Справа № 206/1384/16-а
Суддя: Румянцев О. П.
Дата ухвалення: 2016-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/1384/16-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

06.06.2016 року Суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Румянцев О.П., розглянувши в порядку скороченого провадження в м. Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, про визнання неправомірними дій щодо відмови в здійсненні перерахунку пенсії та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, про визнання неправомірними дій щодо відмови в здійсненні перерахунку пенсії та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову посилається на наступне. Вона вийшла на пенсію державного службовця 03.08.2015 року та їй була призначена пенсія за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». На теперішній час вона працює на посаді начальника управління Державної казначейської служби України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська та є державним службовцем. На даний час призначена пенсія їй з моменту призначення, а саме з 03.08.2015 року не виплачується. На її звернення від 23.02.2016 року до управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська, з проханням переглянути її пенсійну справу і вирішити питання щодо поновлення виплати її пенсії, поверненні недоотриманої пенсії з 03.08.2015 року та продовжити її виплачувати у подальшому. Листом №С-08/02/17 від 24.02.2016 року відповідач повідомив їй про відмову щодо поновлення виплати пенсії з посиланням на те, що з 01 квітня 2015 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №2132-VIII внесено зміни в ст.37 Закону України «Про державну службу», зокрема, тимчасово, у період з квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються. У період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті, розмір якої перевищує 150% прожиткового мінімуму, встановленого до осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85% призначеного розміру, але не менше 150% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Також вони повідомили, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу». У зв'язку із викладеним з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються. Такі дії відповідача є неправомірними і такими, що порушують її конституційні права на соціальний захист, в тому числі і пенсійне забезпечення. Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій позивач працює, не дає права на отримання пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку із чим передбачені ч.4 ст.37 цього Закону підстави для невиплати пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відпали, і з 01.06.2015 року перешкоди для виплати їй вказаної пенсії відсутні. Відповідач не виплачує їй пенсію та не поновляє її, порушуючи її право на пенсійне забезпечення. З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що з 3 серпня 2015 року виплата пенсії, призначеної їй відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

На підставі викладеного просить суд визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо відмови в поновленні призначеної їй пенсії з 03.08.2015 року. Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську відновити з 03.08.2015 року їй виплату пенсії, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та продовжувати її виплачувати у подальшому і стягнути на її користь судові витрати.

Представник відповідача - Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську проти позову заперечує з підстав, викладених у запереченні від 03.06.2016 року, в якому зазначив, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська, як пенсіонер з 03.08.2015 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». На даний час позивач працює на посаді державного службовця. При припиненні виплати позивачу пенсії з 01 квітня 2015 року відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, зокрема Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02.03.2015 року, яким передбачено, що з 01 квітня 2015 року відповідно до Закону України №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, пенсії, призначені відповідно до цього Закону у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», не виплачуються. На підставі вищезазначеної норми законодавства управлінням було припинено виплату пенсії позивачу. Вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, які необхідно залишити без задоволення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську з 03.08.2015 року та отримує пенсію за віком обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

23.02.2016 року позивач звернулась до відповідача з заявою переглянути її пенсійну справу і вирішити питання щодо поновлення виплати їй пенсії, поверненні недоотриманої пенсії з 03.08.2015 року та продовжити її виплачувати у подальшому (а.с.5).

Листом №С-08/02/17 від 24.02.2016 року Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська відмовило ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії з посилання на те, що з 01 квітня 2015 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №2132-VIII внесено зміни в ст.37 Закону України «Про державну службу», зокрема, тимчасово, у період з квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються (а.с.6).

Відповідно до ч.3 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За загальним правилом установленим ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Вказаний в п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Таким чином, з наведеного вбачається, що з 1 червня 2015 року посада, на якій ОСОБА_1 працює, не дає права на отримання пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку із чим передбачені ч.4 ст.37 цього Закону підстави для невиплати пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відпали, і з 01.06.2015 року перешкоди для виплати їй вказаної пенсії відсутні.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивач має право на поновлення призначеної їй пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в зв'язку з чим дії відповідача щодо відмови в поновленні призначеної їй пенсії є протиправними.

Що стосується дати, з якої слід проводити виплату пенсії, то як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася із заявою про поновлення пенсії 23.02.2016 року, таким чином виплата пенсії повинна проводитися саме з цієї дати.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 11, 17-19, 71, 94, 99, 159-163, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровську щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні призначеної їй пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську відновити ОСОБА_1 виплату пенсії з 23.02.2016 року, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та продовжувати її виплачувати в подальшому.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П.Румянцев