Справа № 2а-9985/12/2670
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-9985/12/2670 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О.
Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б., Гром Л.М.

При секретарі судового засідання: Кравченко Л.А.

За участі представника відповідача: Чарковська Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.03.16р. у справі №2а-9985/12/2670 за позовом Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» до Державної податкової інспекції в Оболонському районі м. Києва ГУ ДФС України, за участю Прокуратури Оболонського району м. Києва про скасування податкових повідомлень - рішень

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просив скасувати податкові повідомлення - рішення від 11.07.12р. №, №, №, № у частині завищення валових витрат на суму відсотків за позикою, частина якої витрачена не за призначенням та невизнання витрат щодо пайової участі у створенні соціальної та інженерної інфраструктури та №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.09.12р. адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення від 11.07.12р. № та №.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.14р. постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.09.12р. скасовано у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Оболонському районі міста Києва ДПС від 11.07.12р. №; №; № та № в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 270 535, 20 грн. та ухвалено у цій частині нове рішення про задоволення позову частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Оболонському районі міста Києва від 11.07.12р. №; №; №; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Оболонському районі міста Києва від 11.07.12р. № в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 270 535,20 грн.

У іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.09.12р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.05.15р. постанову Окружного адміністративного суду від 27.09.12р. та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.14р. в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 11.07.12р. № , №, № та № скасовано та справу у цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

У частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 11.07.12р. № постанову Окружного адміністративного суду від 27.09.12р. та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.14р. залишено без змін.

Підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій слугував висновок касаційної інстанції про те, що розглядаючи питання відображення у податковому обліку витрат, сплачених за договорами пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва та по улаштуванню (реконструкції) водогрійної котельні та проведенню ремонту дошкільного закладу №135, судами першої та апеляційної інстанції не досліджено первинних документів, які б підтверджували здійснення зазначених витрат позивачем саме в рамках діяльності по будівництву житлово-офісного комплексу з об'єктами соціально-побутового, торговельного призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Київ, вул. Юрія Кондратюка, 1.

Крім того, суд касаційної інстанції вказав на необхідність дослідження бухгалтерської документації, а також первинних документів щодо наявності у позивача власних грошових коштів на момент укладення договорів про надання зворотної фінансової допомоги, оскільки тільки встановлення надання такої фінансової допомоги за рахунок коштів, отриманих позивачем у цільову позику від ТОВ «КУА Діалог Плюс» позбавляє платника податків - позивача права на віднесення сплачених за користування зазначеною позикою процентів до складу валових витрат.

Також суд касаційної інстанції звернув увагу на необхідність дослідження підстав прийняття як доказу на спростування висновку податкового органу щодо допущення позивачем порушення вимог податкового законодавства, квитанції №2 про прийняття податкової звітності - декларації з податку на додану вартість за березень 2012 року за №.

За результатами нового розгляду справи у скасованій частині, з урахуванням уточнених позивачем позовних вимог щодо податкового повідомлення - рішення № від 11.07.12р., яке позивач просив скасувати повністю (а.с.171-172 том 5), постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.03.16р. адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Оболонському районі міста Києва від 11.07.12р. № в частині застосування штрафних санкцій в сумі 170 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою в частині позовних вимог у задоволенні яких відмовлено, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати у цій частині постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволенні позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, які були подані позивачем на підтвердження правовідносин в межах господарської діяльності Товариства та правомірності формування даних податкового та бухгалтерського обліку, які підтверджують, що підприємство фактично понесло спірні витрати саме в рамках діяльності по будівництву житлово-офісного комплексу з об'єктами соціально-побутового, торговельного призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Київ, вул. Юрія Кондратюка, 1, а відтак правомірно віднесло їх до складу податкового кредиту та витрат, а також доказам, які спростовують інші обставини та висновки податкового органу, що вплинули на прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи та встановлено судом першої інстанції, ДПІ у Оболонському районі м. Києва ДПС проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.10р. по 31.02.12р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.10р. по 31.03.12р., за результатами якої складено акт від 22.06.12р. №369/22-2/20022334.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято ряд податкових повідомлень - рішень від 11.07.12р.

Як зазначалось вище, предметом нового розгляду справи згідно висновків ухвали ВАСУ від 20.05.15р. були податкові повідомлення - рішення від 11.07.12р. №, № , №, №.

Так, згідно з податковим повідомленням - рішенням від 11.07.12р № (а.с.141 том 1), зменшено суму від'ємного значення об'єктів оподаткування податком на прибуток у розмірі 914 688 грн., в т.ч.: за І квартал 2012 року - 914 688 грн.

Згідно з податковим повідомленням - рішенням від 11.07.12р № (а.с.292 том 1) збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на суму 427 645 грн., в т.ч. основний платіж - 341 980 грн.; штрафні (фінансові) санкції - 85 665 грн.;

Згідно з податковим повідомленням - рішенням від 11.07.12р № (а.с.139 том 1) зменшено суму бюджетного відшкодування (заявлено в рахунок майбутніх платежів) з ПДВ у розмірі 1 939 556 грн., в т.ч. по періодах: червень 2011 року - 305 056 грн., серпень 2011 року - 250 000 грн., жовтень 2011 року - 615 437 грн., листопад 2011 року - 13 939 грн., грудень 2011 року - 294 330 грн., січень 2012 року - 258 606, лютий 2012 року - 202 195 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 408 626 грн.

Згідно з податковим повідомленням - рішенням від 11.07.12р № (а.с.140 том 1) зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ за березень 2012 року у розмірі 807 955 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 201 988,75 грн.

Як свідчать обставини справи, підставою для винесення податкового повідомлення - рішення від 11.07.12р №, яким зменшено суму від'ємного значення об'єктів оподаткування податком на прибуток у розмірі 914 688 грн. слугував висновок податкового органу про порушення п.п. 12.4.1 п.12.4 ст. 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.п.138.10.5 п.138.10 ст. 138, п.п.14.1.36 п.14.1 ст. 14, п. 138.1 п.138.4 ст. 138, п.1501 ст. 150, п.3 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, внаслідок допущення трьох епізодів порушення:

- завищення валового доходу на суму 644 152, 80 грн. у 1 кварталі 2011 року у зв'язку з невключенням до складу валового доходу суми компенсації, одержаної від дебітора за постановою суду у податковий період, протягом якого відбулося повернення зазначеної заборгованості;

- завищенння валових витрат на суму відсотків - 87 101 грн. за 1 квартал 2012 року за позикою, частина якої витрачена не за призначенням (на надання фінансової допомоги);

- завищення валових витрат на суму 183 434 грн. внаслідок віднесення до складу витрат суми пайового внеску, що не включаються до собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг) та не пов'язані з веденням господарської діяльності підприємства.

Як свідчать обставини справи, підставою для винесення податкового повідомлення - рішення від 11.07.12р №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на суму 427 645 грн., в т.ч. основний платіж - 341 980 грн.; штрафні (фінансові) санкції - 85 665 грн. слугував висновок податкового органу про порушення підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, у зв'язку з неправомірним віднесенням до складу податкового кредиту суми ПДВ вартості придбаних робіт з ремонту дошкільного закладу та улаштування (реконструкції) котельні, використання яких не пов'язано з веденням господарської діяльності підприємства та несвоєчасним поданням податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2012 року (від 18 травня 2011 року №).

Як свідчать обставини справи, підставою для винесення податкового повідомлення - рішення від 11.07.12р №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування у вказаних вище сумах по зазначених періодах та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 408 626 грн. та податкового повідомлення - рішення від 11.07.12р №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ за березень 2012 року у розмірі 807 955 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 201 988,75 грн. - слугував висновок податкового органу про порушення пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України внаслідок безпідставного, на думку податкового органу, віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ з вартості придбаних робіт з ремонту дошкільного закладу та улаштування (реконструкції) котельні, використання яких не пов'язано з господарською діяльністю підприємства.

Відмовляючи у задоволенні позову в оспорюваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем неправомірно включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат суми, сплачені за ремонті роботи з улаштування (реконструкцію) водогрійної котельні та ДНЗ, а також суми пайового внеску, оскільки такі витрати не відносяться до господарської діяльності позивача; позивачем не спростовано висновків податкового органу про безпідставність віднесення сум до складу валових витрат у попередніх періодах та не надано щодо цього жодних доказів, у зв'язку з чим судом не прийнято посилання позивача на відсутність обов'язку збільшення доходу; частину отриманих позикових коштів позивачем було направлено на надання поворотної фінансової допомоги, що свідчить про використання частини позики не у власній господарській діяльності, а тому віднесення відсотків за вказаною частиною позики до складу валових витрат є неправомірним.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства з 01 січня 2011 року є Податковий кодекс України у відповідній редакції (далі по тексту - ПК України).

У розумінні підпункту 14.1.27 пункту 14.1. статті 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Наведені правові норми дають підстави для висновку, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх документальне підтвердження в цілях провадження господарської діяльності платника податку.

Одночасно, згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до визначення, наведеного в частині 1 статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в Інформаційному листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Як вбачається із матеріалів справи, ПрАТ «Енергополь-Україна» здійснювало будівництво об'єкта - житлово-офісного комплексу з об'єктами соціально-побутового, торговельного призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Київ, вул. Юрія Кондратюка, 1.

23 грудня 2009 року між позивачем та Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) укладено договір пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва №278, за яким ПрАТ «Енергополь-Україна», як забудовник, зобов'язане перерахувати пайовий внесок у сумі 14 451,28 тис. грн.

На вказану суму складено розрахунки обсягу пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста №№1.1-7.

Факт сплати пайового внеску за Договором пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва №278 від 23.12.2009 на бюджетний рахунок та його виконання підтверджується наявними у матеріалах справи - банківськими виписками від 31.05.2013; від 23.05.2013; від 04.06.2013; від 10.06.2013; від 11.06.2013; від 13.06.2013;від 20.06.2013; від 21.06.2013; від 04.07.2013, у яких у графі 2 зазначений платник - ПрАТ «Енергополь-Україна»; у графі 6 містяться дані про те, що оплата здійснюється «за частку пайового внеску згідно Договору пайової участі від 23.12.2009 № 278»; у графі 5 як отримувач зазначений «ГФУ КМДА», р/р 0001.

Факт сплати пайового внеску за Договором пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва №278 від 23.12.2009 на бюджетний рахунок та його виконання підтверджується також довідками № 050/18-513 від 25.01.2014 про пайову участь у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва за І чергу 1 пусковий комплекс та № 250/18-3476 від 19.06.2014 про пайову участь у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва за II чергу.

Відповідно до платіжного доручення за 14 листопада 2011 року №1300 позивач сплатив пайовий внесок згідно Договору пайової участі від 23.12.2009 № 278 у розмірі 2 728 650,00 грн., без ПДВ, з яких до складу витрат відніс витрати з пайової участі у сумі 183 434,00 грн., в тому числі: за IV квартал 2011 року - 103 584 грн. та І квартал 2012 року - 79 850 грн.

Податковий орган вказує на завищення витрат на цю суму, з посиланням на те, що вказані витрати підприємства щодо сплати пайового внеску не передбачають отримання доходу та є збитковими (стор.19 акту перевірки а.с.219 том 1), не включаються до собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг) та не пов'язані з веденням господарської діяльності підприємства (письмові пояснення податкового органу а.с.308 том 1).

Суд першої інстанції у цій частині погодився з доводами відповідача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Так, відповідно до Закону України «Про основи містобудування» головними напрямами містобудівної діяльності, серед іншого, є: планування, забудова та інше використання територій; розробка і реалізація містобудівної документації та інвестиційних програм розвитку населених пунктів і територій; визначення територій, вибір, вилучення (викуп) і надання земель для містобудівних потреб; створення соціальної, інженерної і транспортної інфраструктур територій та населених пунктів.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Відповідно до ч. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Таким чином, без укладання та виконання договору про пайову участь на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Києва, позивач не міг би ввести в експлуатацію об'єкт будівництва, а саме житлово-офісний комплекс з об'єктами соціально-побутового, торговельного призначення та підземним паркінгом за адресою: вул. Юрія Кондратюка, 1.

Обставини справи та документальні докази свідчать про те, що вказані витрати понесені позивачем в рамках виконання договору пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва. Положеннями цього договору прямо закріплено його виконання ПрАТ «Енергополь - Україна» шляхом сплати пайового внеску у відповідному розмірі на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду місцевого бюджету. Без виконання умов договору щодо здійснення внеску на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Києва, позивач у відповідності до чинного законодавства України не мав би можливості для здійснення будівництва, експлуатації об'єкту.

Відповідно до п. 138.9. ст. 138 ПК України до складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені на конкретний об'єкт витрат, у тому числі внески на соціальні заходи, визначені статтею 143 цього Кодексу, плата за оренду земельних і майнових паїв.

Отже, на переконання колегії суду, витрати щодо сплати пайового внеску безпосередньо пов'язані з веденням господарської діяльності підприємства і відносяться до складу інших витрат операційної діяльності - прямих виробничих витрат, які можуть бути безпосередньо віднесені на конкретний об'єкт.

Виходячи з наведених правових норм, такі витрати є витратами, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Та обставина, що позивач відніс ці витрати на собівартість замість віднесення до складу інших витрат операційної діяльності не змінює фінансового результату, а відтак не змінює об'єкт оподаткування, отже необґрунтованим є висновок податкового органу про завищення витрат на суму 183 434 грн., в тому числі: 103 584 грн. - за IY квартал 2011 року, 79850 грн. - за I квартал 2012 року.

Окрім того, обставини справи та зібрані у ній докази у їх сукупності свідчать про те, що в рамках виконання договору пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва позивач поніс також витрати на улаштування (реконструкцію) водогрійної котельні та проведенню ремонту дошкільного закладу №135 відповідно до укладених між позивачем та ТОВ «Еколог-Інженерія» і ТОВ «БК «Будремсервіс» договорів підряду та договору на поставку обладнання.

Як свідчать обставини, про здійснення таких робіт з реконструкції водогрійної котельні на вул. Кондратюка,8 в Оболонському районі виконавчим органом Київської міської ради (КМДА) було прийняте відповідне розпорядження № 1624 від 07.09.2011р. (а.с.142-143 том.1), згідно з яким на позивача покладено обов'язок відповідно до розробленої та затвердженої у встановленому порядку проектно-кошторисної документації здійснити реконструкцію вказаної котельні згідно з графіком, а саме: демонтажні роботи, загально-будівельні, монтажні, поставку обладнання, пусконалагоджувальні роботи/

Так, між позивачем та ТОВ «Еколог-Інженерія» було укладено договір від 06.05.11р. №010511 на поставку обладнання на базі водогрійних котлів фірми ІСІ Caldaie, Італія. Перевіркою встановлено та відображено у акті, що вказане обладнання було відвантажено по видатковій накладній № РН-0000009 від 31.10.2011 року. Оплата проведена у повному обсязі.

Також між позивачем та ТОВ «Еколог-Інженерія» було договір від 16.06.11р. №010611 на виконання робіт по улаштуванню (реконструкції) водогрійної котельні загальною потужністю 22 МВт за адресою: вул. Кондратюка, 8 в Оболонському районі м. Києва.

На підтвердження реальності виконання таких робіт позивачем надано відповідні документальні докази, а саме: акти приймання виконаних будівельних робіт №1 за липень №2012 року, №2 за липень 2012 року, №3 за липень 2012 року, №3-1 за жовтень 2012 року, №4 за жовтень 2012, №5 за жовтень 2012 року, №6 за жовтень 2012 року, №7 за жовтень 2012 року; акт №3-1 приймання-передачі матеріальних цінностей від 30.10.11р.; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за липень 2012 року, податкові накладні від 06.07.12р. №1, від 25.05.12р. №4, від 16.05.12р. №3, від 15.05.12р. №2, від 04.05.12р., від 11.04.12р. №3, від 10.04.12р. №2, від 14.03.12р. №2, від 03.02.12р. №1, від 24.02.12р. №1, від 25.01.12р. №2, від 20.01.12р. №2, від 05.01.12р. №1, від 15.12.11р. №4, від 06.12.11р. №3, від 02.12.11р. №2, від 25.12.11р. №3, від 24.11.11р. №2, від 18.12.11р. №1, від 05.10.11р. №1, від 31.10.11р. №5,від 19.10.11р. №4, від 13.09.11р. №3, від 08.07.11р. №3, від 07.07.11р. №2, від 06.07.11р. №1, від 22.06.11р. №4, від 16.05.11р. №5.

Також у перевіряємому між позивачем та ТОВ «БК «Будремсервіс» було укладено договір підряду від 23.08.11р. №107, згідно умов якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов'язання виконати роботи на об'єкті дитячий дошкільний заклад №135 за адресою: м. Київ, вул. Мінське шосе, 8 «В» за завданням замовника у відповідності до умов даного договору.

На підтвердження виконання умов зазначених договорів матеріали справи містять акти приймання виконаних будівельних робіт №1 за лютий 2012 року, №4 за лютий 21012 року, №1 за грудень 2011 року, №3 за грудень 2011 року, №4 за грудень 2011 року, №5 за грудень 2011 року, №6 за грудень 2011 року, №7 за грудень 2011 року, №8 за грудень 2011 року, №9 за грудень 2011 року, №10 за грудень 2011 року, №б/н за січень 2012 року, №б/н за жовтень 2011 року, №2 за жовтень 2011 року, №3 за жовтень 2011 року; довідки про вартість виконаних будівельних робіт за лютий 2012 року, за жовтень 2011 року, за грудень 2011 року, за січень 2012 року; податкові накладні від 31.01.12р. №1, від 09.02.12р. №3, від 13.02.12р. №4, від 16.02.12р. №6, від 27.12.11р. №3, від 15.12.11р. №2, від 29.11.11р. №3, від 18.11.11р. №2, від 14.09.11р. №2 від 09.0911р. №1, від 31.10.11р. №8.

Оплата вартості робіт та обладнання здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківським виписками: від 13.09.11р., від 09.09.11р., від 14.09.11р., від 18.11.11р., від 29.11.11р., від 15.12.11р., від 27.12.11р., від 26.01.12р., від 09.02.12р., від 15.02.12р., від 16.02.12р. від 06.07.11р., від 07.07.11р., від 08.07.11р., від 16.05.11р., від 22.06.11р., від 05.10.11р., від 19.10.11р., від 18.11.11р., від 24.11.11р., від 25.11.11р., від 02.12.11р., від 06.12.11р., від 15.12.11р., від 16.12.11р., від 05.01.12р., від 20.01.12р., від 25.01.12р., від 24.02.12р., від 03.03.12р., від 14.03.12р. та не заперечується податковим органом.

Податковим органом не заперечується реальність господарських операцій з придбання у ТОВ «Еколог-Інженерія» та ТОВ «БК «Будремсервіс» підрядних робіт (послуг) з поставки обладнання, як і не заперечується документальне їх підтвердження щодо змісту та обсягу господарських операцій та відповідність документів вимогам закону.

Як зазначалось вище, підставою для донарахування позивачу грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 427 645 грн., зменшення від'ємного значення суми ПДВ та зменшення бюджетного відшкодування з ПДВ згідно оспорюваних податкових повідомлень-рішень слугував висновок податкового органу про те, що придбання таких робіт, обладнання не пов'язані з господарською діяльністю позивача, оскільки вказані об'єкти не знаходяться на балансі позивача.

Суд першої інстанції, погодившись з висновком податкового органу про порушення вимог податкового законодавства у цій частині виходив з того, що на момент здійснення позивачем таких витрат, формування показників податкової звітності та проведення перевірки, укладеними позивачем договорами не було передбачено будівництва об'єктів в якості обов'язкової передумови для здійснення господарської діяльності позивача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (надалі - Закону N 996-XIV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону N 996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону N 996-XIV).

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням або виготовленням товарів, придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів з метою та в межах господарської діяльності платника податку та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена законодавством.

Досліджені колегією суддів на виконання вказівок Вищого адміністративного суду України, викладених в ухвалі від 20.05.2015р., документи у їх сукупності підтверджують здійснення позивачем зазначених витрат саме в рамках діяльності по будівництву житлово-офісного комплексу з об'єктами соціально-побутового, торговельного призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Київ, вул. Юрія Кондратюка, 1.

Як зазначалось вище, обсяг пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста визначався укладеним між позивачем та Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Договором №278 від 23.12.2009 пайової участі.

Згідно Витягу з протоколу № 9 № 08/280-1107 від 28.11.14р. засідання Комісії Київської міської ради з питань бюджету та соціально-економічного розвитку, копія якого у матеріалах справи (а.с.60-61 том 4), вбачається, що Комісією було вирішено «підтримати звернення ПрАТ «Енергополь-Україна» щодо зарахування вартості реконструкції котельні з обладнанням та інженерними мережами, переданих згідно розпорядження виконавчого органу Київської міської ради № 1878 від 16.10.13р. до комунальної власності територіальної громади міста Києва, збудованих поза межами земельної ділянки в рахунок оплати залишку пайового внеску згідно Договору пайової участі від 23.12.09р. № 278, укладеного у зв'язку із будівниитвом Житлово-офісного комплексу з об'єктами соціально-побутового, торговельного призначення та підземним паркінгом по вулииі Юрія Кондратюка, 1 в Оболонському районі м. Києва».

Той факт, що позивач фактично здійснив витрати на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів, а саме реконструкцію прилеглої котельні, що забезпечуватиме опалення Об'єкту та ремонт ДНЗ №135 не заперечується податковим органом.

Без реконструкції котельні, опалення об'єкту було б неможливим.

У свою чергу, без пайової участі на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Києва, позивач не міг би ввести в експлуатацію об'єкт будівництва, а тому, на думку колегії суддів, придбання таких робіт, обладнання безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю позивача.

Судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги договір №99-58-09 від 26 жовтня 2009 року, укладений між позивачем та АЕК «Київенерго», за умовами та на виконання якого позивач забезпечив виконання робіт з проектування, реконструкції та введення в експлуатацію котельні на вул. Кондратюка,8 саме в рамках діяльності по будівництву житлово-офісного комплексу з об'єктами соціально-побутового, торговельного призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Київ, вул. Юрія Кондратюка, 1.

Відповідно до наявних у матеріалах справи Розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради № 1878 від 16.10.2013 та Додатку до Розпорядження № 1878 від 16.10.2013 квартальна котельня по вул. Кондратюка,8 з обладнанням та інженерними мережами Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» прийнята до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Та обставина, що котельня та дошкільний заклад не знаходять на балансі позивача, а також те, що позивачем здійснювалися ремонт котельні АЕК «Київенерго» з наступною передачею її до комунальної власності (п.1.6 договору), не спростовує правомірності формування даних податкового обліку в рамках діяльності по будівництву житлово-офісного комплексу.

На думку колегії суддів, та обставина, що на момент здійснення позивачем таких витрат, формування показників податкової звітності та проведення перевірки, укладеними позивачем договорами не було передбачено реконструкцію та ремонт вказаних об'єктів в якості обов'язкової передумови для здійснення господарської діяльності позивача не спростовує правомірності формування даних податкового обліку в рамках господарської діяльності позивача по будівництву житлово-офісного комплексу з об'єктами соціально-побутового, торговельного призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Київ, вул. Юрія Кондратюка, 1.

За вимогами ст.201 Податкового кодексу України, підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту є податкова накладна, що видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг.

Відповідно до частини 1 ст.9 Закону України N 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить про намір виконання дій (операцій) у майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до визначення наведеного вище господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Така правова позиція висвітлена Верховним Судом України у постанові від 01.12.15р. у справі № 826/15034/14.

Як зазначалось вище, вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з 139.1.9. ст.139 Податкового кодексу України витрати, не включаються до складу витрат витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас, відповідно до п 198.6. ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу)

Отже, аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично вчиненими та підтвердженими належним чином первинними бухгалтерськими документами в цілях господарської діяльності платника податку, що і мало у спірному випадку.

Викладеним спростовується висновок суду першої інстанції про те, що за відсутності договору з виконавчим органом Київської міської ради щодо улаштування (реконструкції) водогрійної котельні та проведенню ремонту дошкільного закладу в якості обов'язкової передумови для здійснення господарської діяльності позивача - відсутні підстави для формування даних податкової та бухгалтерської звітності по вказаних епізодах.

Окрім того, як свідчать обставини справи, акт перевірки містить відомості про те, що позивачем допущено несвоєчасне подання податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2012 року (від 18 травня 2011 року №) (а.с. 79 т.1). Зазначене продубльовано у висновках акту перевірки (а.с. 289 т.1) та запереченнях на позов (а.с. 311, 314, т.1).

Дане твердження відповідача, яке міститься в акті перевірки, є об'єктивно неможливим, оскільки визначена дата подачі декларації (травень 2011) року хронологічно передує періоду декларування (березень 2012р.). У зв'язку з відсутністю будь - яких змін до акту перевірки та логічних пояснень викладеного, відсутні підстави для висновку про порушення позивачем вимог підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України.

Разом з тим, як свідчать обставини справи, декларація з податку на додану вартість за березень 2012 року подана до ДПІ в Оболонському районі м.Києва своєчасно, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 2 від 19.04.2012р, у якій детально відображена інформація про дату подання, реєстраційний номер документа тощо.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення - рішення від 11.07.12р № в частині застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 170 грн.

За наведених обставин та досліджених доказів, колегія суддів вважає протиправним податкове повідомлення - рішення від 11.07.12р № в частині зменшення суми від'ємного значення об'єктів оподаткування податком на прибуток внаслідок завищення валових витрат на суму 183 434 грн. щодо сплати пайового внеску, а також податкові повідомлення - рішення від 11.07.12р №, №, №.

Колегія суддів також погоджується і з висновком суду першої інстанції в частині завищення позивачем валових витрат на суму відсотків у розмірі 87 101 грн. за 1 квартал 2012 року за позикою, частина якої витрачена не за призначенням (на надання фінансової допомоги), що мало наслідком зменшення суми від'ємного значення об'єктів оподаткування податком на прибуток згідно податкового повідомлення - рішення від 11.07.12р. №.

Так, перевіркою було встановлено, що відповідно до договору процентної позики № 1-2010 від 16.02.2010 p., укладеного між позивачем та ТОВ «КУА Діалог Плюс» позивачем було отримано процентну цільову позику на будівництво житлово-офісного комплексу з об'єктами соціально-побутового, торгівельного призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Київ, вул. Кондратюка. 1. Відсоткова ставка за даним договором становить 9,5 % річних. Загальна сума отриманих позикових коштів віл ТОВ «КУА Діалог Плюс» за перевіряємий період склала 122 244 300,0 грн.

Перевіркою встановлено, що позивачем було укладено договори про надання поворотної фінансової допомоги ОСОБА_5 (договір від 21.04.11 р. № 01/2011 на суму 2037500 грн.), ТОВ «Інвестиційно-Будівельна Компанія» (договір від 25.04.11 №1 на суму 1200000 грн.), ОСОБА_6 (договір від 12.07.11 р. №04/2011 на суму 2230000 грн.).

Відповідачем було зроблено висновок про те, що частину отриманих позикових коштів позивачем було направлено на надання поворотної фінансової допомоги, що свідчить про використання частини позики не у власній господарській діяльності, а тому віднесення відсотків за вказаною частиною позики до складу валових витрат є неправомірним.

Так, відповідно до п.п. 138.10.5. п.138.10. ст.138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються: фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Грошові кошти, тим більше безготівкові кошти, які було отримано позивачем, жодним чином не ідентифікуються за індивідуальними ознаками, оскільки є об'єктивно неможливим визначення які саме кошти позивачем передано іншим особам.

З метою з'ясування обставин у справі у цій частині, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом були витребувані докази на підтвердження наявності джерел походження коштів, які були видані в якості поворотної фінансової допомоги (бухгалтерська документація, банківські виписки про надходження коштів з інших, аніж позикових, джерел тощо на момент укладення договорів про надання зворотної фінансової допомоги).

Проте позивачем на вимогу суду не було надано витребуваних документів, як не надано жодних доказів як наявності коштів, за рахунок яких видано допомогу, так і зв'язку такої видачі з господарською діяльністю позивача, а отже не спростовано доводи податкового органу про неправомірність віднесення до складу витрат сум відсотків за цільовою позикою, частина якої була витрачена не за призначенням.

Крім того, оскільки надання поворотної фінансової допомоги не передбачало отримання позивачем жодних прямих вигод (відсотків, прав, тощо), то позивачем мала бути доведена наявність опосередкованих вигод від цієї операції. Відсутність будь - яких вигод для позивача при наданні коштів обґрунтовано призводить до висновку про те, що позивач, навіть маючи власні кошти, укладав угоди для отримання таких же сум на оплатній основі, тобто використовував або наявні або запозичені кошти поза межами господарської діяльності. При цьому використання наявних коштів тягло за собою необхідність запозичення на платній основі.

Поміж тим, надання такої фінансової допомоги за рахунок коштів, отриманих позивачем у цільову позику від ТОВ «КУА Діалог Плюс» позбавляє платника податків - позивача права на віднесення сплачених за користування зазначеною позикою процентів до складу валових витрат.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність податкового повідомлення - рішення від 11.07.12р. № в частині зменшення суми від'ємного значення об'єктів оподаткування податком на прибуток на суму 87 101 грн.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність цього ж податкового повідомлення - рішення від 11.07.12р. № в частині зменшення суми від'ємного значення об'єктів оподаткування податком на прибуток на суму 644 152, 80 грн. внаслідок завищення валового доходу на суму 644 152, 80 грн. у 1 кварталі 2011 року у зв'язку з невключенням до складу валового доходу суми компенсації, одержаної від дебітора за постановою суду у податковий період, протягом якого відбулося повернення зазначеної заборгованості.

Як свідчать обставини справи та встановлено перевіркою, згідно виписки банку - ПАТ «Укргазпромбанк» 17.02.2011р. на розрахунковий рахунок № позивача надійшли грошові кошти від ТОВ «Основа» у розмірі 737 286 грн. з визначенням призначення платежу - добровільне виконання постанови Київського апеляційного господарського суду №8/148 від 09.09.2010 року.

У ході перевірки було встановлено, що зазначена сума згідно з вказаною постановою суду складається з суми боргу у вигляді авансу в розмірі 644 152,80 грн., 3% річних в сумі 19 500,01 грн., інфляційних витрат 505,69 грн., 7 261,59 грн. витрат по сплаті державного мита, 236,0 грн. - витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу, 3 630,79 грн. витрат по сплаті державного мита.

Згідно відомості валових доходів за І квартал 2011 року встановлено, що позивачем до складу валових доходів було віднесено від сум отриманих від ТОВ «Основа» за постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.09.10р. у справі №8/148 суму у розмірі 93 134,08 грн. (3% річних в сумі 19 500,01 грн., інфляційні в сумі 62 505,69 грн., 7 261, 59 грн. - витрати по сплаті державного мита, 236 грн. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу).

Суму основного боргу у розмірі 644 152,80 грн., отриману від дебітора ТОВ «Основа» підприємством не було включено до складу валових доходів, у зв'язку з чим податковим оргнагом зроблено висновок про порушення позивачем вимог п.п.12.1.4 п. 12.1 статті 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Суд першої інстанції погодився у цій частині з висновком податкового органу.

Колегія суду у цій частині не погоджується з висновком податкового органу, виходячи з наступного.

Так, підпунктом п.п. 12.4.1 п.12.4. ст. 12 ст.12 Закону України від 28 грудня 1994 року N 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) передбачно, що у разі коли дебітор повністю або частково погашає безнадійну заборгованість, попередньо віднесену кредитором до складу валових витрат або відшкодовану за рахунок страхового резерву згідно з положеннями пункту 12.1 і пункту 12.3 цієї статті, кредитор збільшує валовий доход на суму компенсації, одержаної від дебітора, у податковий період, протягом якого відбулося повернення зазначеної заборгованості або її частини.

Порядок врегулювання сумнівної, безнадійної заборгованості шляхом віднесення до складу валових витрат передбачено п.12.1. вказаної норми.

Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов'язок кредитора збільшити валовий доход на суму компенсації, одержаної від дебітора, виникає у разі якщо безнадійна заборгованість, попередньо була віднесена кредитором до складу валових витрат.

Податковим органом при перевірці не встановлено та не відображено у акті перевірки, що вказана сума відносилась позивачем до складу валових витрат. Поміж тим, як свідчать обставини справи та не спростовано податковим органом, така сума обліковувалась у бухгалтерському обліку у складі дебіторської заборгованості позивача, попередньо не відносилась позивачем до складу валових витрат, що підтверджується серед іншого і письмовими поясненнями від 22.07.2015р. позивача, а тому висновок податкового органу про заниження валового доходу на суму 644 152, 80 грн. за I квартал 2011 року - необґрунтований.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів зауважує, що позивач просив лише скасувати оскаржувані податкові повідомлення - рішення відповідача (без визнання їх протиправними).

Разом з тим, відповідно до повноважень суду при вирішенні справ, передбачених частиною 2 статтею 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суду слід приймати постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, яке скасовується. Відтак, керуючись частиною 2 статті 11 цього Кодексу, з метою повного захисту прав позивача та дотримання вимог адміністративного-процесуального законодавства, судова колегія вважає необхідним визнати вищезазначені податкові повідомлення - рішення відповідача протиправними та скасувати їх. У задоволенні решти вимог - відмовити.

Керуючись ст.ст.195, 196, 202, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.03.16р. у справі №2а-9985/12/2670 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.03.16р. у справі №2а-9985/12/2670 скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі м. Києва від 11.07.12р. № , №, № - повністю та № у частині зменшення суми від'ємного значення об'єктів оподаткування податком на прибуток на суму 827 586, 80 грн.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Глущенко Я.Б.

Гром Л.М.

Повний текст постанови складений: 14.06.16р.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б.

Гром Л.М.