Справа № 802/4157/14-а
Суддя: Вохмінова О. С.
Дата ухвалення: 2016-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 802/4157/14-а
Провадження № 2-а/127/369/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2016 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Коберник О.Л.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача Піпко А.М.

представника відповідача Часовських Д.В.

представника третьої особи Білоконь Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративний позов ОСОБА_1 до Вінницької районної ради Вінницької області, третя особа - управління Державної казначейської служби у Вінницькому районі Вінницької області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

01.12.2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Вінницької районної ради Вінницької області, третя особа - управління Державної казначейської служби у Вінницькому районі Вінницької області про визнання протиправним і скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

19.06.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області прийнято постанову, згідно якої визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Вінницької районної ради Вінницької області Сітарського С.М. № 54-рк від 17.11.2014 року «Про звільнення ОСОБА_1»; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу фінансово-господарського забезпечення діяльності ради виконавчого апарату Вінницької районної ради Вінницької області, головного бухгалтера з дня незаконного звільнення - 17.11.2014 року; стягнуто з Вінницької районної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника відділу фінансово-господарського забезпечення діяльності ради виконавчого апарату Вінницької районної ради Вінницької області, головного бухгалтера, який на день винесення постанови складає 15 415,07 грн.; стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди; стягнуто з державного бюджету на користь ОСОБА_1 8038,80 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу; стягнуто з місцевого бюджету Вінницької районної ради Вінницької області на користь держави 527,54 грн. судового збору.

11.09.2015 року колегією суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 19.06.2015 року скасована і прийнята нова постанова про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду Вінницької області від 28.04.2016 року постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду Вінницької області скасовано та скасовано постанову Вінницького міського суду Вінницької області в частині задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, в решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

10.05.2016 року справа за позовом ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди прийнята до провадження суддею Вохміновою О.С. (а.с. 3 т. 3).

06.06.2016 року в судовому засіданні представник позивача Піпко А.М. подав заяву про зменшення позовних вимог (а.с. 17-25 т. 3).

Мотивована заява тим, що з 17.05.2016 року на підставі рішення суду позивач ОСОБА_1 поновлена на роботі на посаді начальника відділу фінансово-господарського забезпечення діяльності ради - головного бухгалтера, проте за період з 18.11.2014 року до 16.05.2016 року вона перебувала у вимушеному прогулі і її середній заробіток за цей період складає 52 618,06 грн. Разом з тим, в період з 19.10.2015 року до 16.05.2016 року вона працювала на посаді заступника начальника відділу бухгалтерського обліку - заступника головного бухгалтера Лівобережного районного центру занятості м. Вінниці та отримала заробітну плату за цей період - 27 011,23 грн., тому середній заробіток повинен бути зменшений на цю суму. Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці» позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 25 606,83 грн. Також зазначила, що незаконне звільнення призвело до моральних страждань, погіршення стану здоров'я, вона втратила душевний спокій, нормальні життєві зв'язки, змушена була докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав та налагодження стосунків з оточуючими і до 19.10.2015 року не могла влаштуватись на роботу через дискримінаційний запис в трудовій книжці. Через відсутність роботи залишилась без засобів до існування, не могла допомогти батькам в їх лікуванні, зверталась за допомогою до інших людей, тому на підставі вимог ст. 23 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України просила стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. Також просила стягнути на її користь витрати на правову допомогу відповідно до акту виконаних робіт, а рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

В судовому засіданні 09.06.2016 року представник позивача Піпко А.М. уточнив позовні вимоги, надав письмові пояснення і просив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.11.2014 року до 16.05.2016 року в розмірі 25 466,14 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 15 012,40 грн.

Представник відповідача Часовських Д.В. подав письмові заперечення. В судовому засіданні визнав, що середній заробіток позивача складає 52 477,37 грн., але оскільки ОСОБА_1 отримала допомогу по безробіттю в сумі 4240,45 грн. та зарплату за новим місцем роботи - 27 011,23 грн., сума, що підлягає до виплати позивачу - 21 225,69 грн. Просив відмовити в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки вважає позов в цій частині не доведеним, а також врахувати, що при прийнятті постанови Вінницьким міським судом Вінницької області 19.06.2015 року частково стягнуті витрати на правову допомогу.

Представник третьої особи - управління Державної казначейської служби у Вінницькому районі Вінницької області - Білоконь Л.В. позов ОСОБА_1 підтримала.

Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу проходження позивачем публічної служби, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми КАС України, Закону України «Про оплату праці», КЗпП України.

В судовому засіданні було встановлено, що 19.06.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області прийнято постанову про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу фінансово-господарського забезпечення діяльності ради виконавчого апарату Вінницької районної ради Вінницької області, головного бухгалтера з дня незаконного звільнення - 17.11.2014 року.

Відповідно до запису в трудовій книжці ОСОБА_1 поновлена на посаді з 17.05.2016 року.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, визначеними Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Пунктом 8 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів /годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки Вінницької районної ради Вінницької області № 01-08/660 від 02.07.2015 року за вересень 2014 року ОСОБА_1 за 8 відпрацьованих днів нарахована зарплата в розмірі 1161,95 грн., за жовтень 2014 року за 13 відпрацьованих днів нарахована зарплата в розмірі 1792,56 грн., середньоденна заробітна плата становить 140,69 грн., середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 - 3165,52 грн. (а.с. 108 т. 2).

Позивачем наданий розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 18.11.2014 року до 16.05.2016 року (за 374 дні) на підставі довідки Вінницької районної ради № 01-08/660 від 02.07.2015 року, згідно якого загальна сума середньої заробітної плати складає 52 618,06 грн. (а.с. 40-43 т. 3, а.с. 108 т. 1). В судовому засіданні позивач і представник уточнили, що ними не був врахований 1 вихідний день в жовтні, тому середній заробіток за 373 дні становить 52477,37 грн.

Представник відповідача Часовських Д.В. не оспорив розрахунок і визнав, що сума середнього заробітку ОСОБА_1 за 373 дні становить 52 477,37 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 25 466,14 грн., позивач зазначила, що в період з 19.10.2015 року до 16.05.2016 року працювала в Лівобережному міжрайонному центрі зайнятості м. Вінниці на посаді заступника начальника відділу бухгалтерського обліку - заступника головного бухгалтера Лівобережного міжрайонного центру зайнятості м. Вінниці і згідно довідки від 06.06.2016 року отримала заробітну плату за цей період в розмірі 27 011,23 грн.

Позивач вважає, що оскільки вона отримала заробіток за новим місцем роботи, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає відповідному зменшенню.

Відповідно до ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу і не може виходити за межі позовних вимог. Кожна особа, яка звернулась за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст. 235 КЗпП України та вимог ст.ст. 11, 72 КАС України суд вважає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 25 466,14 грн. (без утримання податку й інших обов'язкових платежів) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Заперечення представника відповідача і пояснення про те, що при визначенні суми, що підлягає до стягнення, слід також врахувати допомогу по безробіттю в розмірі 4240,45 грн., яка виплачувалась ОСОБА_1 з 23.02.2015 року до 18.10.2015 року, суд вважає безпідставними.

Так, статтею 235 КЗпП України визначено, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Посилання представника відповідача на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» є помилковим, оскільки викладені в ньому роз'яснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України № 3248-15 від 20.12.2005 року.

В зв'язку з цим розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу зменшенню не підлягає.

Відповідний правовий висновок зроблений Верховним Судом України при розгляді 25.05.2016 року справи №6-511цс16.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу в зв'язку з незаконним звільненням, суд враховує вимоги ст. 23 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України, а також характер та обсяг страждань ОСОБА_1 внаслідок незаконного звільнення, тривалість вимушених змін у її житті, зусилля, необхідні для відновлення її попереднього стану, принципи розумності і справедливості, а також думку колегії суддів Вищого адміністративного суду України, викладену в ухвалі від 28.04.2016 року при скасуванні рішення суду першої інстанції про стягнення моральної шкоди в сумі 5 000 грн., і вважає, що стягненню з відповідача підлягає сума у відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000 грн.

Загальна сума судових витрат, понесених позивачем в зв'язку з оплатою правової допомоги адвоката Піпко А.М. при розгляді справи № 802/4157/14-а становить 15 012,40 грн. Дана сума підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи: договором про надання правової допомоги від 21.11.2014 року (а.с. 45-47 т. 1), квитанціями про сплату 8038 грн. (а.с. 247-248 т.1), квитанцією про сплату 1460,60 грн. (а.с. 13 т. 2), розрахунком часу, витраченого на надання правової допомоги (а.с. 14 т. 2), актом приймання-передачі наданих послуг від 18.06.2015 року (а.с. 31 т. 2), договором про надання правової допомоги від 01.06.2016 року (а.с. 10-12 т. 3), витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с. 14 т.3), рахунком і квитанцією про оплату послуг в сумі 5 000 грн. (а.с. 44, 45 т.3), рахунком від 09.06.2016 року і квитанцією про оплату послуг в сумі 512 грн., розрахунком часу, витраченого на надання правової допомоги станом на 09.06.2016 року, актом приймання-передачі наданих послуг від 09.06.2016 року.

Розрахунок витрат на правову допомогу проведений позивачем відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах».

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Загальний розмір позовних вимог ОСОБА_1 - 30 466,14 грн. (25 466,14 грн. - середній заробіток і 5 000 грн. моральна шкода). Позов задоволено на суму 28 466,14 грн. (25 466,14 грн. середній заробіток та 3 000 грн. моральна шкода), що становить 93% від ціни позову.

Таким чином, сума витрат на правову допомогу, що підлягає присудженню позивачу, становить 13 961,52 грн. (15012,40?93:100 = 13961,52 грн.).

Разом з тим, оскільки за постановою Вінницького міського суду Вінницької області на користь позивача стягнуто витрати на правову допомогу в сумі 8038,80 грн. і постанова в цій частині не була скасована Вищим адміністративним судом України, лише колегією суддів зазначено про розподіл всіх судових витрат при новому розгляді справи, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума, яка становить різницю між сумою, що підлягає компенсації позивачу та сумою, яка вже стягнута за рішенням суду - 5922,72 грн. (13961,52 - 8038,80 = 5922,72).

Оскільки при зверненні до суду позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на момент звернення - 01.12.2014 року, судовий збір за вимоги майнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Ставка судового збору при зверненні до адміністративного суду з позовом майнового характеру становила 1218 грн.

Відповідно до ст. 94 КАС України, а також враховуючи, що позов задоволено частково (на 93%), крім того, частина судового збору за вимогу майнового характеру стягнута за постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.06.2015 року (308 грн.), суд вважає, що стягненню з відповідача на користь держави підлягає різниця між сумою, яка підлягає сплаті на користь держави (1132,74 грн. = 1218?93:100) та стягнутою сумою (308 грн.), яка становить 824,74 грн. (1132,74 - 308 = 824,74).

Відповідно до вимог ст. 256 КАС України постанова суду в межах суми стягнення заробітку за один місяць - 3165,62 грн. підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 19, 22 Конституції України, Законом України «Про оплату праці», «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу», ст.ст. 235, 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, ст. ст. 2, 11, 17, 72, 94, 159-163 КАС України, -

п о с т а н о в и в:

позов задоволити частково.

Стягнути з Вінницької районної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.11.2014 року до 16.05.2016 року в розмірі 25 466 (двадцять п'ять тисяч чотириста шістдесят шість) грн. 14 коп. (без утримання податку й інших обов'язкових платежів).

Стягнути з Вінницької районної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 суму у відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 (три тисячі) грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 5922 (п'ять тисяч дев'ятсот двадцять дві) грн. 72 коп.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з Вінницької районної ради на користь держави судовий збір в сумі 824,74 грн.

Рішення суду в частині стягнення заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: