Справа № 183/1194/16
Суддя: Парфьонов Д. О.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/1194/16
№ 2-а/183/49/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., позивача ОСОБА_1, представника відповідача Смик С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправними відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов'язання здійснити певні дії,

встановив:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому просить: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % від грошового утримання судді починаючи з 31 грудня 2014 року; зобов'язати відповідача на підставі положень ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI в редакції від 07 липня 2010 року здійснити розрахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, починаючи з 31 грудня 2014 року із розрахунку 90% від грошового утримання судді в розмірі 24116,40 грн. з урахуванням різниці, яка вже була виплачена у цей період; визнати протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 01 вересня 2015 року у зв'язку з підвищенням заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді згідно довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області про заробітну плату для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці № 07-403-С від 30 жовтня 2015 року; зобов'язати відповідача на підставі ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 починаючи з 01 вересня 2015 року із розрахунку 27284,40 грн. на підставі довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області про заробітну плату для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці № 07-403-С від 30 жовтня 2015 року, з урахуванням різниці, яка вже була виплачена у цей період.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року № 59-VIII вона, ОСОБА_1, була звільнена з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у відставку. Відповідно до вищезазначеної постанови Верховної Ради України, наказом голови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2014 року № 225-к її було відраховано зі штату суду 30 грудня 2014 року з правом отримання 90% щомісячного грошового утримання працюючого судді виходячи з вимог положень ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 07 липня 2010 р. та Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3рп/13.

Відповідачем здійснено розрахунок щомісячного грошового утримання в розмірі 70% від заробітної плати розмірі 20706,00 грн. яка встановлена Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

Не погодившись з таким призначенням довічного грошового утримання судді позивач звернулась за захистом порушеного права до суду і Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2015 року їй призначене довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 70% від заробітної плати судді у розмірі 24116,40 грн. Позивач вважає, що на цей час виникли інші правові підстави вимагати від відповідача перерахування призначеного їй довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати діючого судді з наступних підстав.

Постановою Колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України від 30 вересня 2015 року визнана протиправною бездіяльність Верховної Ради України щодо несвоєчасного розгляду нею подання Вищої Ради Юстиції про звільнення позивача з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у зв'язку з поданням заяви про відставку. На час подання позивачем заяви про звільнення у відставку (27 листопада 2013 року) та на час надходження до Верховної Ради України подання Вищої Ради Юстиції України про її звільнення у відставку в грудні 2014 року, діяли норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI за якими ч.3 ст.138 передбачено нарахування довічного грошового утримання із застосуванням відсотка розрахунку 80% від грошового утримання судді, та з нарахуванням за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років два відсотки заробітку.

Отже якби Верховна Рада України своєчасно прийняла рішення про її відставку, вона безперешкодно змогла б отримати довічне грошове утримання передбачене ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI в розмірі 90% від грошового утримання судді. Оскільки Постановою Колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України від 30 вересня 2015 року підтверджено її право на нарахування їй довічного грошового утримання в розмірі 90% від заробітної плати діючого судді з урахуванням її стажу на посаді судді 30 років 6 місяців 11 днів, вона звернулась з заявою до відповідача перерахувати вже призначене їй довічне грошове утримання в розмірі 90% від заробітної плати судді. Але відповідач надав їй рішення про відмову в задоволенні її заяви. Такі дії позивач вважає такими, що порушують її конституційні права, є протиправними та суттєво звужують зміст і обсяг прав судді, чим порушують її гарантії незалежності судді.

Крім того, відповідно до Закону України від 17 вересня 2015 року № 704-VIII «Про державний бюджет на 2015 рік», ст.133, ч.1 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 01 вересня 2015 року була підвищена заробітна плата працюючого судді. Згідно виданої позивачу довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області про заробітну плату для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці № 07-397-С від 29 жовтня 2015 року її заробітна плата, яка враховується при перерахунку довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці складає 27284,40 грн.

Оскільки діючим законодавством визначено, що розмір довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці, який призначено та виплачується судді у відставці, розраховується із розміру щомісячного грошового утримання працюючого судді, тому у разі збільшення розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, повинен збільшуватися розмір довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідач проти позову заперечував вказуючи на відсутність правових підстав для здійснення перерахунку, вирішення питання щодо перерахунку розміру довічного грошового утримання позивача адміністративним судом апеляційної інстанції, Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 21-VІІ від 02 березня 2015 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників адміністративного процесу суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року № 59-VIII ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у відставку. Відповідно до вищезазначеної постанови Верховної Ради України, наказом голови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2014 року № 229-к позивача відраховано зі штату суду 30 грудня 2014 року.

Розпорядженням УПФ України в Ленінському районі м. Дніпропетровська № 193710 від 04 березня 2015 року позивачу з 30 грудня 2014 року призначено довічне грошове утримання судді у відставці із застосуванням відсотка розрахунку утримання 70% відповідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону № 1166VІІ від 27 березня 2014 року від заробітку в розмірі 20706,00 грн. який встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

Сторонами у справі визнано, наданими на огляд суду даними пенсійної справи позивача підтверджено, що загальний трудовий стаж позивача становить 44 роки 9 місяців 4 дні, з них - стаж на посаді судді 30 років 6 місяців 11 днів. Позивач перебуває на обліку відповідача станом на день розгляду справи.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року зобов`язано УПФ України в Ленінському районі м. Дніпропетровська здійснити розрахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку від заробітної плати в розмірі 24116,40 грн. на підставі довідки апеляційного суду Дніпропетровської області № 7-425-С від 30 грудня 2014 року, починаючи з 31 грудня 2014 року з урахуванням виплачених сум. Визнано про правомірність застосування відсотка розрахунку утримання 70%.

Водночас, зі змісту постанови Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року вбачається, що 27 листопада 2013 року позивачем написана заява до Вищої Ради Юстиції про внесення подання про звільнення її з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у зв'язку з поданням заяви про відставку. 24 грудня 2013 року Вищою Радою Юстиції України заява позивача розглянута та задоволена, у зв'язку з чим було внесено подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у відставку і разом з відповідним пакетом документів подання було передано до Верховної Ради України. Верховна Рада України отримала подання Вищої Юстиції України про звільнення у відставку позивача 30 грудня 2013 року і з цього часу допустила протиправну бездіяльність щодо несвоєчасного розгляду подання Вищої Ради Юстиції.

23 лютого 2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок призначеної 04 березня 2015 року пенсії та перерахунок пенсії з 01 вересня 2015 року з посиланням на постанову Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року, довідку Апеляційного суду Дніпропетровської області про заробітну плату для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці № 07-403-С від 30 жовтня 2015 року.

Рішенням відповідача № Л-16 від 03 березня 2016 року позивачу відмовлено у проведенні перерахунку пенсії із посиланням на відсутність правових підстав для здійснення перерахунку, вирішення питання щодо перерахунку розміру довічного грошового утримання позивача адміністративним судом апеляційної інстанції, Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 21-VІІ від 02 березня 2015 року, яким не передбачено можливості проведення перерахунку розміру довічного грошового утримання.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За загальним правилом встановленим ч.1 ст.58 Конституції України - закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI (в редакції від 07 липня 2010 року) передбачено, що при виході у відставку право судді на отримання довічного грошового утримання з розрахунку 80% від грошового утримання судді з нарахуванням за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років два відсотки заробітку, але не більше 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ст.129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний суд» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 визнано неконституційними: частину третю, перше, друге, третє речення частини п`ятої ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI; статтю 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI в частині поширення її дії на Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року; абзац другий пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI, зі змісту якого вбачається, що виплата суддям пенсії (щомісячного грошового утримання) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої, третьої ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством.

Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI визнані неконституційними та втратили силу з дня ухвалення Конституційним Судом вказаного рішення.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року встановлена гарантія матеріального забезпечення суддів у відставці, яка не може бути знівельована у зв`язку з тим, що органи влади України не встановили порядку, за яким зазначена гарантія повинна бути дотримана.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними, крім того є конституційним приписом обов'язковим для виконання судами.

Таким чином, з 03 червня 2013 року підтверджено право суддям у відставці на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у разі збільшення матеріального забезпечення працюючих суддів.

Крім того, слід зазначити, що статус суддів в Україні визначається одним Законом без встановлення пільг для суддів різних юрисдикцій.

Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на положення які зазначені Європейським судом з прав людини по справі «Кечко проти України» від 8 листопада 2005 р. (набрало законної сили 8 лютого 2006 р.) поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу N 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права» і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1.

Так, на час подання позивачем заяви про звільнення у відставку 27 листопада 2013 року та на час надходження до Верховної Ради України подання Вищої Ради Юстиції про звільнення у відставку в грудні 2013 року діяли норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-СI за якими ч.3 ст.138 передбачено нарахування довічного грошового утримання із застосуванням відсотка розрахунку 80% від грошового утримання судді, та з нарахуванням за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років два відсотки заробітку. а отже - враховуючи принцип дії законів у часі, постанову Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року, відмова у здійсненні перерахунку позивачу призначеної пенсії є безпідставною.

Пункт 1.1 Європейської Хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 р. передбачає, що метою закону про статус суддів є забезпечення компетентності, незалежності та неупередженості, на які законно розраховує кожна людина при зверненні до суду і до кожного судді за захистом своїх прав. Сучасна Хартія складається з положень, які найкращім чином гарантують досягнення таких цілей. Її положення направлені на підвищення рівню гарантій в різних європейських державах. В національні закони не можуть вноситися зміни, направлені на зниження рівню гарантій, вже досягнутих у відповідних державах.

Пункт 1.4. Хартії зазначає, що закон надає кожному судді, який вважає, що його право за законом або в більш широкому порозумінні його незалежності чи незалежності юридичного процесу так чи інакше знаходяться під загрозою або не приймаються до уваги, можливість звернутися до такого незалежного органу, який володіє ефективними можливостями правового впливу або який може зарадити таку можливість.

Пункт 6.3 Хартії вказує на те, що Закон забезпечує гарантії для суддів, діючих в професіональній якості, від соціальних ризиків, пов'язаних з хворобою, вагітністю та пологами, інвалідністю, старістю та смертю.

Пункт 6.4 Хартії зазначає, що Закон передбачає, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади і які виконували суддівські повноваження протягом зазначеного терміна, повинні отримати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як найближче до рівня їх останньої заробітної плати в якості судді.

Враховуючи, що Конституція України, Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Європейська Хартія про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, а також Постанова Колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року є обов'язковими до виконання на території України, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання відповідача зробити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача починаючи з дня призначення їй довічного грошового утримання та виплатити різницю між призначеним та виплаченим фактично розміром щомісячного довічного грошового утримання.

Розглядаючи вимоги позову про перерахунок розміру довічного грошового утримання з 01 вересня 2015 року, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.8 Конституції України, в редакції 2015 року, яка не скасована і діє, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

П.19 Постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» яким роз'яснено, що не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, що скасовують конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, справа «Кечко проти України», «Бурдов проти Росії», № 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-ІІІ (mutatis mutandis), справа Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office; справа про принцип юридичної визначеності), Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) встановлено недопустимість звуження конституційних свобод особи.

Згідно ч.1 ст. 5 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.1ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У відповідності до ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно п.1, п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до Закону України від 17 вересня 2015 року № 704-VIII «Про державний бюджет на 2015 рік», ст.133, ч.1 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 01 вересня 2015 року заробітна плата працюючого судді підвищена.

Згідно з виданою позивачу довідкою Апеляційного суду Дніпропетровської області про заробітну плату для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці № 07-403-С від 30 жовтня 2015 року, заробітна плата, яка враховується при перерахунку довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці складає 27284,40 грн.

Оскільки діючим законодавством визначено, що розмір довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці, який призначено та виплачується судді у відставці, розраховується із розміру щомісячного грошового утримання працюючого судді, тому у разі збільшення розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, повинен збільшуватися розмір довічного грошового утримання судді у відставці, відтак. з урахуванням вище викладених вимог законодавства наявні підстави для проведення перерахунку довічного грошового утримання позивача і відмова у здійсненні такого перерахунку є необґрунтованою та безпідставною.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 71, 99, 100, 158, 160 - 163 КАС України, суд -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Новомосковського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправними відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов'язання здійснити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Новомосковського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % від грошового утримання судді починаючи з 31 грудня 2014 року.

Зобов'язати Новомосковське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на підставі положень ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI в редакції від 07 липня 2010 року здійснити розрахунок, перерахувати та виплатити суму щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, починаючи з 31 грудня 2014 року із розрахунку 90% від грошового утримання судді в розмірі 24116,40 грн. з урахуванням різниці, яка вже була виплачена у цей період.

Визнати протиправними дії Новомосковського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 01 вересня 2015 року у зв'язку з підвищенням заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді згідно довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області про заробітну плату для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці № 07-403-С від 30 жовтня 2015 року.

Зобов'язати Новомосковське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на підставі ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 починаючи з 01 вересня 2015 року із розрахунку 90% від грошового утримання судді в розмірі 27284,40 грн. на підставі довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області про заробітну плату для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці № 07-403-С від 30 жовтня 2015 року, з урахуванням різниці, яка вже була виплачена у цей період.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) грн. 20 коп.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України, постанова суду підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Постанову в повному обсязі складено 30 травня 2016 року.

Суддя Д.О. Парфьонов