Справа № 495/3294/15-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року м. Київ К/800/51723/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року у справі №495/3294/15-а за позовом ОСОБА_4 до Затоківської селищної ради, за участю виконувача обов'язків заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора, про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Затоківської селищної ради про зобов'язання провести земельні торги у формі аукціону на право оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1, біля бази відпочинку «Корал» в Сонячному районі, смт. Затока, Білгород-Дністровський район, Одеська область, на території між межею орендованої ПП «Корал» земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 та межею АДРЕСА_1 із залученням до участі в аукціоні ОСОБА_4.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову, якою у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року, ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.01.2013 року виконавчий комітет Затоківської селищної ради прийняв рішення №1 «Про виявлення самовільно розміщених тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на землях загального користування смт. Затока м. Білгород-Дністровськ Одеської області».

02 березня 2013 року на виконання вищевказаного рішення було знесено три торгівельні кіоски, що належали позивачу.

13 грудня 2013 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області прийняв постанову, якою визнав дії Затоківської селищної ради в частині виконання рішення виконавчого комітету Затоківської селищної ради № 1 від 24.01.2013 року «Про виявлення самовільно розміщених тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на землях загального користування смт. Затока м. Білгород-Дністровськ Одеської області» протиправними.

19 березня 2013 року Затоківська селищна рада прийняла рішення № 1226 про надання громадянину ОСОБА_5 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 5 років для обслуговування приміщення бару з літнім майданчиком за адресою: АДРЕСА_1.

Вищевказаним рішенням вільну земельну ділянку, на якій знаходились належні позивачу торгівельні кіоски, було передано ОСОБА_5

Однак, рішення Затоківської селищної ради № 1226 від 19 березня 2013 року було скасоване постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2015 року. Також вказаним рішення було встановлено, що вищевказана спірна земельна ділянка, враховуючи наявність двох заявників та враховуючи положення ст. 124 Земельного кодексу повинна передаватися в оренду по результатам проведення земельних торгів.

У зв'язку із вказаними обставинами, ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходячи з положень ч.1 ст.72 КАС України та ч.2 ст.124 Земельного кодексу України, дійшов висновку, що Затоківська селищна рада зобов'язана провести земельні торги у формі аукціону на право оренди спірної земельної ділянки.

Між тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в силу положень КАС України позивачем не наведено доказів порушення його права або законного інтересу, а тому підстави для зобов'язання Затоківську селищну раду проводити земельні торги із залученням позивача відсутні.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 135 Земельного кодексу України, земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів.

Продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу.

В силу ч.3 ст.135 Земельного кодексу України організатором земельних торгів є фізична або юридична особа - власник земельної ділянки, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, що здійснює реалізацію права державної чи комунальної власності на земельні ділянки, або державний виконавець у разі виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", які уклали з виконавцем земельних торгів договір про проведення земельних торгів.

Водночас, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, в силу положень ст.135-137 Земельного кодексу України проведенню торгів передують такі етапи, як підбір та підготовка лотів (тобто земельних ділянок). Підготовка лотів до проведення земельних торгів - це: виготовлення, погодження та затвердження в установленому законодавством порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі зміни цільового призначення ділянки і якщо її межі не встановлені в натурі (на місцевості); державна реєстрація земельної ділянки; державна реєстрація речового права на земельну ділянку; отримання виписки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки відповідно до Закону України «Про оцінку земель» у випадку продажу на земельних торгах права оренди на неї; встановлення стартової ціни продажу земельної ділянки щодо земель державної і комунальної власності, яка не може бути нижче експертної оцінки земельної ділянки; встановлення стартового розміру річної орендної плати, який щодо земель державної і комунальної власності не може бути менше розміру орендної плати, визначеного Податковим кодексом України; встановлення стартової ціни продажу прав емфітевзису, суперфіції земельної ділянки, яка щодо земель державної або комунальної власності не може бути нижчою від ринкової вартості відповідного права, визначається через проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок; визначення виконавця земельних торгів, дати і місця проведення аукціону.

Однак, суд апеляційної інстанції вірно зауважив, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач вчиняв дії, які свідчать про його бажання прийняти участь у земельних торгах. Так само, позивач не зазначив, які неправомірні дії вчинив відповідач по перешкоджанню у реалізації цього права.

Між тим, у відповідності до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду (п.8 ст.3 КАС України).

Згідно з ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушуються права позивача.

При цьому, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, вирішуючи публічно-правовий спір, суди повинні встановити, в чому полягає порушення прав позивача.

Аналізуючи зміст наведених вище законодавчих норм, з урахуванням матеріалів справи та позовної заяви, колегія суддів погоджується з позицією суду апеляційної інстанції, що позивачем не зазначено та не доведено, яким чином порушуються його права або законні інтереси.

Крім того, колегія суддів також погоджується з позицією суду апеляційної інстанції стосовно відсутності підстав для зобов'язання Затоківську сільську раду проводити земельні торги із залученням позивача, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не є належним, оскільки є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Положеннями частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Таке втручання не можуть бути виправдані з підстав доцільності та необхідності врегулювання спірних відносин.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є - здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Таким чином, позовна вимога про зобов'язання відповідача провести земельні торги є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: