Справа № 461/6998/15-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м. Київ К/800/9300/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши у попередньому розгляді касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року у справі № 461/6998/15-а за позовом ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації м.Львова, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Галицької районної адміністрації м. Львова, третя особа ОСОБА_2, в якому просила: поновити їй строк на оскарження постанови Адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 25.12.2014 № 191; визнати протиправною і скасувати постанову Адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 25.12.2014 № 191; на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити відносно ОСОБА_1 провадження в справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю у її діяннях події і складу правопорушення, передбаченого ст.150 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова є протиправною, оскільки встановлення кондиціонера не може вважатися переплануванням житлового будинку, натомість відомості щодо вчинення позивачкою вказаного перепланування у квітні 2014 року не відповідають дійсності, оскільки влаштування кондиціонера на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1 було здійснено до набуття ОСОБА_1 права власності на частину нежитлових приміщень.

Постановою Галицького районного суду міста Львова від 24 грудня 2015 року позовні вимоги задоволені.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року скасоване рішення суду першої інстанції та відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями ОСОБА_1 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 06.11.2014р. Львівським міським комунальним підприємством „Айсберг„(далі - ЛМКП „Айсберг") складений протокол №102 про адміністративне правопорушення за ст.150 КУпАП, згідно якого - ОСОБА_3 самовільно влаштувала кондиціонери на дворовому фасаді буд. АДРЕСА_1".

ЛМКП „Айсберг" 08.12.2014р. складений протокол №110 про адміністративне правопорушення за ст.150 КУпАП, згідно якого ОСОБА_3 самовільно влаштувала кондиціонери на дворовому фасаді буд. АДРЕСА_1. Кондиціонери підключені до приватного нежитлового приміщення кафе „Коза-Ностра", яке розташоване у двох рівнях буд. АДРЕСА_1.

Постановою Адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №191 від 25 грудня 2014 року ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.150 КУпАП. Встановлено, що остання здійснила самовільне перепланування жилого будинку, а саме: у квітні 2014 року встановила кондиціонери на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1. Враховуючи сплив строку накладення адміністративного стягнення, провадження у справі закрите.

ЛМКП „Айсберг" 26.01.2015р. складений акт обстеження технічного стану будинку (квартири) АДРЕСА_1, яким зафіксовано, що власники нежитлових приміщень буд.АДРЕСА_1 самовільно влаштували два кондиціонери на дворовому фасаді буд.АДРЕСА_1. Нежитлове приміщення використовується під кафе „Коза-Ностра".

Нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1 обладнані двома кондиціонерами, зовнішні блоки яких виведені на дворовий фасад будинку АДРЕСА_1, ще станом на 2010 рік (в той час функціонував заклад громадського харчування „Краківська Брама"). Факт існування двох кондиціонерів на дворовому фасаді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 до квітня 2014 року підтверджує третя особа, надаючи в якості додатку до своєї заяви від 22.12.2014р. по справі № 461/14952/14-ц, фото дворового фасаду згаданого будинку станом на 22.02.2012р.

Як вбачається з постанов Львівського апеляційного господарського суду від 24.10.2012 по справі № 5015/5438/11 та від 19.08.2013 в справі №914/947/13-г між Управлінням комунального майна Львівської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю „Інтер-Лев„(далі - ТОВ „Інтер-Лев") 06.03.2006р. був укладений договір оренди № Г-4145-6, згідно якого орендодавець на підставі наказу управління комунального майна від 21.02.2006р. № 9-А передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 150,5 кв.м., позначені на технічному плані індексами 17-1, 18-1, 18-2, 18-3, VII, VIII, IX; ТОВ „Інтер-Лев" надані йому в платне користування приміщення отримало на підставі акту приймання-передачі від 10.03.2006р. вих. № 02; експертами Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз 08.05.2012р. складений висновок № 4572 комісійної судової будівельно-технічної експертизи в справі №5015/5438/11, з якого вбачається: А) вартість невід'ємних поліпшень, проведених ТОВ „Інтер-Лев", у загальній вартості майна - нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та позначені на технічному плані цифрами 17-1, 18-1, 18-2, 18-3, VII, VIII, IX - становить 3 023 459,00 грн.; Б) роботи по реконструкції нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, позначених на технічному плані цифрами 17-1, 18-1, 18-2, 18-3, VII, VIII, IX, проведені із дотриманням вимог будівельних норм, які є обов'язковими при введені в експлуатацію вказаних приміщень. Внаслідок здійснених ТОВ „Інтер-Лев" робіт по реконструкції нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, позначених на технічному плані цифрами 17-1, 18-1, 18-2, 18-3, VII, VIII, IX, створена нова річ; 24.10.2012 набрало законної сили судове рішення, яким за ТОВ „Інтер-Лев" визнане право власності на 672/1000 нежитлових приміщень першого поверху та підвалу, загальною площею 151,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1, які створені внаслідок виконання ТОВ „Інтер-Лев" реконструкції приміщень з індексами 17-1, 18-1, 18-2, 18-3, VII, VIII, IX, переданих останньому згідно договору оренди від 06.03.2006р. № Г-4145-6; 19.08.2013р. набрало законної сили судове рішення, яким за ТОВ „Інтер-Лев" визнане право власності ще на 71/1000 нежитлових приміщень першого поверху та підвалу, загальною площею 151,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1, які створені внаслідок виконання ТОВ „Інтер-Лев" реконструкції приміщень з індексами 17-1, 18-1, 18-2, 18-3, VII, VIII, IX, переданих останньому згідно договору оренди від 06.03.2006р. № Г-4145-6.

Позивач набула право власності на 743/1000 нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 18.11.2013р.

З урахуванням обставин, встановлених по справах №№ 5015/5438/11 та 914/947/13-г, а також положень ст. 795 ЦК України та Закону України „Про оренду державного та комунального майна", нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1 перебувають у володінні, користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 починаючи з 18.11.2013р.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що фабула правопорушення викладена у протоколах № 102 від 06.11.2014р., та №110 від 08.12.2014р., не відповідає фабулі правопорушення, наведеній у постанові №191 від 25.12.2014р. При цьому, не встановлено конкретних осіб та періоду часу, впродовж якого спірні кондиціонери були самовільно встановлені на фасаді будинку, а факт улаштування кондиціонерів до часу набуття ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 підтверджений представленими доказами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно визнано позивача винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.150 КУпАП та закрито провадження у справі через сплив строку накладення адміністративного стягнення.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Судами встановлено, що починаючи з 18.11.2013р., ОСОБА_1 є власником 743/1000 частини нежитлових приміщень загальною площею 151,9 кв.м в будинку АДРЕСА_1, що підтверджується витягом № 24267620 від 15.07.2014р. з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. За вказаною адресою розміщено кафе „Коза-Ностра", яке розташоване у дворівневому приміщенні будинку № АДРЕСА_1.

Згідно листа Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 31-1142 від 30.04.2014р. проведене обстеження закладу громадського харчування на першому поверсі будинку АДРЕСА_1. Даний заклад обладнаний механічною припливно-витяжною вентиляцією. Приток повітря організований на рівні 2-ох метрів від землі. Витяжка виведена через повітропроводи по внутрішньому фасаду будинку вище конька даху на 1,5 м. Дозвільні документи на дану вентиляцію власниками нежитлового приміщення не надані.

Згідно розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №413 від 21.10.2014р. зобов'язано ОСОБА_1, співвласника нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану вентиляцію на дворовому фасаді будинку № АДРЕСА_1.

Судом апеляційної інстанції обґрунтовано відхилені доводи позивача, що устаткування систем вентиляції і кондиціонування повітря було встановлено попередніми власниками до моменту набуття нею права власності на нежитлові приміщення за вказаною адресою, оскільки на підтвердження конкретного часу встановлення зазначеного устаткування позивачем не представлено жодної технічної документації та документів щодо виконання робіт по його установленню. При цьому, згідно пояснень третьої особи ОСОБА_2 у квітні 2014 року позивачем здійснена заміна кондиціонерів на більш потужніші, які перевищують допустимі норми шуму.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 провела самовільне перепланування жилого будинку, а саме: у квітні 2014 року встановила кондиціонери на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1.

Як вірно встановлено судом апеляційної інстанції будинки АДРЕСА_1 включені у список пам'яток архітектури, що перебувають під охороною держави, згадані будинки розташовані на території Ансамблю історичного центру м.Львова, внесеної до Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО.

Згідно ст.150 КУпАП порушення правил користування жилими приміщеннями, санітарного утримання місць загального користування, сходових кліток, ліфтів, під'їздів, придомових територій, порушення правил експлуатації жилих будинків, жилих приміщень та інженерного обладнання, безгосподарне їх утримання, а також самовільне переобладнання та перепланування жилих будинків і жилих приміщень, використання їх не за призначенням, псування жилих будинків, жилих приміщень, їх обладнання та об'єктів благоустрою, тягнуть за собою попередження або накладення штрафу на громадян від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і попередження або накладення штрафу на посадових осіб - від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державним комітетом з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005р., до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Згідно п.1.4.2 вказаного Положення переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Згідно з п.1.4.3 цього Положення до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається.

Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається (п.1.4.4 цього Положення).

Відповідно до п.5.33 Державних будівельних норм України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005, затверджені наказом Державного комітету України з будівництва та архітектури №80 від 18.05.2005р., вентиляція вбудованих нежитлових приміщень повинна бути автономною. Витяжну вентиляцію приміщень, що розташовуються у габаритах однієї квартири, в яких відсутні пожежонебезпечні речовини і токсичні виділення, допускається приєднувати до загальної витяжної системи житлового будинку.

Не допускається розташовувати витяжні шахти для викиду повітря із вбудованих приміщень перед вікнами квартир, а також прокладати повітроводи витяжної вентиляції вбудованих приміщень по фасадах житлового будинку.

У відповідності до пп.2.1.4 п.2.1 Положення про порядок розміщення технічних елементів (пристроїв) на фасадах та зовнішніх частинах будинків і споруд на території м.Львова, затвердженого рішенням виконкому № 28 від 01.02.2002р. (із змінами і доповненнями згідно рішення виконкому № 833 від 09.09.2011р.), технічними елементами (пристроями), що розміщуються ззовні на будівельних конструкціях житлової, громадської і виробничої забудови, є пристрої та устаткування систем опалення, вентиляції і кондиціонування повітря.

Відповідно до пп.3.1.2 п.3.1, пп.3.3.2 п.3.3 вказаного Положення забороняється розміщення та встановлення: технічних елементів (пристроїв), перелічених у підпунктах 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.1.4, 2.1.5, на видимих зі сторони вулиць та площ фасадах та зовнішніх частинах будинків і споруд, які знаходяться на території історичного ареалу, а також на усіх фасадах та зовнішніх частинах будинків і споруд - пам'ятках архітектури; встановлення без відповідного дозволу: технічних елементів (пристроїв), перелічених у підпунктах 2.1.1, 2.1.3, 2.1.4, 2.1.5, на невидимих зі сторони вулиць (площ) фасадах, стінах будинків і споруд, які знаходяться на території історичного ареалу м.Львова.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність обов'язку позивача отримувати дозвіл на встановлення устаткування систем вентиляції і кондиціонування повітря на внутрішньому фасаді будинку АДРЕСА_1 суперечить приписам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державним комітетом з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005р. та Положенню про порядок розміщення технічних елементів (пристроїв) на фасадах та зовнішніх частинах будинків і споруд на території м.Львова, затв. рішенням виконкому № 28 від 01.02.2002р. (із змінами і доповненнями згідно рішення виконкому № 833 від 09.09.2011р.).

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції, що у квітні 2014 року позивачем допущене переобладнання належних їй нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1, яке полягає у самовільному встановленні на внутрішньому фасаді будинку №7 по вказаній вулиці, який відноситься до пам'яток архітектури та знаходиться на території історичного ареалу м.Львова, устаткування систем вентиляції і кондиціонування повітря.

Згідно ч.1 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Зі змісту спірної постанови вбачається, що позивач здійснила самовільне переплануваннй жилого 6удинку квітні 2014 року.

Отже, відповідачем правомірно визнано позивача винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.150 КУпАП, та закрито провадження у справі через сплив строку накладення адміністративного стягнення.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для врахування в силу приписів ст.72 КАС України рішень судів по справах №№ 5015/5438/11, 914/947/13-г, 876/11769/15, оскільки правова кваліфікація діяння особи, наведена у вироку в кримінальній справі або постанові про адміністративний проступок (тобто застосування тих чи інших правових норм до відповідної поведінки), не є обов'язковою для адміністративного суду. Обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Крім того, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, суд першої інстанції не вправі був приймати рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення, оскільки у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: