Справа № 806/919/16
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року Житомир справа №806/919/16

категорія 10.3.4

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Попової О.Г.,

при секретарі судового засідання Бондаренко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт" про стягнення 32880,01 грн.,-

встановив:

Житомирське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до адміністративного суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт" 32880,01 грн. адміністративно-господарських санкцій та пені за недодержання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу працюючих на ТзОВ "Стандарт" у 2015 році складала 57 чоловік, а тому відповідач мав працевлаштувати 2 інваліда, тоді як фактично працевлаштував 1 особу-інваліда, що свідчить про те, що ним не виконало нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, з підстав зазначених в письмових запереченнях щодо позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в України" для підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньо-облікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 чоловік, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 2 ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в України" визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в України" підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В силу приписів ч.1 ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в України" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

З матеріалів справи встановлено, що згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів форми №10 - ПІ затвердженого наказом Мінпраці №527 від 12.11.2008 року середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу працюючих на товаристві з обмеженою відповідальністю "Стандарт" у 2015 році складала 57 чоловік.

За таких обставин, відповідач від числа середньооблікової кількості штатних працівників, що складає 57 осіб, повинен був працевлаштувати два інваліда.

Суд зазначає, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування про що неодноразово наголошувалося Верховним Судом України у постановах від 20 червня 2011 року у справі №21-60а11 та від 16 квітня 2013 року у справі №21-83а13.

При цьому, згідно з пунктом 4.4. Рекомендацій президії Вищого адміністративного суду від 14 квітня 2008 року №07.2-10/2 "Про деякі питання практики застосування адміністративними судами законодавства про забезпечення права інвалідів на працевлаштування" при розгляді зазначеної категорії справ адміністративним судам потрібно встановлювати такі обставини: - створення робочих місць відповідно до встановленого нормативу; - інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакантних посад); - спрямування центрами зайнятості інвалідів до роботодавців та випадки безпосереднього звернення інвалідів до роботодавців з питань працевлаштування; - причини непрацевлаштування роботодавцями інвалідів. Статтею 71 КАС визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. При цьому слід враховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками. Вважається, що застосування принципу вини як умови відповідальності пов'язане з необхідністю доведення порушення зобов'язання. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, то адміністративним судам потрібно визнавати незаконним застосування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць і відмовляти у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в України" забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону (ч.3 ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в України").

При цьому частиною 3 статті 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в України" встановлено, що пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань здійснює Державна служба зайнятості.

ТОВ "Стандарт" надано до суду докази щодо надання до Житомирського міського центру зайнятості звітності (інформації про попит на робочу силу (вакансії) за встановленою формою із зазначенням відомостей про наявність вільних робочих місць (вакансій) для осіб з обмеженими фізичними можливостями від 05.02.2015 року, 09.06.2015 року, 03.08.2015 року відповідно (а.с.23-25).

За таких обставин, судом встановлено, що відповідачем вимоги щодо виділення та створення робочих місць для працевлаштування інваліда відповідно до нормативів ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в України" у 2015 році були виконані.

Крім того, судом встановлено, що 17.08.2015 року на підприємство була влаштована особа - інвалід на посаду машиніста комп'ютерного набору, що підтверджується наказом про прийняття на роботу ОСОБА_1, довідкою до акта огляду МСЕК №079755 Міністерства охорони здоров'я України про встановлення ОСОБА_1 3-ї групи інвалідності, пенсійним посвідченням ОСОБА_2 НОМЕР_1 (а.с.27-29).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що підприємство, як роботодавець свій обов'язок зі створення 2-х робочих місць для інвалідів у 2015 році виконало.

Отже, відповідач вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, а тому позовні вимоги Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 158-163, 167, 186, 254 КАС України суд,-

постановив:

В задоволенні позову Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт" про стягнення 32880,01 грн. відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Попова

Повний текст постанови виготовлено: 14 червня 2015 р.