Справа № 279/2144/14-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року м. Київ К/800/45095/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Головчук С.В.,

Черпака Ю.К.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області про визнання незаконними дій та скасування постанови,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - Управління ПФУ) на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 4 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області щодо прийняття постанови про арешт коштів боржника від 26 березня 2014 року протиправними, скасувати та зупинити вказану постанову.

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 червня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 4 серпня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги Управління ПФУ посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухваленої ним постанови та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Відповідач своїм правом, як сторони у справі, не скористався та заперечень на касаційну скаргу не подав.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами встановлено, 14 січня 2014 року до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області надійшов виконавчий лист № 2-а-2750/09, виданий 13 березня 2012 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення з Управління ПФУ на користь ОСОБА_4 невиплачених коштів, передбачених статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 11 814,50 грн. за період з 1 березня 2008 року по 1 січня 2009 року.

15 січня 2014 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

26 березня 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області Пилипенко О.С. прийнято постанову про арешт коштів боржника № 41462342.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на Пенсійний фонд України, як на центральний орган виконавчої влади, розповсюджується дія Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а тому виконання виконавчого листа № 2-а-2750/09, виданого 13 березня 2012 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області не належить до компетенції органів Державної виконавчої служби.

Апеляційний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, дійшов протилежного висновку, оскільки виконавчий лист видано до ухвалення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а тому обов'язок щодо його виконання покладено на органи Державної виконавчої служби.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 3 Закону № 606-ХІV у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами. Рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Органи, установи, організації та особи, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не є органами примусового виконання, крім органів та посадових осіб, які виконують рішення про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності.

Приписами статті 17 вказаного Закону визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом; зокрема підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як виконавчі листи, що видаються судами. Вимоги до виконавчого документа наведені у статті 18 Закону № 606-ХІV.

Пунктом першим частини першої статті 19 Закону № 606-ХІV встановлено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Частиною другою статті 25 Закону № 606-ХІV визначено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Перелік підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, визначений статтею 26 Закону № 606-ХІV.

Виконавчий документ, поданий відповідачу на виконання відповідає вимогам, визначеним Законом № 606-ХІV та не містить підстав, зазначених у статті 26 Закону № 606-ХІV для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ відповідач зобов'язаний був прийняти постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження є безпідставними.

Статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та Перехідних положень вказаного Закону визначено, що виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Оскільки виконавчий лист № 2а-2750/09, виданий 13 березня 2012 року Коростенським міськрайонним судом на виконання постанови суду, що набрала законної сили до набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», то висновок апеляційного суду щодо обов'язку виконання вказаного виконавчого листа органами Державної виконавчої служби є правильним.

З огляду на наведені правові норми та, враховуючи встановлені обставини справи, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області щодо прийняття постанови про арешт коштів боржника від 26 березня 2014 року та відсутність підстав для її скасування.

Згідно зі статтею 224 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо суди не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, а також те, що постанова суду першої інстанції скасована апеляційним судом правомірно, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки вона ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 222, 224, 231 КАС України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 4 серпня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

С.В. Головчук

Ю.К. Черпак