Справа № 818/3584/15
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" червня 2016 р. м. Київ К/800/9283/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Пасічник С.С.,

та секретаря Музички Н.В., за участю представника Прокуратури Сумської області Семененка В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Прокуратури Сумської області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21 січня 2016 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Сумської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Сумської області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 02 жовтня 2015 року №746к про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із займаної посади та з органів прокуратури; поновити його на посаді старшого слідчого прокуратури Сумського району та в органах Прокуратури Сумської області; зобов'язати відповідача виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до Порядку обчислення середньомісячної заробітної плати з урахуванням коригування на коефіцієнт підвищення посадового окладу та інших виплат та коефіцієнту інфляції, а також компенсації у зв'язку з порушенням термінів виплати за вимушений прогул з моменту звільнення і до моменту фактичного поновлення на роботі.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 21 січня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Прокуратури Сумської області №746к від 02 жовтня 2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 у вигляді звільнення із займаної посади та з органів прокуратури. Поновлено позивача в органах Прокуратури Сумської області на посаді старшого слідчого прокуратури Сумської місцевої прокуратури. Стягнуто з Прокуратури Сумської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 5056 грн 59 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року постанову суду першої інстанції було скасовано в частині стягнення з Прокуратури Сумської області на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 5056 грн 59 коп. В цій частині прийнято нову постанову, якою стягнуто з Прокуратури Сумської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 15978,27 грн з відрахуванням необхідних податків та зборів. В іншій частині постанову суду залишено без змін.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, прокурор Сумської області просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21 січня 2016 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування наказу прокурора Сумської області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 02 жовтня 2015 року №746к, поновлення позивача в органах прокуратури області на посаді старшого слідчого прокуратури Сумської місцевої прокуратури, стягнення з прокуратури Сумської області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 15978,27 грн з відрахуванням необхідних податків і зборів та в цій частині прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних позивача вимог у повному обсязі.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом Прокуратури Сумської області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 02 жовтня 2015 року №746к старшого слідчого прокуратури Сумського району молодшого радника юстиції ОСОБА_3 звільнено із займаної посади та з органів прокуратури за невиконання службових обов'язків та прогули без поважних причин, про що у трудовій книжці зроблено запис з посиланням на пункт 4 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Задовольняючи частково позовні вимоги та поновлюючи позивача в органах прокуратури, суди попередніх інстанцій виходили з того, що звільнення позивача на підставі пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України можливе, якщо працівник до дня здійснення ним прогулу був допущений до роботи або працював, що в даному випадку не мало місця. Окрім того, відповідачем порушений порядок накладення дисциплінарного стягнення.

Проте колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті за недостатньо з'ясованими і перевіреними обставинам справи, що мають значення для її правильного вирішення, з огляду на наступне.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Враховуючи, що прогул є дисциплінарним проступком, порядок та строки застосування стягнення за його вчинення визначаються статтями 147 - 149 Кодексу законів про працю України.

Згідно зі статтею 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Статтями 148 - 149 Кодексу законів про працю України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Як встановлено судами, наказом прокурора Сумської області від 27 серпня 2012 року №1125к старшого слідчого прокуратури Сумського району молодшого радника юстиції ОСОБА_3 звільнено із займаної посади та органів прокуратури Сумської області за порушення присяги працівника прокуратури.

В подальшому, наказом прокурора Сумської області від 24 лютого 2015 року №183к на виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду Сумської області від 18 серпня 2014 року у справі №2а-1870/8103/12, яка в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на роботі залишена без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2015 року, скасовано наказ прокурора Сумської області від 27 серпня 2012 року №1125к про звільнення молодшого радника юстиції ОСОБА_3 з посади старшого слідчого прокуратури Сумського району за порушення присяги працівника прокуратури та поновлено позивача на займаній посаді старшого слідчого прокуратури Сумського району з 27 серпня 2012 року.

В свою чергу, наказом Генерального прокурора України від 07 жовтня 2013 року №117ш у штатному розписі прокуратури Сумської області скорочено 20 посад старших слідчих і слідчих, зокрема і одну посаду старшого слідчого прокуратури Сумського району, на якій до звільнення 27 серпня 2012 року працював позивач.

Затвердженими Типовими штатними розписами станом на 01 січня 2014 року, на 01 січня 2015 року та на 01 лютого 2015 року посада старшого слідчого у прокуратурі Сумського району не передбачена (відсутня).

Наказом Генеральної прокуратури України від 23 вересня 2015 року №90ш у зв'язку з утворенням з 15 грудня 2015 року місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур виключено штатні розписи прокуратур, зокрема і прокуратури Сумського району, та пунктом 1.3 включено штатний розпис Сумської місцевої прокуратури, в якому також є відсутня посада старшого слідчого.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 36 Кодексу законів про працю України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9 роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення пункту 1 частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України колегія суддів дійшла висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Приймаючи рішення у даній справі в частині про поновлення ОСОБА_3 в органах прокуратури, судами першої та апеляційної інстанцій не було спростовано та усунуто протиріччя між доводами позивача та представника відповідача стосовно того, що після поновлення позивача за рішенням суду наказом прокурора Сумської області від 24 лютого 2015 року №183к на посаді старшого слідчого прокуратури Сумського району він сам не з'являвся на робочому місці, ухилявся від виконання службових обов'язків та від отримання поштової кореспонденції, про що відповідачем складалися відповідні акти та у зв'язку з чим було проведено службову перевірку.

Проте суди на ці обставини уваги не звернули та представленим відповідачем доказам не надали правової оцінки. В свою ж чергу, з'ясування вищенаведених обставин має істотне значення для встановлення факту вчинення прогулу позивачем чи його відсутності та, як наслідок, правильного вирішення спору.

Крім того, поновлюючи позивача в органах прокуратури на посаді старшого слідчого прокуратури Сумської місцевої прокуратури, суди першої та апеляційної інстанцій вказали на те, що на момент видання відповідачем наказу від 24 лютого 2015 року №183к про поновлення позивача на посаді старшого слідчого та наказу від 02 жовтня 2015 року №746к про звільнення з неї ОСОБА_3 вказана посада була скорочена та протягом тривалого часу відсутня в штатних розписах органів прокуратури Сумської області. Крім того з 15 грудня 2015 року прокуратура Сумського району реорганізована в Сумську місцеву прокуратуру.

Проте колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони суперечить вимогам частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України, відповідно до яких позивач підлягає поновленню на попередній посаді, яку він займав до незаконного звільнення, незалежно від наступних змін в організації підприємства, установи, які можуть бути самостійною підставою для звільнення працівників (пункт 1 статті 40 Кодексу законів про працю України).

З аналізу зазначеної статті випливає, що у разі встановлення судом звільнення працівника без законної підстави, такий працівник повинен бути поновлений саме на попередній, а не іншій роботі.

Тобто, суд позбавлений можливості поновити ОСОБА_3 на тій посаді, на яку позивач не був переведений у встановленому законом порядку.

Крім того, за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо призначення у порядку переведення на посаду є виключною компетенцією уповноваженого органу.

Водночас, при прийнятті оскаржуваних рішень суди попередніх інстанцій також не звернули уваги та не надали правової оцінки підпункту «в» пункту 5-1 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру», яким передбачено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII «Прикінцеві положення» цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються особи, які на день набрання чинності Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування.

Таким чином, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що приймаючи рішення у даній справі, суди першої та апеляційної інстанцій не в повній мірі дослідили обставини, які мають значення для справи та не дали їм юридичну оцінку. За наведених прогалин судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції для з'ясування цих питань в судовому засіданні.

Вказані порушення норм матеріального та процесуального права не можуть бути усунені судом касаційної інстанції з урахуванням положень статті 220 Кодексу адміністративного судочинства щодо відсутності можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судових рішеннях, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, що відповідно до вимог статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Прокуратури Сумської області задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21 січня 2016 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Сумської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Сумської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий М.М. Заїка

Судді А.Ф. Загородній

С.С. Пасічник