Справа № 804/1618/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2016 р. Справа № 804/1618/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участю секретаря судового засідання: Бузякова М.Р.,
представника позивача: ОСОБА_2,
представника відповідача: ОСОБА_1
третьої особи: ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5,
до Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_4
про визнання неправомірними дій, визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов'язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_4, в якому просила: визнати неправомірними дії державного виконавця Гаджиєвої Е.М. в частині прийняття постанови від 18.09.2015р. про закінчення виконавчого провадження №16808363, визнати незаконною постанову державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ від 18.09.2015р. про закінчення виконавчого провадження №16808363 та скасувати її, зобов'язати державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ Гаджиєву Е.М. замінити стягувача у виконавчому провадженні №16808363 з ОСОБА_6 на ОСОБА_5.
В обґрунтування пред'явленого позову зазначалося, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження №16808363 з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 була винесена державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Гаджиєвою Е.М.К. всупереч вимогам чинного законодавства, оскільки державним виконавцем не було вжито заходів щодо вирішення питання про заміну стягувача у вказаному виконавчому провадженні через смерть останнього, чим було порушено права неповнолітнього на отримання аліментів, які відповідно до ч.2 ст.179 Сімейного кодексу України є його власністю у разі смерті того з батьків, з ким він проживав.
Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали пред'явлений позов та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просили повністю його задовольнити.
Відповідач правом на подання заперечень на адміністративний позов не скористався.
У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти адміністративного позову, посилаючись на те, що постанова про закінчення виконавчого провадження №16808363 винесена на підставі п.3 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» та є правомірною, а отже скасуванню не підлягає.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 також письмових пояснень щодо позову не надав, а в судовому засіданні пояснив, що вважає, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови діяв у межах і спосіб передбачених нормами Закону України «Про виконавче провадження», а отже у задоволені позовних вимог слід відмовити, тим паче, що він і так продовжує сплачувати аліменти на користь неповнолітнього ОСОБА_5 без наявності виконавчого провадження щодо їх стягнення.
Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також матеріали виконавчого провадження №16808363, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11 червня 2007 року старшим державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №16808363 з виконання виконавчого листа №2-836 від 03.05.2007р., виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? частини щомісячно, починаючи з 26.03.2007р. до досягнення повноліття дитиною.
04 серпня 2015 року державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ Гаджиєвою Е.М.К. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_4.
Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 стягувач у виконавчому провадженні №16808363 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 від 22.12.2014р., копія якого міститься в матеріалах справи.
18 вересня 2015 року державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ Гаджиєвою Е.М.К. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №16808363 з виконання виконавчого листа №2-836, виданого 03.05.2007р. Самарським районним судом м. Дніпропетровська, на підставі п.3 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із смертю стягувача.
Не погодившись з припиненням виплат аліментів, неповнолітній ОСОБА_5, на утримання якого вони стягувалися, 14 січня 2016 року особисто звернувся до Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ з заявою про визнання його стягувачем у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_4 на свою користь аліментів до досягнення ним повноліття.
Листом від 20.01.2016р. за вих.№267 відповідач відмовив ОСОБА_5 у задоволенні вищеозначеної заяви у зв'язку з тим, що виконавче провадження №16808363 закінчено, а правонаступництво у аліментах (періодичних платежах) не передбачено.
Також в січні 2016 року до відповідача звертався представник ОСОБА_5 - адвокат Маркело В.О. з заявою, в якій просив замінити сторону виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-836 від 03.05.2007р., а саме замінити стягувача ОСОБА_6 на ОСОБА_5 та надати документи з виконавчого провадження.
На вказану заяву відповідачем була надана відповідь від 08.02.2016р. №1260, згідно якої зазначено, що виконавче провадження закінчене, виконавчий лист повернений до суду, а підстав для зміни сторони виконавчого провадження немає. Також до листа від 08.02.2016р. було долучено копію наступних документів: постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про звернення стягнення на доходи боржника, розрахунку заборгованості, постанови про закінчення виконавчого провадження.
Не погодившись з закінченням виконавчого провадження №16808363, ОСОБА_1, яка є бабусею неповнолітнього ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_8, свідоцтвом про її шлюб з ОСОБА_4, свідоцтвом про народження ОСОБА_5 та його паспортом, а також паспортом ОСОБА_1, копії яких містяться в матеріалах справи, звернулася до суду в інтересах свого неповнолітнього онука з вищевказаним адміністративним позовом.
При цьому, як зазначалося вище ОСОБА_1 не була стороною у виконавчому провадженні №16808363.
Згідно з ч.1 ст.181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Частиною 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.
У розумінні ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. При цьому до сторін, які можуть оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби належать також їх представники за законом чи договором.
Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.
Наведена позиція висловлена у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» від 13.12.2010р. №3 (з відповідними змінами).
За наведених обставин, даний адміністративний позов має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зважає на наступне.
Як зазначалося вище, відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.
Згідно з ч.5 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Разом з тим, ст.37 цього Закону визначено обставини, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження.
Так. п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі смерті, оголошення померлим чи визнання безвісно відсутнім стягувача або боржника, або припинення юридичної особи, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво.
Закінчення виконавчого провадження у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, можливе згідно з приписами п.3 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» лише якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.
При цьому повноваження щодо вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження належать виключно суду.
Натомість державний виконавець, відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Для цього державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як зазначалося вище, стягувачем у виконавчому провадженні №16808363 була ОСОБА_6, яка померла.
Водночас, з матеріалів виконавчого провадження №16808363, в тому числі з виконавчого листа №2-836 від 03.05.2007р., виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська, вбачається, що аліменти стягувалися з боржника - ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 саме на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення останнім повноліття.
При цьому відповідно до ст.179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. У разі смерті того з батьків, з ким проживала дитина, аліменти є власністю дитини. Опікун розпоряджається аліментами, які одержані для утримання малолітньої дитини. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпоряджання ними відповідно до Цивільного кодексу України.
Однак, наведені обставини не були враховані державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження, що призвело до протиправності цього рішення суб'єкта владних повноважень.
Зокрема, державним виконавцем при винесені постанови від 18.09.2015р. про закінчення виконавчого провадження №16808363 було порушено приписи п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки останній був зобов'язаний зупинити вищевказане виконавче провадження та звернутися до суду з заявою про заміну сторони у ньому.
За таких обставин, оскаржувана постанова від 18.09.2015р. про закінчення виконавчого провадження №16808363 є протиправною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню.
Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення іншої частини позовних вимог, з огляду на наступне.
Так, задоволенню не підлягає позовна вимога щодо визнання неправомірними дій державного виконавця ОСОБА_1 в частині прийняття постанови від 18.09.2015р. про закінчення виконавчого провадження №16808363, оскільки приписами Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наділений повноваженнями щодо прийняття постанов, в тому числі і про закінчення виконавчого провадження, і порушення процедури винесення такого рішення або перевищення повноважень щодо його прийняття у цій справі не встановлено. Водночас, в даному випадку права позивача були порушені саме рішенням, а не діями державного виконавця.
Також задоволенню не підлягає позовна вимога щодо зобов'язання державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_1 замінити стягувача у виконавчому провадженні №16808363 з ОСОБА_6 на ОСОБА_5, оскільки згідно з ч.5 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна сторони у виконавчому провадженні є виключною компетенцією суду, у зв'язку із чим державний виконавець позбавлений можливості самостійно замінити стягувача у виконавчому провадженні №16808363.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що позивач відповідно до п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судових витрат, тому іх відшкодування не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_1, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, до Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_4 про визнання неправомірними дій, визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Гаджиєвої Есміри Мубаріз кизи від 18.09.2015р. про закінчення виконавчого провадження №16808363.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова