Справа № 817/352/16
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2016 р.Р і в н е 817/352/16
11год. 30хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М., за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М., сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача: представник ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю" Трейд Логістікс"
до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
В С Т АН О В И В:

ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю" Трейд Логістікс" звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.09.2015 року №, №001872202, №.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали. Пояснили суду на їх обґрунтування, що за наслідками планової виїзної документальної перевірки виявлено заниження доходів та завищення витрат за 2013-2014 роки, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за вересень, листопад, грудень 2014 року, яке призвело до завищення від'ємного значення та бюджетного відшкодування. Позивач вважає висновки контролюючого органу безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству. Представники позивача зазначили, що протягом 2013-2014 років підприємством списано паливно-мастильні матеріали та запчастини до автомобілів, які використовувались поза межами господарської діяльності, тому таке списання не могло впливати на показники доходів та сплату податку на прибуток підприємств. Також представники позивача заперечують ту обставину, що надання поворотної фінансової допомоги у 2013-2014 роках, в той час коли підприємство сплачувало кошти за кредитом, було здійснено поза межами господарської діяльності підприємства без наявності розумної ділової мети. Представники позивача наголошують, що придбані та неоплачені ними товари і послуги від контрагента ТОВ "Євро Лізинг" не набули статусу безнадійної заборгованості, а безнадійну заборгованість перед іншими контрагентами позивач визнає, проте не вважає, що вона може впливати на відображення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Просить позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечила. Пояснила суду на обґрунтування своїх заперечень, що під час перевірки позивача виявлено порушення ним вимог пунктів 135.1, 135.2, 135.4 статті 135, пункту 137.1 статті 137, підпунктів 14.1.11, 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, підпунктів 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, підпункту 138.10.5 пункту 135.10 статті 135, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1-200.4 статті 200 Податкового кодексу України. Представник відповідача зазначила, що порушення вказаних норм підтверджується усіма необхідними доказами. Зокрема, представник відповідача вказала, що позивачем не доведено, що списання паливно-мастильних матеріалів та запчастин відбувалось поза межами господарської діяльності підприємства. Також представник відповідача наголосила, що неоплачена заборгованість перед рядом контрагентів набула статусу безнадійної, тому мала вплив на показники з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість. Представник відповідача вважає, що надання позивачем безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, в той час, коли підприємство сплачувало проценти за кредитом на підставі договорів, укладених з ПрАТ "Компанія з управління активами "Карпати-інвест", ПАТ Комерційний банк "Приватбанк", ПАТ "Акцент-Банк", по своїй суті, є протиправною господарською діяльністю з метою штучного заниження об'єктів оподаткування податком на прибуток підприємств.

Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області проведено планову виїзну документальну перевірку ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Трейд Логістікс" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, результати якої оформлено актом від 07.09.2015 року №280/17-16-22-01/37198169 (т. 1 а.с. 14-67).

Платником податків подано заперечення на акт перевірки, за наслідками розгляду яких контролюючим органом висновки акту залишено без змін (т. 1 а.с. 68-77, т. 6 а.с. 92-117).

На підставі матеріалів перевірки Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області прийнято податкові повідомлення-рішення

-від 21.09.2015 року №, яким ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Трейд Логістікс" збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 1382973,00 грн., в тому числі 921982,00 грн. за основним платежем та 460991,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

-від 21.09.2015 року №,яким ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Трейд Логістікс" зменшено від'ємне значення з податку на додану вартість, задеклароване у податковій декларації від 20.01.2015 року № за грудень 2014 року, на суму 30132,00 грн.;

-від 21.09.2015 року №,яким ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Трейд Логістікс" зменшено бюджетне відшкодування (у тому числі заявлене в рахунок зменшення податкових зобов'язань на ступних періодів) з податку на додану вартість, задеклароване у податковій декларації від 20.11.2014 року № за жовтень 2014 року (т. 1 а.с. 11-13).

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржені платником податків в адміністративному порядку, за наслідками розгляду скарги залишені контролюючим органом без задоволенні, а податкові повідомлення-рішення - без змін (т. 6 а.с. 118-155).

В основу оспорюваних податкових повідомлень-рішень покладено висновки про:

-порушенням позивачем пунктів 135.1, 135.2, 135.4 статті 135, пункту 137.1 статті 137 Податкового кодексу України, яке призвело до заниження доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, на загальну суму 2599975,00 грн., в тому числі 1768720,00 грн. за 2013 рік, 831255,00 грн. за 2014 рік;

-порушенням позивачем підпунктів 14.1.11, 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України, яке призвело до заниження доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств на загальну суму 129362,00 грн. за 2014 рік;

-порушення позивачем підпунктів 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, підпункту 138.10.5 пункту 135.10 статті 135 Податкового кодексу України, яке призвело до завищення витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств на загальну суму 2255093,00 грн., в тому числі 709765,00 грн. за 2013 рік, 1545328,00 грн. за 2014 рік;

-порушення позивачем пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1-200.4 статті 200 Податкового кодексу України, яке призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 30144,00 грн., в тому числі 12,00 грн. за вересень 2014 року, 8667,00 грн. за листопад 2014 року, 21477,00 грн. за грудень 2014 року.

Стосовно висновків відповідача про заниження позивачем доходів, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, на загальну суму 2599975,00 грн., в тому числі 1768720,00 грн. за 2013 рік, 831255,00 грн. за 2014 рік, що є порушенням вимог пунктів 135.1, 135.2, 135.4 статті 135, пункту 137.1 статті 137 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно з п. 135.2 ст. 135 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 135.4 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.

Пунктом 137.1 статті 137 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) визначено, що дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що у 2013-2014 роках ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Трейд Логістікс" списано паливно-мастильні матеріали та запасні частини на загальну суму 2599975,00 грн., про що комісією з осіб, уповноважених наказом від 02.01.2013 року №6/1-З, складено та підписано відповідні акти (т. 1 а.с. 78-242, т. 2 а.с. 1-22).

В цих актах безпосередньо зазначено, що списані паливно-мастильні матеріали та запасні частини не використовувались у господарській діяльності підприємства.

У бухгалтерському обліку підприємства операції зі списання відображені на рахунку 977 "Інші витрати звичайної діяльності".

З тих підстав, що на ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Трейд Логістікс" обліковувались легкові автомобілі, контролюючий орган дійшов висновку, що платником податків не доведено тієї обставини, що списані паливно-мастильні матеріали та запасні частини не використовувались у його господарській діяльності та у зв'язку з цим повинен був віднести їх вартість до складу доходів, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

Суд не погоджується з даними твердженнями контролюючого органу, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, такими, що суперечать вимогам законодавства.

Відповідно до пп. пп. "ж" 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу.

Статтею 83 Податкового кодексу України визначено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; виключено; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Відтак, матеріали, які можуть слугувати підставами для висновків посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок, визначені у наведеній нормі.

Суд не вбачає існування достатніх підстав для висновків відповідача про використання позивачем списаних паливно-мастильних матеріалів і запасних частини у власній господарській діяльності. Крім того, такі висновки не підтверджені жодними доказами.

Суд зазначає, що доводи контролюючого органу щодо неналежного оформлення актів списання на увагу не заслуговують, оскільки типова форма №3-2, наведена у наказі Державного казначейства України від 18.12.2000 року №130, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2000 року за №962/5183, на який він посилається, застосовується виключно для обліку та списання запасів бюджетних установ.

Водночас, складені позивачем у довільній формі акти списання містять усі необхідні реквізити, які дозволяють встановити кількість та вартість списаних матеріалів.

Щодо доводів про необхідність надання платником податків до перевірки шляхових листів та документів на підтвердження ремонту автомобілів, так само як і наказів за ким такі автомобілі закріплено, то вони також не заслуговують на увагу, у зв'язку з тим, що первинним документом, який у розумінні статті 44 Податкового кодексу України підтверджує факт списання паливно-мастильних матеріалів і запасних частини, що використані не у господарській діяльності, у даному випадку слугує саме акт.

Таким чином, висновки відповідача про порушення позивачем вимог пунктів 135.1, 135.2, 135.4 статті 135, пункту 137.1 статті 137 Податкового кодексу України, що призвело до заниження доходів, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, на загальну суму 2599975,00 грн., в тому числі 1768720,00 грн. за 2013 рік, 831255,00 грн. за 2014 рік не знаходять підтвердження.

Стосовно висновків відповідача про заниження позивачем доходів, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств на загальну суму 129362,00 грн. за 2014 рік, що є порушенням вимог підпунктів 14.1.11, 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. "а", "в" пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку чи припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією.

Згідно з пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності є безповоротною фінансовою допомогою.

Підпунктом 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що за даними бухгалтерського обліку за ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Трейд Логістікс" рахується заборгованість за поставлені товари та надані послуги перед контрагентами Роменський завод продтоварів у сумі 70,66 грн., нотаріус ОСОБА_5 у сумі 500,00 грн. (т. 1 а.с. 27, т. 2 а.с. 201-202).

Частиною 1 статті 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Частинами 1-5 статті 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається з дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Отже, станом на час проведення перевірки, вказана заборгованість у сумі 570,66 грн. набула статусу безнадійної в розумінні підпункту "а" підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України та повинна була відображатись у складі доходів за 2014 рік.

В цій частині позивач правомірність висновків відповідача не оспорює (т. 1 а.с. 52).

Водночас, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що за даними бухгалтерського обліку за ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Трейд Логістікс" рахується заборгованість за поставлені товари та надані послуги перед контрагентом ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг" у сумі 128791,00 грн., яка виникла на підставі договору фінансового лізингу від 26.10.2011 року №1409.

Судом досліджено, що за умовами пункту 5.2 даного договору, розмір та строки сплати лізингоодержувачем лізингових платежів лізингодавцю встановлюється у плані лізингу, згідно якого, в свою чергу, останній період лізингу припадає на 01.08.2013-25.08.2013 року (т. 2 а.с. 63-200).

Відтак, станом на час проведення перевірки, строк позовної давності для стягнення вказаної заборгованості у сумі 128791,00 грн. ще не минув.

За змістом частини 1 статті 37 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 року №2343-XII, у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців.

Як зазначає контролюючий орган в акті перевірки, на підставі рішення суду ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг" з 02.12.2014 року визнано банкрутом (т. 1 а.с. 27).

Водночас, позивачем надано контролюючому органу та у судове засідання постанову Господарського суду Хмельницької області від 23.07.2015 року по справі №924/1282/13, якою ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, до 23.07.2016 року (т. 2 а.с. 58-62).

Відтак, станом на час проведення перевірки заборгованість у сумі 128791,00 грн. ще не набула статусу безнадійної в розумінні підпункту "в" підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України та не повинна була відображатись у складі доходів за 2014 рік.

Таким чином, висновки відповідача про порушення позивачем вимог підпунктів 14.1.11, 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України в тій частині, що призвела до заниження доходів, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств за 2014 рік на суму 570,66 грн. підтверджуються належними і допустимими доказами та є обґрунтованими, а в тій частині, що призвела до заниження доходів, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств за 2014 рік на суму 128791,00 грн. не знаходять свого підтвердження.

Стосовно висновків відповідача про завищення позивачем витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств на загальну суму 2255093,00 грн., в тому числі 709765,00 грн. за 2013 рік, 1545328,00 грн. за 2014 рік, що є порушенням вимог підпунктів 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, підпункту 138.10.5 пункту 135.10 статті 135 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому, Господарський кодекс України у статті 3 визначає господарську діяльність як діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, неодмінною ознакою господарської діяльності в податкових правовідносинах є її направленість на одержання доходу в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формах.

В свою чергу, підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

За приписами пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 Кодексу.

Підпунктом 138.10.5 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) встановлено, що до складу інших витрат включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що 25.12.2012 року між Приватним акціонерним товариством "Компанія з управління активами "Карпати-інвест" (позикодавець) та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Трейд Логістікс" (позичальник) укладено договір №80П-БІФ, предметом якого стало надання позики у сумі 2000000,00 грн. за рахунок коштів Пайового венчурного інвестиційного фонду недиверсифікованого виду закритого типу "Брокінвестфонд" на строк до 31.12.2015 року зі сплатою 28% річних в якості плати за користування позикою (т. 2 а.с. 203-208).

17.05.2013 року між Приватним акціонерним товариством "Компанія з управління активами "Карпати-інвест" (позикодавець) та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Трейд Логістікс" (позичальник) укладено договір №83П-БІФ, предметом якого стало надання позики у сумі 2000000,00 грн. за рахунок коштів Пайового венчурного інвестиційного фонду недиверсифікованого виду закритого типу "Брокінвестфонд" на строк до 31.12.2015 року зі сплатою 28% річних в якості плати за користування позикою (т. 2 а.с. 209-213).

31.07.2014 року між Приватним акціонерним товариством "Компанія з управління активами "Карпати-інвест" (позикодавець) та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Трейд Логістікс" (позичальник) укладено договір №86П-БІФ, предметом якого стало надання позики у сумі 2000000,00 грн. за рахунок коштів Пайового венчурного інвестиційного фонду недиверсифікованого виду закритого типу "Брокінвестфонд" на строк до 31.12.2015 року зі сплатою 28% річних в якості плати за користування позикою (т. 2 а.с. 214-217).

Крім того, 30.06.2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (банк) та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Трейд Логістікс" (позичальник) укладено договір №5977, предметом якого стало надання овердрафтового кредиту з лімітом 1576000,00 грн. на строк до 30.06.2013 року зі сплатою 20-23% річних за користування кредитом (т. 2 а.с. 218-225).

22.10.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Акцент-Банк" (банк) та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Трейд Логістікс" (позичальник) укладено договір №45, предметом якого стало відкриття відновлювальної кредитної лінії з лімітом 500000,00 грн. на строк до 21.10.2013 року зі сплатою 23% річних за користування кредитом (т. 2 а.с. 226-249, т. 3 а.с. 1-14).

Водночас, ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Трейд Логістікс" надавало поворотну безвідсоткову фінансову допомогу іншим контрагентам, про що у 2013-2014 році було укладено відповідні договори (т. 3 а.с. 15-241, т. 6 а.с. 194).

Таким чином, маючи непогашеною суму основної заборгованості та сплачуючи проценти за користування коштами за укладеними договорами кредиту та позики, позивач надавав поворотну фінансову допомогу на безвідсотковій основі, що суперечить засадам здійснення господарської діяльності та не мало розумної економічної мети.

Відображення процентів, сплачених за кредитами та позикою, у складі витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток, свідчить про відсутність у позивача наміру отримати доходи від провадження господарської діяльності.

Таким чином, висновки відповідача про порушення позивачем вимог підпунктів 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, підпункту 138.10.5 пункту 135.10 статті 135 Податкового кодексу України, що призвело до завищення витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств на загальну суму 2255093,00 грн., в тому числі 709765,00 грн. за 2013 рік, 1545328,00 грн. за 2014 рік підтверджуються належними і допустимими доказами та є обґрунтованими.

З урахуванням наведених висновків суду, позивачем занижено грошове зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 413014,39 грн. з розрахунку: 709765,00 грн.*19% + 1545328,00 грн.*18%.

Тому, податкове повідомлення-рішення від 21.09.2015 року № підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 763451,41 грн., а саме 508967,61 грн. за основним платежем та 254483,80 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Стосовно висновків відповідача про завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 30144,00 грн., в тому числі 12,00 грн. за вересень 2014 року, 8667,00 грн. за листопад 2014 року, 21477,00 грн. за грудень 2014 року, що є порушенням вимог пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1-200.4 статті 200 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. "а" п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За змістом пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

В силу вимог пункту 200.3 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Як закріплено пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а)бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б)залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Як зазначено в акті перевірки, за ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Трейд Логістікс" обліковується кредиторська заборгованість у загальній сумі 30144,00 грн. за поставлені товари та надані послуги перед контрагентами: Роменський завод продтоварів у сумі 11,77 грн.; ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Євро Лізинг" у сумі 21465,17 грн.; Яловицька агротехнологія у сумі 8666,67 грн., строк позовної давності для стягнення якої минув у вересні, листопаді та грудні 2014 року (т. 1 а.с. 38).

Згідно з п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час спірних правовідносин), у разі, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Отже, норми статті 192 Податкового кодексу України містять вичерпний перелік підстав для проведення коригування податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість, який не підлягає розширеному тлумаченню.

Аналіз наведених норм права свідчить, що норми податкового законодавства не передбачають обов'язку платника щодо коригування податкового кредиту, сформованого за правилом першої події на суму податку на додану вартість у складі простроченої кредиторської заборгованості в зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Тому, висновки відповідача про необхідність виключення з податкового обліку платника податків сум ПДВ, в тому числі від'ємного значення з ПДВ, у випадку неоплати товару після закінчення строків позовної давності, є необґрунтованими.

Таким чином, висновки відповідача про порушення позивачем вимог пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1-200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 30144,00 грн., в тому числі 12,00 грн. за вересень 2014 року, 8667,00 грн. за листопад 2014 року, 21477,00 грн. за грудень 2014 року не знаходять підтвердження.

Тому, податкові повідомлення-рішення від 21.09.2015 року №, № підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

За наведених обставин, позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Як передбачено статтею 94 КАС України, судові витрати присуджуються на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, як суб'єкта владних повноважень, відповідно до частини задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 21.09.2015 року № в частині збільшення ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Трейд Логістікс" грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 763451,41 грн., в тому числі 508967,61 грн. за основним платежем та 254483,80 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 21.09.2015 року № в частині зменшення ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Трейд Логістікс" від'ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у податковій декларації від 20.01.2015 року № за грудень 2014 року, на суму 30132,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 21.09.2015 року № в частині зменшення ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Трейд Логістікс" бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань на ступних періодів) з податку на додану вартість, задекларованого у податковій декларації від 20.11.2014 року № за жовтень 2014 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Трейд Логістікс" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у сумі 11446 (одинадцять тисяч чотириста сорок шість) грн. 30 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.