Справа № 2а/447/10/16,1313/2510/12
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року Справа № 876/3395/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 08 квітня 2016 року в адміністративній справі № 1313/2510/2012 за позовом ОСОБА_3 - правонаступника ОСОБА_4 до Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області, комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, - ОСОБА_2, про визнання протиправним і скасування рішення та скасування державної реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до Миколаївського районного суду Львівської області із вказаним позовом та просила: визнати протиправним і скасувати рішення Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області № 39 від 07.02.2011 року «Про оформлення та реєстрацію права власності на житловий будинок»; скасувати здійснену 25.03.2011 року комунальним підприємством Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (надалі - КП ЛОР «Стрийське МБТІ») державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішення Більченської сільської ради № 39 від 07.02.2011 року прийнято з порушенням її прав та законних інтересів, без урахування норм чинного законодавства України та фактичних обставин спору, що виник відносно спірного житлового будинку, який належав покійній її матері ОСОБА_5

Оскільки це рішення є незаконним неправомірною є й державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на цей житловий будинок, яка була здійснена на підставі оскаржуваного рішення.

У зв'язку зі смертю позивача ОСОБА_4 судом було проведено заміну первинного позивача на її правонаступника - ОСОБА_3

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 08 квітня 2016 року позов задоволено.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржив ОСОБА_2, який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без повного і всебічного з'ясування обставин справи, з порушенням норм процесуального права та з помилковим застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просив скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким залишити позовну заяву без розгляду або провадження в порядку адміністративного судочинства закрити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тим, що за результатами розгляду справи суд першої інстанції не вказав жодної норми матеріального права, яку порушив відповідач - Більченська сільська рада, приймаючи оскаржуване рішення. Помилковим є висновок суду про те, що ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину у складі спірного будинку, оскільки спадкоємство на цей будинок, який входив до складу майна колгоспного двору, не відкривається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не належить до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 25 Закону України від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно із підпунктом 10 пункту «б» статті 30 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, облік відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Облік та реєстрація такого майна здійснюється у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» з урахуванням вимог Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (надалі - Тимчасове положення).

За приписами пункту 1.7 Тимчасового положення державна реєстрація прав проводиться реєстратором БТІ за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, реєстратор якого проводить державну реєстрацію прав на цей об'єкт.

Пунктом 2.1 Тимчасового положення встановлено, що для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1.

Відповідно до підпункту «а» пункту 8.1 Тимчасового положення оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування, зокрема: фізичним та юридичним особам на підставі документів, установлених законодавством, які підтверджують право власності на об'єкти нерухомого майна та не віднесені до правовстановлювальних документів, передбачених у додатку 2 до Положення.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, станом на 15 квітня 1991 року у спірному будинку (господарстві) по АДРЕСА_1 була прописана і проживала ОСОБА_6, яка була рідною сестрою ОСОБА_4

Також станом на квітень 2010 року в цьому будинку був прописаний і проживав ОСОБА_2, який є сином позивача ОСОБА_4, разом зі своєю сім'єю.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1; заповіт від її імені не складався.

Спадкоємцем після смерті останньої є ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10 червня 2010 року.

Відповідно до приписів частини першої статті 1218 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із частиною першою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Розглянувши заяву гр.ОСОБА_2 про офомлення права власності на житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_1, відповідач прийняв рішення за № 39 від 07 лютого 2011 року «Про оформлення та реєстрацію права власності на житловий будинок», яким вирішив оформити право приватної власності та видати свідоцтво про право власності на цей житловий будинок за гр.ОСОБА_2

Стрийському МБТІ провести реєстрацію права власності згідно п.1 даного рішення.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Приймаючи оскаржуване рішення про офомлення права власності на житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_1 за гр.ОСОБА_2, посадовими особами відповідача не було з'ясовано - чи була ОСОБА_6 членом колгоспного двору, чи мала вона право на частку в майні цього двору, зокрема й на спірний будинок і якщо так, то чи була ОСОБА_4 спадкоємцем цієї частки, з урахуванням свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 червня 2010 року та положень першої статті 1218 ЦК України; чи подавала ОСОБА_4 заяву відповідно до положень частини першої статті 1273 ЦК України.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обгрунтовувала тим, що оскаржуваним рішенням її було позбавлено частини спадкового майна - частки у спірному будинку (господарстві) по АДРЕСА_1.

Крім того, зазначала, що її не було ніяким чином повідомлено про прийняття цього рішення та не надіслано своєчасно його копію.

У відповідності до статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, і, водночас, в недоторканності самого майна власника.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами позивача та висновками суду першої інстанції в тому, що всупереч приписам частини третьої статті 2 КАС України оскаржуване рішення є необгрунтованим, як таке, що було прийняте без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; з порушенням принципу рівності перед законом та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення та без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч приписами частини другої статті 71 КАС України відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, не надав до суду належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення.

Обгрунтовуючи законність рішення за № 39 від 07 лютого 2011 року «Про оформлення та реєстрацію права власності на житловий будинок», представник Більченської сільської ради зазначив, що ОСОБА_4 сама проти цього не заперечувала.

Проте, із матеріалів справи видно, що 10.02.2011 року ОСОБА_4 зверталася із заявою до голови Більченської сільської ради, в якій просила не оформляти право власності на ОСОБА_2, який проживає у будинку по АДРЕСА_1, оскільки з приводу оформлення права власності після смерті своєї матері буде звертатися до суду.

Рішенням Більченської сільської ради за № 52 від 11.02.2011 року «Про розгляд заяви гр.ОСОБА_2», у зв'язку із даним спірним питанням щодо оформлення права власності на цей житловий будинок, ОСОБА_4 було запропоновано звернутися до Миколаївського районного суду.

А рішенням виконавчого комітету Більченської сільської ради № 10 від 24.05.2012 року «Про оформлення та реєстрацію права власності на житловий будинок» ОСОБА_4 було відмовлено у оформленні права власності на вказаний будинок, у зв'язку з тим, що на даний час житловий будинок знаходиться у приватній власності її сина ОСОБА_2

Відповідно до рішення № 39 від 07 лютого 2011 року «Про оформлення та реєстрацію права власності на житловий будинок» ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності і 25.03.2011 року КП ЛОР «Стрийське МБТІ» здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що стверджується відповідним витягом про державну реєстрацію прав.

З огляду на незаконність рішення № 39 від 07 лютого 2011 року «Про оформлення та реєстрацію права власності на житловий будинок», яке було підставою державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на цей житловий будинок, суд першої інстанції також правомірно скасував цю державну реєстрацію.

У відповідності до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними покликання апелянта на те, що вказану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки це питання уже було підставою розгляду в цій справі у Вищому адміністративному суді України.

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 08 квітня 2016 року в адміністративній справі № 1313/2510/2012 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді В.В.Гуляк

Н.М.Судова-Хомюк

Ухвала в повному обсязі складена 13 червня 2016 року.