Справа № 378/556/15-а
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"01" червня 2016 р. м. Київ К/800/36559/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Рецебуринського Ю.Й., Штульман І.В.,

здійснивши в порядку письмового провадження касаційний розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України у Ставищенському районі Київської області (далі - УПФ) про перерахунок пенсії за касаційною скаргою представника відповідача на судові рішення Ставищенського районного суду Київської області від 30 червня 2015 року, Київського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

визнати неправомірною відмову УПФ у пільговому розрахунку страхового стажу за період роботи з 11.03.1979 р. по 04.03.1981 р., з 23.10.1986 р. по 03.11.1992 р. в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з розрахунку один рік роботи до одного року і шести місяців;

зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності з 5 червня 2015 року із застосуванням пільгового обчислення стажу роботи за вказаний період з розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців.

Посилався на незаконність відмови у перерахунку пенсії із застосування пільгового обчислення стажу роботи.

Постановою Ставищенського районного суду Київської області від 30 червня 2015 року, залишеною без змін Київським апеляційним адміністративним судом від 28 липня 2015 року, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_4 з урахуванням пільгового стажу за час роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Зобов'язано УПФ здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності з 5 червня 2015 року із застосуванням пільгового обчислення стажу роботи за період з 11.03.1979 р. по 04.03.1981 р., з 23.10.1986 р. по 03.11.1992 р з розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з наявності правових підстав для зарахування до пільгового стажу періоди роботи з 11 березня 1979 року по 4 березня 1981 року, з 23 жовтня 1986 року по 3 листопада 1992 року з розрахунку один рік роботи до одного року шести місяців та у зв'язку з цим перерахувати пенсію, оскільки позивач в цей період працював в районах Крайньої Півночі, користувався пільгами, передбаченими Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

У касаційній скарзі представник відповідача, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати і ухвалити нове про відмову в позові. Вказує на те, що позивач працював в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до цих районів не за умовами строкового договору чи по запрошенню, а за власною ініціативою, тому немає права на пільгове обчислення стажу роботи.

Враховуючи відсутність клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги частково з наступних підстав.

Базовим (рамковим) нормативно-правовим актом, який визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення пенсії, є Закон України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

За правилами, викладеними в абзацах першому та другому пункту 5 Прикінцевих положень цього Закону, період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі - Указ Президії ВР СРСР № 148).

Указом Президії ВР СРСР № 148 передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплату надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об'єднання відпусток, але не більше як за три роки, виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаю надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності (статті 1 - 4)

Статтею 5 цього нормативного акту встановлено надання додаткових пільг, в тому числі, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводилися, направлялися або запрошувалися на роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року № 1908-VІІ «Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» скорочено тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачені Указом Президії ВР СРСР № 148, з п'яти до трьох років та надано зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціатив, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювала в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року (далі - Тимчасова Угода), громадяни Сторін, що домовилися, які працювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію за віком: чоловіки - по досягненню 55 років і при загальному стажі не менше 25 років, жінки - по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років. У випадках, коли законодавством однієї з Сторін, що домовилися, передбачені більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, при призначенні пенсії по старості (за віком) на тертої держави застосовується чинне законодавство цієї Сторони.

При тлумаченні положень згаданих нормативних актів, Верховний Суд України в постанові від 1 грудня 2015 року (справа № 524/11590/14-а) вказав на те, що особи, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, мають право на призначення пенсії за віком у разі настання умов (досягнення пенсійного віку, напрацювання стажу), за яких відповідно до положень частини першої статті 1 Тимчасового Угоди виникає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Враховуючи висновком Верховного Суду України, аналіз вище згаданих нормативних актів, дає підстави вважати, що для зарахування при обчисленні стажу, що дає право на пенсію за віком і по інвалідності, одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців, необхідно відомості про період роботи в зазначених районах, наявність трудового договору, укладеного на строк не менше трьох років, користування пільгами, передбаченими діючим на час роботи законодавством. Вказані обставини повинні бути зазначені в трудовій книжці, або довідці чи в письмовому трудовому договорі.

При цьому, з вересня 1967 року для надання вказаних пільг не потребувалася як обов'язкова умова - переведення, направлення або запрошення на роботу в зазначені райони.

При розгляді справи, суди попередніх інстанцій вище згадані норми закону не врахували, що призвело до порушення процесуальних норм.

Зокрема, судом першої інстанції не наведено фактичних обставин, які б давали підстави до зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, за один і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком або по інвалідності, за період роботи з 11.03.1979 р. по 04.03.1981 р. в Оленоводському совхозі Магаданської області, адже трудовий договір становить менше трьох років.

Не наведено судом й обставин щодо користування позивачем пільгами, передбаченими чинним законодавством в період роботи з 23.10.1986 р. по 3.11.1992 р.

Окрім того, не з'ясовані обставини щодо можливого застосування відносно позивача частин першої та другої статті 1 Тимчасової Угоди про вислугу років, які дають права на пільгову пенсію.

Апеляційний суд порушення норм процесуального права, допущені судом першої інстанції, не виправив, доводи, викладені в апеляційний скарзі, належним чином не перевірив, тому попередні судові рішення підлягають скасуванню з підстав, передбачених частиною другою статті 227 КАС України (порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи), з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 220 КАС України позбавлений права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

При новому розгляді з урахуванням належних та допустимих доказів з'ясувати чи має позивач правові підстави до перерахунку пенсії по інвалідності.

Факт добровільності прибуття до районів Крайньої Півночі на роботу не дає підстав вважати, що на таку особу не розповсюджувалися пільги при умові укладення трудового договору на строк не менше трьох років.

При розгляді справи суд повинен врахувати й наступне. Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 162 КАС України. Відповідно до пункту 2 частини першої цієї норми у разі задоволення адміністративного позову, суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб'єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб'єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника управління Пенсійного фонду України у Ставищенському районі Київської області задовольнити частково.

Скасувати судові рішення Ставищенського районного суду Київської області від 30 червня 2015 року, Київського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2015 року з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвали набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Судді: М.М. Олексієнко

Ю.Й. Рецебуринський

І.В. Штульман