Справа № 821/216/16
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 821/216/16

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Хом'якова В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

при секретарі Кучмій І.В.

за участю представника апелянта Яцемирського С.С.

представника позивача Прокопенко Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Херсонської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21.03.2016 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Екобіотек-Україна" до Херсонської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Екобіотек-Україна" звернулось до суду з позовом до Херсонської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень № від 05.02.2016 року та № від 05.02.2016 року

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що підставою для віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту є підтвердження придбання товарів (послуг) належним чином складеними податковими накладними, бухгалтерськими документами та використання цих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Реальність здійснених позивачем господарських операцій по придбанню товарів повністю підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку, а тому позивач вважає, що податкові повідомлення-рішення винесені на підставі акту перевірки є незаконними та підлягають скасуванню.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 21.03.2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 05.02.2016р. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 05.02.2016р. в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 642541 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 321270,50 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Херсонська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ТОВ "Екобіотек-Україна" є юридичною особою, перебуває на податковому обліку у ДПІ у м. Херсоні, є виробником олії соняшникової рафінованої дезодорованої.

Протягом періоду з 30.11.2015р. по 12.01.2016р. на підставі наказу від 19.10.2015р. № 1227 була проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ "Екобіотек-Україна" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012р. по 31.12.2014р., валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012р. по 31.12.2014р. Результати зазначеної перевірки оформлені актом від 18.01.2016р. №3/21-03-22-01/32125693 (т. 2 а.с. 145-188).

За наслідками такої перевірки податковим органом були встановлені порушення п.198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п. 15 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України" , в результаті чого:

- занижено податок на додану вартість (рядок 25 декларації) на загальну суму 651 278 грн., у тому числі: лютий 2013 року у сумі 8 937 грн., грудень 2013 року у сумі 3 512 грн., січень 2014 року у сумі 68 068 грн., лютий 2014 року у сумі 183 207 грн., березень 2014 року у сумі 107 271 грн., листопад 2014 року у сумі 280 283 грн.;

- завищено залишок від'ємного значення, який після відшкодування підлягає включенню до податкового кредиту (рядок 24 декларації) на загальну суму 140 617 грн., у тому числі: грудень 2014 року у сумі 140 617 грн.;

- завищено залишок від'ємного значення (рядок 19 декларації) на загальну суму 159 081 грн., у тому числі: грудень 2014 року у сумі 159 081 грн.

Також виявлено порушення пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.2.17 п. 164.2 ст.164, пп.168.1.1 п. 168.1 ст.168 Податкового кодексу України щодо правильності утримання податку на доходи фізичних осіб, які в межах даної справи позивач не оскаржує.

Із висновками акту перевірки позивач не погодився та оскаржив їх до податкового органу. За результатами розгляду даного заперечення листом № 988/10/21-03-22-02-13 від 14.02.2016 "Про надання відповіді на заперечення до акту перевірки" контролюючий орган визнав висновки акту перевірки достатньо обґрунтованими та такими, що не підлягають скасуванню.

На підставі зазначеного акту перевірки були винесені податкові повідомлення-рішення від 05.02.2016 № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 140617 грн. та податкове повідомлення-рішення від 05.02.2016 № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на 651278 грн. - за основним платежем та 325639 грн. - за штрафними санкціями.

Під час проведення зазначеної перевірки контролюючим органом було встановлено, що в порушення п. 198.3 ст. 198 ПКУ у 2 півріччі 2012 року та 2014 році позивачем неправомірно включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість на суму 9287 грн., в т.ч. за грудень 2012 року - 8737 грн., грудень 2014 року - 550 грн. по самостійно списаній кредиторській заборгованості з минулим терміном позовної давності. Дане порушення позивач не оскаржує.

Крім того, фіскальною службою зазначено в акті перевірки, що ТОВ "Екобіотек-Україна" неправомірно включено до складу податкового кредиту по рядку 10.1 декларації з податку на додану вартість за період з 01.07.2012 по 21.12.2014 суму ПДВ по операціям з постачальником СТОВ "Стрілець" по придбанню соняшника в кількості 902,713 тон на загальну суму 4 705 786,73 грн., ПДВ 941 157,35 грн., в тому числі за 2013 рік поставлено 491,554 тон насіння соняшника, за 2014 р. - 902,713 тон насіння соняшника.

Окрім того, за період з 01.07.2012 по 31.12.2014 ТОВ "Екобіотек-Україна" задекларовано від'ємне значення з податку на додану вартість, залишок від'ємного значення станом на 31.12.2014р. склав 140 617 грн. Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість за перевіряємий період встановлено порушення п. 198.1, п.198.6 ст. 198, п.151 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, що призвело до завищення залишку від'ємного значення, який після відшкодування підлягає включенню до податкового кредиту (рядок 24 декларації) на загальну суму 140 617, 00 грн.

Не погоджуючись із Актом перевірки № 3/21-03-22-01/32125693 від 18.01.2016 позивачем подано заперечення, за результатами розгляду якого на адресу підприємства надійшов лист № 988/10/21-03-22-02-13 від 04.02.2016 "Про надання відповіді на заперечення до акту перевірки", в якому контролюючий орган визнав висновки до акту перевірки достатньо обґрунтованими та такими, що не підлягають скасуванню.

На підставі акту перевірки податковим органом складено податкові повідомлення-рішення від 05.02.2016 № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 140617,00 грн. та податкове повідомлення-рішення від 05.02.2016 № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 976917,00 грн., у т.ч. 651278,00 грн. - за основним платежем та 325639,00 грн. - за штрафними санкціями.

Судова колегія суду апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта та та вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, а рішення щодо часткового задоволення позовних вимог позивача законним, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 200.1. ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.4. ст. 200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до пп. 14.1.181. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до літ. «а» п. 198.1 ст. 198 ПКУ право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктами 198.4., 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено:

Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 № 996-XIV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як встановлено з матеріалів справи, між ТОВ «Екобіотек-Україна» та СТОВ «Стрілець» у 2013 - 2014 роках були фінансово-господарські відносини, за бухгалтерською проводкою - закупівля соняшнику, карткам рахункам 631, 371 1, в результаті чого позивачем було придбано соняшник.

Реальність господарських операції між позивачем та СТОВ «Стрілець» підтверджуються наданими до матеріалів справи первинними бухгалтерськими та іншими документами, а саме договорами поставки № 1199 від 19.09.2013 р., № 1219 від 24.10.2013 р., № 1223 від 18.11.2013 р., № 5 від 09.01.2014 р., № 18 від 14.02.2014 р., № 21 від 25.02.2014 р., № 34 від 17.03.2014 р., № 121 від 20.10.2014 р., № 126 від 03.11.2014 р., та видатковими накладними, податковими накладними, рахунками-фактури, банківськими виписками складених до цих договорів.

Отже, ТОВ «Екобіотек-Україна» фактично отримано товар (соняшник) від СТОВ «Стрілець», операція з придбання якого була задокументована у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Крім того апелянтом не спростовується факт поставки насіння соняшнику СТОВ «Стрілець» на користь ТОВ «Екобіотек-Україна» та навіть в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що на виконання умов договорів СТОВ «Стрілець» поставило на адресу ТОВ «Екобіотек-Україна» за період, що перевіряється соняшник в кількості 902,713 тон на загальну суму 4705786,73 грн. ПДВ 941157,35 грн.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ТОВ «Екобіотек-Україна» мало реальні фінансово-господарські відносини зі своїм контрагентом-постачальником щодо поставки товару (соняшнику), який фактично був отриманий підприємством, і за який ТОВ «Екобіотек-Україна» розрахувався у повному обсязі.

Судова колегія вважає безпідставними доводи апелянт, що СТОВ «Стрілець» реалізував не лише власно вирощену продукцію і встановити ланцюг постачання соняшника, що було реалізовано в адресу ТОВ «Екобіотек-Україна» від першого постачання сільськогосподарськими підприємствами-виробниками та підприємствами, які безпосередньо придбали такі зернові та технічні культури у сільськогосподарських підприємств-виробників не можливо.

Відповідно до пункту 15 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, в редакції яка діяла на дату фінансово-господарських відносин, визначено наступне: тимчасово до 31 грудня 2014 року від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання на митній території України зернових культур товарних позицій 1001 - 1008 згідно з УКТ ЗЕД та технічних культур товарних позицій 1205 і 1206 згідно з УКТ ЗЕД, крім першого постачання таких зернових та технічних культур сільськогосподарськими підприємствами - виробниками та підприємствами, які безпосередньо придбали такі зернові та технічні культури у сільськогосподарських підприємств - виробників, а також крім постачання таких зернових та технічних культур Аграрним фондом у разі їх придбання з податком на додану вартість.

При цьому, за даними податкової звітності СТОВ «Стрілець» за 2013 рік та 2014 рік має статус виробника сільськогосподарської продукції та надавало до ДПІ у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області податкову декларацію фіксованого сільськогосподарського податку на Розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва, що не заперечується апелянтом.

По податку на додану вартість СТОВ «Стрілець» за 2013 рік та 2014 рік надавало дві декларації:

- загальна, в якій відсутні показники податкових зобов'язань та податкового кредиту;

- спецрежиму (декларування реалізації власно вирощеної продукиії).

Крім того, згідно наданих СТОВ «Стрілець» форм № 29-сг, № 21-заг до органів Державного статистичного спостереження встановлено, що підприємством СТОВ «Стрілець» у 2013 році - по статистичній звітності форма 29-сг «Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду» на 1 грудня 2013 року загальна посівна та збирання площа соняшника на зерно 1058 га, одержано врожаю 1905,9 тон; форма № 21-заг «Реалізація сільськогосподарської продукції за 2013 рік олійні культури, у тому числі насіння соняшнику 2475,8 тон»;

- по статистичній звітності форма 29-сг «Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду» на 1 грудня 2014 року наданої до органів Державного статистичного спостереження загальна посівна та збирання площа соняшника на зерно 2345 га, одержано врожаю 3926,1 тон.

Судова колегія вважає не доведеними ніякими доказами доводи апелянта про те, що на адресу ТОВ «Екобіотек-Україна» придбавало у СТОВ «Стрілець» соняшник не власного виробництва (вирощення) СТОВ «Стрілець», оскільки апелянтом, крім номенклатури товарів, визначених у податковій накладній, не надано жодного обґрунтування зазначених висновків.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта не надав ніяких доказів та підтвердив ті обставини, що під час перевірки ДПІ взагалі не досліджувалося питання про ланцюг придбання соняшника СТОВ «Стрілець», який зазначений у статистичній звітності цього сільгосппідприємства як соняшник не власного виробництва, тому висновки акту перевірки, що позивач придбав цей соняшник не від підприємства, яке безпосередньо придбало цю продукцію у сільськогосподарського виробника є припущенням, яке не підтверджується взагалі будь-якими доказами.

Враховуючи той факт, що у ТОВ «Екобіотек-Україна» як на момент проведення перевірки, так і під час судового розгляду справи були в наявності всі податкові накладні та первинні бухгалтерські документи (їх копії наявні в матеріалах справи), які підтверджують факт поставки товару, посилання апелянта на порушення норм податкового законодавства в обґрунтування своєї позиції є недоведеним.

З огляду на зазначене судова колегія суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обгрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апелянта викладені у апеляційній скарзі за змістом ідентичні наданим до адміністративного позову запереченням, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Крім того ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду 11.05.2016 року за заявою апелянта було відстрочено Херсонській об'єднаній Державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21.03.2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ст.4 Закону за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб'єктом владних повноважень, юридичною особою ставка судового збору, що підлягала до сплати в суді першої інстанції становить 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Статтею 4 цього Закону встановлено, що за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами судовий збір сплачується в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2016 року до суду було подано позов майнового характеру, ціна позову становила 1 117 534 грн. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору, що підлягала до сплати до суду першої інстанції за подачу позовної заяви становила 16 763,01 грн.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання цієї апеляційної скарги має бути сплачено судовий збір в розмірі 110 відсотків ставки, а саме 18 439,31 грн.

Враховуючи вищезазначене судова колегія вважає за необхідне стягнути з апелянта судовий збір за подачу апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного на рахунок №1008, одержувач ГУК в Одеській області / Приморський р-н./ 22030101 , банк отримувача: ГУДКСУ в Одеській області МФО: 828011 Код ЄДРПОУ суду 34380461, у розмірі 18 439,31 грн.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195,196,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Херсонської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21.03.2016 року - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Херсонської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області /73008, м.Херсон, вул..І.Кулика, 143а, / до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок № 1008, отримувач коштів УК у м. Одесі / Приморський р-н/22030101, , банк отримувача ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011, Код ЄДРПОУ суду 34380461 несплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 18 439,31 грн. /вісімнадцять тисяч чотириста тридцять дев'ять гривень тридцять одна копійка/.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 13.06.2016 року

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик