Справа № 810/960/16
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2016-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2016 року 810/960/16

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Валмпак"
доГоловного управління ДФС у Київській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Валмпак" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.02.2016 №, №, № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки податкового органу про порушення ТОВ "Валмпак" вимог податкового законодавства не відповідають дійсності та не підтверджуються відповідними доказами. Вказав, що товариством у відповідності до вимог чинного законодавства та на підставі належним чином оформлених первинно-бухгалтерських документів сформовано валові витрати та податковий кредит. Крім того, позивач зауважив, що він не порушував визначених законом термінів розрахунків в іноземній валюті, а висновки податкового органу є помилковими. Також позивач зазначив, що твердження податкового органу про перевищення встановленого ліміту залишку готівки в касі підприємства та щодо несвоєчасного оприбуткування готівки в касі підприємства не відповідають дійсності, оскільки 05.11.2013 директор товариства Бондаренко В.М. був відкликаний з відпустки, а тому мав підписувати касові ордери та відомості на виплату грошей.

Відтак, на думку позивача, рішення податкового органу є незаконними, оскільки при їх прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що виявлені у ході перевірки порушення належним чином відображені в Акті і є достатньою підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

У судове засідання, призначене на 25.04.2016, з'явились представники сторін.

До початку розгляду справи по суті представник позивача звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи за його відсутністю в порядку письмового провадження.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Валмпак" (, місцезнаходження: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Щолківська, буд. 1) зареєстроване в якості юридичної особи 22.08.2008 Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією. У зв'язку зі зміною місцезнаходження, ТОВ "Валмпак" перереєстровано Виконавчим комітетом Броварської міської ради Київської області.

Позивача взято на податковий облік в органах ДПІ у Дарницькому районі м. Києва 23.08.2008 за №4160. В подальшому, у зв'язку зі зміною місцезнаходження, з 20.01.2011 ТОВ "Валмпак" перейшло на податковий облік до Броварської ОДПІ.

У період з 14.12.2015 по 04.01.2016 Головним управлінням ДФС у Київській області на підставі п. 77.1 ст. 77, п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України та відповідно до наказів від 23.11.2015 №516, від 07.12.2015 №545 проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "Валмпак" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт від 13.01.2016 №5/10-36-22-01-13/36058469 (далі - Акт перевірки), згідно висновків якого встановлено порушення ТОВ "Валмпак" вимог податкового законодавства, а саме:

- п.п.135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток в 2014 році на суму 173475 грн.;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.6, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством завищено податковий кредит у зв'язку з безпідставним віднесенням сум ПДВ до складу податкового кредиту на загальну суму 24730,91 грн., в т.ч. за серпень 2013 року - 200,00 грн., за вересень 2013 року - 666,67 грн., за жовтень 2013 року - 4147,93 грн., за лютий 2014 року - 355,58 грн., за березень 2014 року - 1983,34 грн., за червень 2014 року - 16623,01 грн., за серпень 2014 року - 266,67 грн., за вересень 2014 року - 487,71 грн.;

- п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, товариством перевищено встановлений ліміт залишку готівки в касі підприємства на загальну суму 30263,07 грн.;

- п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, товариством несвоєчасно оприбутковано готівку в касі підприємства на загальну суму 30263,07 грн.;

- ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" по експортному контракту №25/04/13 від 25.04.2013, а саме не повернуті валютні кошти в сумі 1306,25 дол. США та наявність Дт заборгованості - 1306,25 дол. США;

- ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" №15-93 від 19.02.1993, а саме не подано до Броварської ОДПІ декларації "Про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України та знаходиться за її межами" станом на 01.04.2014, 01.07.2014, 01.10.2014.

Однак, вважаючи висновки податкового органу необґрунтованими, а прийняті на їх підставі оскаржувані рішення протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відносно податкового повідомлення-рішення від 08.02.2016 №, яке прийнято відповідачем у зв'язку з висновком про заниження податку на прибуток на загальну суму 173475,00 грн., суд зазначає наступне.

1) Так, проведеною перевіркою відображеного показника у поданих Деклараціях з податку на прибуток підприємства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 в сумі 58389277 грн. податковим органом було встановлено, що ТОВ "Валмпак" занижено задекларовані показники у рядку 02 Декларацій "Дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг)" за 2014 рік всього у сумі 79335 грн.

Такий висновок податкового органу ґрунтується на тому, що в ході проведення перевірки ТОВ "Валмпак" встановлено, що станом на 31.12.2014 рахується кредиторська заборгованість в сумі 40000,00 грн. перед ТОВ "Імекспак", що виникла згідно договору купівлі-продажу №300310DN від 30.03.2010 та видаткової накладної №76 від 31.12.2010 в сумі 40000 грн., в т.ч. ПДВ - 6666,67 грн.

Також, в ході перевірки ТОВ "Валмпак" податковим органом було встановлено, що станом на 31.12.2014 існує кредиторська заборгованість в сумі 39335,28 грн. перед ТОВ "Райшер Ай Пі", що виникла згідно умов договору №1 від 01.09.2008 про надання послуг із нанесення флексодруку та Акту наданих послуг №б/н від 30.12.2009 в сумі 39335,28 грн., в т.ч. ПДВ - 6555,88 грн.

Відповідач в Акті перевірки зазначив, що дана кредиторська заборгованість підтверджується даними бухгалтерського обліку по бухгалтерському рахунку 631 "Розрахунки з постачальниками та підрядниками" та актами звірок взаємних розрахунків, наданих до перевірки в розрізі договорів за контрагентами ТОВ "Імекспак" та ТОВ "Райшер Ай Пі".

Враховуючи зазначене, податковий орган дійшов висновку, що позивачем в порушення п.п.14.1.11 п. 14.1 ст. 14, п.п.135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України занижено дохід, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на суму 79335 грн., оскільки не включено до складу доходів прострочену кредиторську заборгованість перед ТОВ "Імекспак" на суму 40000,00 грн. та ТОВ "Райшер Ай Пі" на суму 39335,28 грн., у зв'язку з чим суд зазначає наступне.

Законодавчим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з:

доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті;

інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Підпунктом 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України встановлено, що інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Під безнадійною заборгованістю згідно з підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України розуміється заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:

а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;

б) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, що не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії кредитора, спрямовані на примусове стягнення майна боржника, не призвели до повного погашення заборгованості;

в) заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією;

г) заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних після звернення кредитором стягнення на заставлене майно відповідно до закону та договору, за умови, що інші дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника, визначені нормативно-правовими актами, не призвели до повного покриття заборгованості;

ґ) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;

д) прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, недієздатними або оголошені померлими, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

Отже, у разі якщо сума кредиторської заборгованості платника податку за отримані, але неоплачені товари (роботи, послуги) залишилася нестягнутою після закінчення терміну позовної давності, то у податковому періоді, на який припадає закінчення терміну позовної давності, платник податку повинен всю суму такої непогашеної кредиторської заборгованості, з урахуванням податку на додану вартість, включити до складу доходів, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування.

Поняття та тривалість строку позовної давності закріплені у Цивільному кодексі України від 16.01.2003 №435-IV.

Так, згідно статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У силу положень статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини п'ятої цієї ж статті, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як було зазначено в Акті перевірки, у позивача станом на 31.12.2014 рахується кредиторська заборгованість в сумі 40000,00 грн. перед ТОВ "Імекспак", що виникла згідно договору купівлі-продажу №300310DN від 30.03.2010 та видаткової накладної №76 від 31.12.2010 в сумі 40000 грн., в т.ч. ПДВ - 6666,67 грн.

Однак, як встановлено судом, 27 січня 2011 року ТОВ "Валмпак" здійснило оплату в сумі 40000,00 грн. на рахунок ТОВ "Імекспак" в АТ "Райффайзен банк Аваль" у місті Києві, МФО 380805, р/р 2, що підтверджується банківською випискою про рух грошових коштів на підприємстві за січень 2011 року.

Крім того, з даної банківської виписки про рух грошових коштів на підприємстві за січень 2011 року вбачається, що 31.01.2011 ТОВ "Імекспак" повернуло ТОВ "Валмпак" надмірно сплачені грошові кошти в сумі 1592,00 грн.

Крім того, відсутність у ТОВ "Валмпак" заборгованості перед ТОВ "Імекспак" підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків за період січень 2010 року по грудень 2015 року між ТОВ "Валмпак" та ТОВ "Імекспак" та Актом звірки взаємних розрахунків за період січень 2013 року по грудень 2015 року між ТОВ "Імекспак" та ТОВ "Валмпак".

Отже, матеріалами справи підтверджено, що у позивача відсутня кредиторська заборгованість перед ТОВ "Імекспак", у зв'язку з чим висновок податкового органу про заниження доходу, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на суму 40000,00 є безпідставним та таким, що не підтверджується документально.

Щодо не включення позивачем до складу доходів простроченої кредиторської заборгованості перед ТОВ "Райшер Ай Пі" на суму 39335,28 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 19-1 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Відповідно до статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Як вбачається з Акту перевірки, у грудні 2009 року позивач на підставі Акту наданих послуг від 30.12.2009 №б/н отримав від ТОВ "Райшер Ай Пі" послуги із нанесення флексодруку на загальну суму 39335,28 грн., вартість яких не сплатив.

Саме із зазначеної дати розпочався перебіг строку позовної давності по вказаним господарським відносинам.

Факт отримання послуг позивачем під час судового розгляду не заперечувався.

Наведене свідчить, що оскільки позивач грошові кошти за отримані послуги не сплатив, то з 31.12.2012 у нього виник обов'язок включити зазначену суму коштів до складу інших доходів у декларації з податку на прибуток. Проте, як вбачається з Акта перевірки, позивачем цього не зроблено.

Тобто, з 31.12.2012 у податкового органу виникло право самостійно визначити позивачу суму податкових зобов'язань з податку на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ "Райшер Ай Пі".

При цьому, від дня виникнення обов'язку позивача по включенню безнадійної кредиторської заборгованості до складу інших доходів в декларації з податку на прибуток, який виник з 31.12.2012, до моменту визначення податковим органом позивачу податкового зобов'язання з податку на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ "Райшер Ай Пі" (08.02.2016) минуло більше ніж 1095 днів, а тому, у відповідності до вимог статті 102 Податкового кодексу України, позивач вважається вільним від такого податкового зобов'язання.

Отже, висновок відповідача по епізоду про заниження позивачем доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, на загальну суму 79335,00 грн. внаслідок невключення до складу доходів безнадійної кредиторської заборгованості перед ТОВ "Імекспак" та ТОВ "Райшер Ай Пі" є необґрунтованим.

2) Перевіркою повноти визначення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, встановлено їх завищення за 2014 рік на загальну суму 884417 грн.

При цьому, в Акті перевірки податковий орган зазначає, що в ході перевірки встановлено, що ТОВ "Валмпак" (Покупець) укладено з ТОВ "Дніпрохим" (Постачальник) договір поставки №К08/01/13-00001 від 08.01.2013, за умовами якого здійснюється придбання поліетилену ВТ 15-303-003.

В перевіреному періоді ТОВ "Валмпак" здійснено оплату (авансовий платіж) на суму 310887,64 грн., а саме: платіжне доручення №191 від 13.02.2013 на суму 10000 грн.; платіжне доручення №341 від 14.02.2013 на суму 10000 грн.; платіжне доручення №347 від 15.02.2013 на суму 10000 грн.; платіжне доручення №328 від 18.02.2013 на суму 10000 грн.; платіжне доручення №322 від 19.02.2013 на суму 10000 грн.; платіжне доручення №323 від 20.02.2013 на суму 10000 грн.; платіжне доручення №303 від 26.02.2013 на суму 20000 грн.; платіжне доручення №308 від 27.02.2013 на суму 20000 грн.; платіжне доручення №292 від 01.03.2013 на суму 20000 грн.; платіжне доручення №397 від 07.03.2013 на суму 20000 грн.; платіжне доручення №276 від 11.03.2013 на суму 20000 грн.; платіжне доручення №271 від 12.03.2013 на суму 15000 грн.; платіжне доручення №266 від 13.03.2013 на суму 20000 грн.; платіжне доручення №256 від 15.03.2013 на суму 15000 грн.; платіжне доручення №263 від 15.03.2013 на суму 25000 грн.; платіжне доручення №380 від 15.03.2013 на суму 15000 грн.; платіжне доручення №246 від 19.03.2013 на суму 30887,64 грн.; платіжне доручення №371 від 19.03.2013 на суму 30000 грн.

Згідно картки рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" станом на 31.12.2013 по взаємовідносинах з ТОВ "Дніпрохим" рахувалась дебіторська заборгованість в сумі 310887,64 грн. В 2014 році сума 258333,40 грн. була відображена проводкою Дт 20 Кт 631, тобто заборгованість в сумі 258333,40 грн. було віднесено на рахунок 20 "Виробничі запаси" з подальшим відображенням на рахунку 23 "Виробництво" та рахунку 26 "Готова продукція".

За рахунок зазначеної вищевказаної операції ТОВ "Валмпак" збільшено суму витрат порахунку 90 "Собівартість реалізації" на суму 258333,40 грн.

Також, перевіркою встановлено, що ТОВ "Валмпак" (Покупець) укладено з ТОВ "Спецмонтаж Груп" (Постачальник) договір поставки №0107/1 від 01.07.2011, відповідно до умов якого здійснюється придбання поліетилену вторинного гранульованого.

В перевіреному періоді ТОВ "Валмпак" здійснено оплату (авансовий платіж) на суму 751300,00 грн., а саме: платіжне доручення №666 від 30.05.2013 на суму 3300 грн.; платіжне доручення №1053 від 25.06.2013 на суму 55000 грн.; платіжне доручення №1045 від 27.06.2013 на суму 55000 грн.; платіжне доручення №1150 від 02.07.2013 на суму 50000 грн.; платіжне доручення №1136 від 11.07.2013 на суму 170000 грн.; платіжне доручення №1123 від 16.07.2013 на суму 33000 грн.; платіжне доручення №1119 від 23.07.2013 на суму 55000 грн.; платіжне доручення №1154 від 24.07.2013 на суму 55000 грн.; платіжне доручення №1417 від 01.08.2013 на суму 40000 грн.; платіжне доручення №1228 від 02.08.2013 на суму 15000 грн.; платіжне доручення №1225 від 06.08.2013 на суму 11000 грн.; платіжне доручення №1339 від 15.08.2013 на суму 159000 грн.; платіжне доручення №1394 від 16.08.2013 на суму 50000 грн.

Згідно картки рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" станом на 31.12.2013 по взаємовідносинах з ТОВ "Спецмонтаж Груп" рахувалась дебіторська заборгованість в сумі 751300,00 грн. В 2014 році сума 626083,33 грн. була відображена проводкою Дт20 Кт 631, тобто заборгованість в сумі 626083,33 грн. було віднесено на рахунок 20 "Виробничі запаси" з подальшим відображенням на рахунку 23 "Виробництво" та рухунку 26 "Готова продукція".

За рахунок зазначеної операції ТОВ "Валмпак" збільшено суму витрат по рухунку 90 "Собівартість реалізації" на суму 626083,33 грн.

При цьому, в Акті перевірки відповідач зазначив, що первинні документи, які підтверджують отримання від ТОВ "Дніпрохим" поліетилену ВТ 15-303-00 та від ТОВ "Спедмонтаж Груп" поліетилену вторинного гранульованого, до перевірки не надано.

Також, в Акті перевірки відповідач зазначив, що відповідно до п.п.139.1.3 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України до складу витрат не включаються суми попередньої (авансової) оплати товарів, робіт, послуг, а отже до складу собівартості реалізованих товарів включається вартість сировини та основних матеріалів, а не суми попередньої (авансової) оплати товарів.

Внаслідок цього, податковий орган дійшов висновку, що позивачем в порушення п.138.1, п. 138.8 ст. 138, п.п.139.1.3 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України неправомірно віднесено до складу рядку 05.1 Декларації "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" суми попередньої (авансової) плати за товар по ТОВ "Дніпрохим" та ТОВ "Спедмонтаж Груп" за 2014 рік у сумі 884416,73 грн.

Перевіряючи обґрунтованість вказаних висновків ГУ ДФС у Київській області, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з п.п.14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподілених постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку;

При цьому, згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.3, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат: суми попередньої (авансової) оплати товарів, робіт послуг; витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Закон №996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону №996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) (надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), "господарські операції" - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Аналіз вищевикладених норм Закону №996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11.

При цьому, як зазначив Вищий адміністративний суд України в своїх ухвалах від 14.01.2015 №К/9991/72258/12, від 21.10.2014 №К/800/6170/14 та від 26.08.2014 №К/800/6501/14, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Як зазначено в Акті перевірки та встановлено відповідачем в ході перевірки, ТОВ "Валмпак" (Покупець) укладено з ТОВ "Дніпрохим" (Постачальник) договір поставки №К08/01/13-00001 від 08.01.2013, за умовами якого здійснюється придбання поліетилену ВТ 15-303-003.

При цьому, судом встановлено, що в січні 2013 року ТОВ "Дніпрохим" на підставі видаткової накладної від 09.01.2013 №9/01000009 відвантажило для покупця - ТОВ "Валмпак" поліетилен ВТ 15303-003 в кількості 20 тон за ціною 12916,67 грн. без ПДВ, на загальну суму 310000,00 грн., в тому числі ПДВ - 51666,67 грн.

У зв'язку з отримання товару та на підставі вказаної видаткової накладної ТОВ "Валмпак" здійснено оплату на загальну суму 310887,64 грн., а саме: платіжне доручення №191 від 13.02.2013 на суму 10000 грн.; платіжне доручення №341 від 14.02.2013 на суму 10000 грн.; платіжне доручення №347 від 15.02.2013 на суму 10000 грн.; платіжне доручення №328 від 18.02.2013 на суму 10000 грн.; платіжне доручення №322 від 19.02.2013 на суму 10000 грн.; платіжне доручення №323 від 20.02.2013 на суму 10000 грн.; платіжне доручення №303 від 26.02.2013 на суму 20000 грн.; платіжне доручення №308 від 27.02.2013 на суму 20000 грн.; платіжне доручення №292 від 01.03.2013 на суму 20000 грн.; платіжне доручення №397 від 07.03.2013 на суму 20000 грн.; платіжне доручення №276 від 11.03.2013 на суму 20000 грн.; платіжне доручення №271 від 12.03.2013 на суму 15000 грн.; платіжне доручення №266 від 13.03.2013 на суму 20000 грн.; платіжне доручення №256 від 15.03.2013 на суму 15000 грн.; платіжне доручення №263 від 15.03.2013 на суму 25000 грн.; платіжне доручення №380 від 15.03.2013 на суму 15000 грн.; платіжне доручення №246 від 19.03.2013 на суму 30887,64 грн.; платіжне доручення №371 від 19.03.2013 на суму 30000 грн.

Вказані платіжні доручення були дослідженні податковим органом під час перевірки.

Як вбачається з Акту звірки взаємних розрахунків за період 2013 року між ТОВ "Дніпрохим" та ТОВ "Валмпак" за договором К08/01/13-00001 від 08.01.2013, станом на 31.12.2013 заборгованість ТОВ "Валмпак" на користь ТОВ "Дніпрохим" становить 213,74 грн.

Також, згідно Акту звірки взаємних розрахунків за період 2014 року між ТОВ "Дніпрохим" та ТОВ "Валмпак" за договором К08/01/13-00001 від 08.01.2013, станом на 31.12.2014 заборгованість ТОВ "Валмпак" на користь ТОВ "Дніпрохим" становить 213,74 грн.

Отже, вказані документи спростовують висновки податкового органу, що станом на 31.12.2013 по взаємовідносинах з ТОВ "Дніпрохим" рахувалась дебіторська заборгованість в сумі 310887,64 грн.

Крім того, як зазначено в Акті перевірки та встановлено відповідачем в ході перевірки, ТОВ "Валмпак" (Покупець) укладено з ТОВ "Спецмонтаж Груп" (Постачальник) договір поставки №0107/1 від 01.07.2011, відповідно до умов якого здійснюється придбання поліетилену вторинного гранульованого.

При цьому, судом встановлено, що в період з травня по серпень 2013 року та в жовтні 2014 року ТОВ "Спецмонтаж Груп" здійснювало постачання на користь позивача поліетилену, що підтверджується наступними:

- в травні 2013 року ТОВ "Спецмонтаж Груп" на підставі видаткової накладної від 30.05.2013 №РН-23005 відвантажило для покупця - ТОВ "Валмпак" поліетилен ВТ вторинний гранульований в кількості 0,300 т за ціною 9166,67 грн. без ПДВ, на загальну суму 3300,00 грн., в тому числі ПДВ - 550,00 грн.;

- в червні 2013 року ТОВ "Спецмонтаж Груп" на підставі видаткової накладної від 26.06.2013 №РН-22606 відвантажило для покупця - ТОВ "Валмпак" поліетилен ВТ вторинний гранульований в кількості 5,000 т за ціною 9166,67 грн. без ПДВ, на загальну суму 55000,00 грн., в тому числі ПДВ - 9166,67 грн.;

- в червні 2013 року ТОВ "Спецмонтаж Груп" на підставі видаткової накладної від 27.06.2013 №РН-32706 відвантажило для покупця - ТОВ "Валмпак" поліетилен ВТ вторинний гранульований в кількості 5,000 т за ціною 9166,67 грн. без ПДВ, на загальну суму 55000,00 грн., в тому числі ПДВ - 9166,67 грн.;

- в липні 2013 року ТОВ "Спецмонтаж Груп" на підставі видаткової накладної від 02.07.2013 №РН-10207 відвантажило для покупця - ТОВ "Валмпак" поліетилен ВТ вторинний гранульований в кількості 5,000 т за ціною 9166,67 грн. без ПДВ, на загальну суму 55000,00 грн., в тому числі ПДВ - 9166,67 грн.;

- в липні 2013 року ТОВ "Спецмонтаж Груп" на підставі видаткової накладної від 12.07.2013 №РН-11207 відвантажило для покупця - ТОВ "Валмпак" поліетилен ВТ вторинний гранульований в кількості 15,000 т за ціною 9166,67 грн. без ПДВ, на загальну суму 165000,00 грн., в тому числі ПДВ - 27500,00 грн.;

- в липні 2013 року ТОВ "Спецмонтаж Груп" на підставі видаткової накладної від 16.07.2013 №РН-11607 відвантажило для покупця - ТОВ "Валмпак" поліетилен ВТ вторинний гранульований в кількості 3,000 т за ціною 9166,67 грн. без ПДВ, на загальну суму 33000,00 грн., в тому числі ПДВ - 5500,00 грн.;

- в липні 2013 року ТОВ "Спецмонтаж Груп" на підставі видаткової накладної від 23.07.2013 №РН-32307 відвантажило для покупця - ТОВ "Валмпак" поліетилен ВТ вторинний гранульований в кількості 5,000 т за ціною 9166,67 грн. без ПДВ, на загальну суму 55000,00 грн., в тому числі ПДВ - 9166,67 грн.;

- в липні 2013 року ТОВ "Спецмонтаж Груп" на підставі видаткової накладної від 24.07.2013 №РН-22407 відвантажило для покупця - ТОВ "Валмпак" поліетилен ВТ вторинний гранульований в кількості 5,000 т за ціною 9166,67 грн. без ПДВ, на загальну суму 55000,00 грн., в тому числі ПДВ - 9166,67 грн.;

- в серпні 2013 року ТОВ "Спецмонтаж Груп" на підставі видаткової накладної від 02.08.2013 №РН-10208 відвантажило для покупця - ТОВ "Валмпак" поліетилен ВТ вторинний гранульований в кількості 5,000 т за ціною 9166,67 грн. без ПДВ, на загальну суму 55000,00 грн., в тому числі ПДВ - 9166,67 грн.;

- в серпні 2013 року ТОВ "Спецмонтаж Груп" на підставі видаткової накладної від 05.08.2013 №РН-10508 відвантажило для покупця - ТОВ "Валмпак" поліетилен ВТ вторинний гранульований в кількості 1,000 т за ціною 9166,67 грн. без ПДВ, на загальну суму 11000,00 грн., в тому числі ПДВ - 1833,33 грн.;

- в серпні 2013 року ТОВ "Спецмонтаж Груп" на підставі видаткової накладної від 16.08.2013 №РН-21608 відвантажило для покупця - ТОВ "Валмпак" поліетилен ВТ вторинний гранульований в кількості 15,000 т за ціною 9166,67 грн. без ПДВ, на загальну суму 165000,00 грн., в тому числі ПДВ - 27500,00 грн.;

- в серпні 2013 року ТОВ "Спецмонтаж Груп" на підставі видаткової накладної від 21.08.2013 №РН-12108 відвантажило для покупця - ТОВ "Валмпак" поліетилен ВТ вторинний гранульований в кількості 4,000 т за ціною 9166,67 грн. без ПДВ, на загальну суму 44000,00 грн., в тому числі ПДВ - 7333,33 грн.;

- в жовтні 2014 року ТОВ "Спецмонтаж Груп" на підставі видаткової накладної від 30.10.2014 №РН-13010 відвантажило для покупця - ТОВ "Валмпак" поліетилен ВТ вторинний гранульований в кількості 2,000 т за ціною 16250,00 грн. без ПДВ, на загальну суму 39000,00 грн., в тому числі ПДВ - 6500,00 грн.

У зв'язку з отримання товару та на підставі вказаних видаткових накладних ТОВ "Валмпак" здійснено оплату на загальну суму 751300,00 грн., а саме: платіжне доручення №666 від 30.05.2013 на суму 3300 грн.; платіжне доручення №1053 від 25.06.2013 на суму 55000 грн.; платіжне доручення №1045 від 27.06.2013 на суму 55000 грн.; платіжне доручення №1150 від 02.07.2013 на суму 50000 грн.; платіжне доручення №1136 від 11.07.2013 на суму 170000 грн.; платіжне доручення №1123 від 16.07.2013 на суму 33000 грн.; платіжне доручення №1119 від 23.07.2013 на суму 55000 грн.; платіжне доручення №1154 від 24.07.2013 на суму 55000 грн.; платіжне доручення №1417 від 01.08.2013 на суму 40000 грн.; платіжне доручення №1228 від 02.08.2013 на суму 15000 грн.; платіжне доручення №1225 від 06.08.2013 на суму 11000 грн.; платіжне доручення №1339 від 15.08.2013 на суму 159000 грн.; платіжне доручення №1394 від 16.08.2013 на суму 50000 грн.

Вказані платіжні доручення були дослідженні податковим органом під час перевірки.

Як вбачається з Акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 між ТОВ "Спецмонтаж Груп" та ТОВ "Валмпак", станом на 01.01.2014 заборгованість у ТОВ "Валмпак" перед ТОВ "Спецмонтаж Груп" складає 0,00 грн.

Також, згідно Акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 між ТОВ "Спецмонтаж Груп" та ТОВ "Валмпак", станом на 01.01.2015 заборгованість у ТОВ "Валмпак" перед ТОВ "Спецмонтаж Груп" складає 0,00 грн.

Отже, вказані документи спростовують висновки податкового органу, що станом на 31.12.2013 по взаємовідносинах з ТОВ "Спецмонтаж Груп" рахувалась дебіторська заборгованість в сумі 626083,33 грн.

При цьому, за результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

В той же час, доводи відповідача про неможливість підтвердження зазначених господарських операцій та взяття до уваги наданих стороною позивача документів, оскільки останні не були надані до перевірки, суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до положень п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Зазначаючи про ненадання первинних документів по взаємовідносинах з ТОВ "Дніпрохим" та з ТОВ "Спецмонтаж Груп", які підтверджують отримання позивачем поліетилену від вказаних контрагентів, на час перевірки, відповідач, поряд з цим, у висновках акта перевірки не вказує порушення вимог ст. 44 Податкового кодексу України.

Крім того, відповідачем не надано суду доказів того, що він під час проведення перевірки витребовував у позивача первинні документи по взаємовідносинах з ТОВ "Дніпрохим" та з ТОВ "Спецмонтаж Груп".

З огляду на викладене, суд вважає недоведеним факт відсутності зазначених вище документів на час проведення перевірки.

При цьому, як пояснив позивач у позовній заяві, спочатку підприємство отримало від ТОВ "Дніпрохим" та від ТОВ "Спецмонтаж Груп" поліетилен, а потім вже здійснювало оплату за придбаний товар.

В той же час, відповідач не надав суду докази на спростування таких доводів позивача.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивач правомірно сформував витрати по господарським операціям із ТОВ "Дніпрохим" та із ТОВ "Спецмонтаж Груп" та відніс такі витрати до складу рядку 05.1 Декларації "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)".

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 08.02.2016 № є безпідставним та підлягає скасуванню.

Відносно податкового повідомлення-рішення від 08.02.2016 №, яке прийнято відповідачем у зв'язку з висновком про завищення податкового кредиту на суму 24730,91 грн., слід зазначити наступне.

Як вбачається з Акту перевірки, перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 встановлено його завищення на суму 24731,00 грн. по контрагентам ПП "КІМА", ВАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат", ТОВ "Белтім Полімери", ТОВ "ІЦ Альтера", ТОВ "Аквітек", ТОВ "МБС Груп", ОСОБА_3, ТОВ "Ессо Груп", ПП "Окко-Бізнес Контракт", чим порушено п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.6, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України.

При цьому, такі висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що згідно даних АС "Податковий блок" між сумами податкового кредиту ТОВ "Валмпак" та податковими зобов'язаннями з податку на додану вартість контрагентів-постачальників встановлено розбіжності, оскільки до податкового кредиту з податку на додану вартість віднесено суми податку, що не підтверджені податковими накладними від постачальника та не підтверджені податковими зобов'язаннями постачальника, а також до перевірки не надано відповідні підтверджуючі документи щодо віднесених сум ПДВ.

Перевіряючи обґрунтованість вказаних висновків ГУ ДФС у Київській області, суд звертає увагу на наступне.

Порядок формування податкового кредиту регламентований ст. 198 Податкового кодексу України.

Так, даною нормою встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

У пункті 198.2. цієї статті вказано, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3).

У пункті 198.6 вказаної норми містяться обмеження, які полягають в наступному, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

При цьому, нормами Податкового кодексу України визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється лише на підставі податкової накладної, яка сама по собі є єдиною і достатньою підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства.

Відповідно до п. 201 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Згідно п. 201.6 ст. 201.6 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Так, згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Абзацами першим та другим пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 11 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України встановлено, що реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить: понад 1 мільйон гривень - з 1 січня 2011 року; понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011 року; понад 100 тисяч гривень - з 1 липня 2011 року; понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

Податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних. Податкова накладна, виписана при здійсненні операцій з постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, з 1 січня 2012 року підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних не залежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній.

До платників податку, для яких на дату виписки накладної цим підрозділом не запроваджено обов'язковість реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, не застосовуються норми абзаців восьмого і дев'ятого пункту 201.10 статті 201 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість на загальну суму 24731,00 грн. по взаємовідносинам із ПП "КІМА", ВАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат", ТОВ "Белтім Полімери", ТОВ "ІЦ Альтера", ТОВ "Аквітек", ТОВ "МБС Груп", ОСОБА_3, ТОВ "Ессо-Груп", ПП "Окко-Бізнес Контракт".

На підтвердження зазначеного, позивачем надано суду належним чином завірені копії податкових накладних, а саме:

- податкову накладу від 30.08.2013 №66 на загальну суму 1200,00 грн., у т.ч. ПДВ - 200,00 грн., отриману від Приватного підприємства "КІМА";

- податкову накладну від 11.09.2013 №195 на загальну суму 4000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 666,67 грн., отриману від ВАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат";

- податкову накладну від 09.09.2013 №195 на загальну суму 4000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 666,67 грн., отриману від ВАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат";

- податкову накладну від 04.10.2013 №63 на загальну суму 24887,00 грн., у т.ч. ПДВ - 4147,92 грн., отриману від ТОВ "Белтім Полімери";

- податкову накладну від 13.02.2014 №127 на загальну суму 2133,50 грн., у т.ч. ПДВ - 355,58 грн., отриману від ТОВ "ІЦ Альтера";

- податкову накладну від 21.03.2014 №7 на загальну суму 11899,98 грн., у т.ч. ПДВ - 1983,33 грн., отриману від ТОВ "Аквітек";

- податкову накладну від 03.06.2014 №447 на загальну суму 7360,01 грн., у т.ч. ПДВ - 1226,67 грн., отриману від ТОВ "МБС Груп";

- податкову накладну від 03.06.2014 №446 на загальну суму 1425,00 грн., у т.ч. ПДВ - 237,50 грн., отриману від ТОВ "МБС Груп";

- податкову накладну від 04.06.2014 №471 на загальну суму 29066,99 грн., у т.ч. ПДВ - 4844,50 грн., отриману від ТОВ "МБС Груп";

- податкову накладну від 05.06.2014 №493 на загальну суму 15600,00 грн., у т.ч. ПДВ - 2600,00 грн., отриману від ТОВ "МБС Груп";

- податкову накладну від 05.06.2014 №492 на загальну суму 4998,00 грн., у т.ч. ПДВ - 833,00 грн., отриману від ТОВ "МБС Груп";

- податкову накладну від 20.06.2014 №729 на загальну суму 32816,02 грн., у т.ч. ПДВ - 5469,34 грн., отриману від ТОВ "МБС Груп";

- податкову накладну від 20.06.2014 №727 на загальну суму 6472,00 грн., у т.ч. ПДВ - 1412,00 грн., отриману від ТОВ "МБС Груп";

- податкову накладну від 01.09.2014 №3 на загальну суму 1600,00 грн., у т.ч. ПДВ - 266,67 грн., отриману від ОСОБА_3;

- податкову накладну від 02.09.2014 №3 на загальну суму 1400,00 грн., у т.ч. ПДВ - 233,33 грн., отриману від ТОВ "Ессо-Груп";

- розрахунок коригування кількісних ті вартісних показників від 31.10.2014 №86687 до податкової накладної від 30.09.2014 №67828 на загальну суму 1526,19 грн., у т.ч. ПДВ - 254,38 грн., отриману від ТОВ "Окко-Бізнес Контракт".

Отже, наявність у позивача належним чином оформлених податкових накладних, отриманих у межах взаємовідносин із вказаними контрагентами, суду доведено.

Як встановлено судом, податкова накладна є документом, що засвідчує факт отримання платником податків послуг, з дати отримання якої, згідно із приписами пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, у платника виникає право на податковий кредит та яка, виходячи із змісту пункту 198.6 статті 198 цього ж Кодексу, підтверджує право платника податку на включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, у зв'язку з наявністю у позивача належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від ПП "КІМА", ВАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат", ТОВ "Белтім Полімери", ТОВ "ІЦ Альтера", ТОВ "Аквітек", ТОВ "МБС Груп", ОСОБА_3, ТОВ "Ессо-Груп", ПП "Окко-Бізнес Контракт", суд дійшов висновку про обґрунтованість дій позивача щодо формування податкового кредиту по взаємовідносинах із вказаними контрагентами.

При цьому, відповідачем не було надано суду належних документальних доказів відсутності у контрагентів позивача спеціальної податкової правосуб'єктності на момент видання вказаних податкових накладних, зокрема, того, що дані підприємства не були зареєстровані в якості платників податку на додану вартість або того, що їх реєстрація платниками податку на додану вартість була анульована у встановленому законом порядку, а відтак суд приходить до висновку, що наявні у матеріалах справи копії податкових накладних, на підставі яких позивач сформував податковий кредит на загальну суму 24731,00 грн., цілком відповідає вимогам, встановленими ст. 198, ст. 201 Податкового кодексу України.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не доказано факту порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.6, п.201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України, що призвело до завищення суми податкового кредиту на суму 24731,00 грн., у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення від 08.02.2016 № є таким, що винесено протиправно та підлягає скасуванню.

Відносно податкового повідомлення-рішення від 08.02.2016 №, яке прийнято відповідачем у зв'язку з висновком про порушення позивачем термінів розрахунків у сфері ЗЕД, слід зазначити наступне.

Як вбачається з Акту перевірки, податковим органом було встановлено, що ТОВ "Валмпак" здійснювало експортні операції.

Так, згідно договору №25/04/13 від 25.04.2013 ТОВ "Валмпак" експортовано компанії ЗАО "Рибницький цементний комбінат" (Молдова) плівку поліетиленову термоусадочну марок У, О, Т, П. Загальна вартість договору складає 570000 доларів США. Коди ТН ЗЕД - 39201089.

В перевіреному періоді експортовано товару на загальну суму 443970,34 доларів США (по курсу НБУ 3681522 грн.), остання експортна операція здійснена 02.12.2013 на суму 37397,13 доларів США з граничним терміном зарахування виручки 02.03.2014.

В перевіреному періоді отримано оплати на суму 442664,09 доларів США (по курсу НБУ 3671081,14 грн.), останній платіж отримано 09.12.2013 в сумі 18872,13 доларів США. Станом на 02.03.2014 (граничний термін надходження валюти) рахується дебіторська заборгованість в сумі 1306,25 доларів США. Станом на 31.12.2014 дебіторська заборгованість в сумі 1306,25 доларів США не погашена.

Внаслідок цього, податковий орган дійшов висновку, що позивачем порушено вимоги ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" в частині не повернення валютних коштів у сумі 1306,25 доларів США та наявність дебіторської заборгованості в сумі 1306,25 доларів США з граничним терміном надходження валюти до 02.03.2014 включно.

Перевіряючи обґрунтованість вказаних висновків ГУ ДФС у Київській області, суд звертає увагу на наступне.

Закон України від 23.09.1994 №185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" був прийнятий Верховною Радою України в 1994 році з метою запобігання безпідставному вивезенню валютних цінностей та майна за межі України, у зв'язку з чим встановлено граничні строки одержання валютної виручки за вивезений товар, в разі його експорту, або одержання товару, в разі здійснення авансового платежу за межі України, а також передбачено відповідальність за порушення вказаних строків у вигляді пені, що нараховується за кожний день прострочення.

Так, статтею 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" передбачено, що виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначено строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує політику у сфері економічного розвитку.

В свою чергу, згідно з ч. 4 ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Статтею 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" передбачено, що порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

При цьому, суд звертає увагу на те, що пеня за порушення, встановленого ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" терміну розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, нарахування якої передбачено ст. 4 цього Закону, підпадає під законодавче визначення адміністративно-господарської санкції та є санкцією за своєю юридичною сутністю.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Як вбачається з Інвойсу №1 від 14.05.2013 до контракту №25/04/13 від 25.04.2013, у графі "Найменування продукції" вказано "пленка из полиэтилена для упаковки и транспортировки непищевых товаров без логотипа ((1360мм*2)+(575мм*4))*150 мм", у графі "Вага, кг брутто" вказано "20016,70 кг", у графі "Вага, кг нетто" вказано "19329,20 кг", у графі "Ціна за кг, в доларах США" вказано "1,9 дол. США", у графі "Сума в доларах США" вказано "38031,73 дол. США".

У митній декларації від 06.06.2013 №125110000/2013/357728 зазначено наступне: вага брутто - 20016,700 кг, вага нетто - 19329,200 кг, ціна товару - 38031,73 дол. США.

Також, з Інвойсу №12 від 05.11.2013 до контракту №25/04/13 від 25.04.2013 вбачається, що у графі "Найменування продукції" вказано "пленка из полиэтилена для упаковки и транспортировки непищевых товаров без логотипа ((1360мм*2)+(575мм*4))*150 мм", у графі "Вага, кг брутто" вказано "20420,70 кг", у графі "Вага, кг нетто" вказано "19682,70 кг", у графі "Ціна за кг, в доларах США" вказано "1,9 дол. США", у графі "Сума в доларах США" вказано "37397,13 дол. США".

Згідно митної декларації №125110000/2013/360051 від 02.12.2013, вага брутто - 20420,700 кг, вага нетто - 19682,700 кг, ціна товару - 37397,13 дол. США.

При цьому, із наданого позивачем до позовної заяви листа ЗАО "Рибницький цементний комбінат" №07/10-518 від 25.11.2013 вбачається, що ЗАО "Рибницький цементний комбінат" повідомило позивача про те, що в інвойсі №1 від 14.05.2013 ТОВ "Валмпак" при визначені ціни було помилково замість ваги Нетто було використано вагу Брутто, а тому виникла різниця в сумі, яка склала 1306,25 доларів США (по вазі Брутто сума, яка підлягає оплаті складала 38031,73 доларів США, а правильно потрібно рахувати суму по вазі Нетто 36725,48 доларів США).

Однак, враховуючи те, що ЗАО "Рибницький цементний комбінат" вже була перерахована сума по інвойсу №1 від 14.05.2013 в розмірі 38031,73 доларів США, то ЗАО "Рибницький цементний комбінат" у даному листі просило ТОВ "Валмпак" зайво перераховану суму в розмірі 1306,25 доларів США вважати передоплатою по інвойсу №12 від 05.11.2013.

Отже, з наведеного слідує, що в інвойсі №1 від 14.05.2013 та в митній декларації від 06.06.2013 №125110000/2013/357728 при визначенні ціни товару позивачем було помилково використано позивачем вагу Брутто замість ваги Нетто, внаслідок чого виникла різниця в сумі 1306,25 доларів США та яка була зарахована в рахунок часткової оплати по інвойсу №12 від 05.11.2013 та митній декларації №125110000/2013/360051 від 02.12.2013.

Відтак, з наведеного слідує, що позивачем були вжиті всі залежні від нього та передбачені Законом заходи для недопущення господарських порушень, а тому відсутні підстави для застосування до нього відповідальності, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення від 08.02.2016 № є безпідставним та підлягає скасуванню.

Відносно податкового повідомлення-рішення від 08.02.2016 №, яке прийнято відповідачем у зв'язку з висновком про порушення позивачем вимог Положення про ведення касових операцій в національній валюті, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, слід зазначити наступне.

Як вбачається з Акту перевірки, в перевіреному період, на підприємстві ТОВ "Валмпак" касові документи підписувались директором Бондаренко В.М.

Так, в ході проведення перевірки податковим органом було встановлено, що в період з 01.11.2013 по 24.11.2013 (включно) директор Бондаренко В.М. перебував у відпустці, що підтверджено наказом №25/13-ВК від 01.11.2013.

Так, при перевірці касових операцій встановлено, що прибутковий касовий ордер №18 від 05.11.2013 на суму 30263,07 грн. з підставою оприбуткування "Отримання готівки з банку", видатковий касовий ордер №8 від 05.11.2013 на суму 30263,07 грн. та відомість на виплату грошей №11 від 05.11.2013 на суму 30263,07 грн. із датою видачі коштів - 05.11.2013 підписані (оформлені, перевірені) директором Бондаренко В.М.

Відтак, враховуючи той факт, що у період з 01.11.2013 по 24.11.2013 включно директор Бондаренко В.М. перебував у відпустці, відповідач дійшов висновку, що вказана особа відповідно до вимог Положення про ведення касових операцій в національній валюті, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, не мала права оформлювати вищевказані касові документи.

Враховуючи зазначене, податковим органом встановлено порушення п. 2.9 Положення про ведення касових операцій в національній валюті, що виявилось у перевищенні ліміту готівки в касі підприємства на суму 30263,07 грн. та несвоєчасності оприбуткування готівки в касі підприємства на суму 30263,07 грн.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою регулюється Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 (далі - Положення №637).

Відповідно до пункту 2.6 Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Пунктом 1.2 Положення №637 визначено, що касова книга - документ установленої форми, що застосовується для здійснення первинного обліку готівки в касі; касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси; касові документи - документи (касові ордери та відомості на виплату грошей, розрахункові документи, квитанції програмно-технічних комплексів самообслуговування, відомості закупівлі сільськогосподарської продукції, інші прибуткові та видаткові касові документи), за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції, звіти про використання коштів, а також відповідні журнали встановленої форми для реєстрації цих документів та книги обліку.

Вказаним Положенням також визначено, що оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Відповідно до п. 2.8 Постанови №637 підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) у межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки. Відокремлені підрозділи підприємств - юридичних осіб можуть здавати готівкову виручку (готівку) безпосередньо до кас таких юридичних осіб або до будь-якого банку для її переказу і зарахування на банківські рахунки зазначених юридичних осіб.

Згідно п. 2.9 Постанови №637 готівкова виручка (готівка) підприємств (підприємців), у тому числі готівка, одержана з банку, використовуються ними для забезпечення потреб, що виникають у процесі їх функціонування, а також для проведення розрахунків з бюджетами та державними цільовими фондами за податками і зборами (обов'язковими платежами).

Підприємства не повинні накопичувати готівкову виручку (готівку) у своїх касах понад установлений ліміт каси для здійснення потрібних витрат до настання строків цих виплат.

Пунктом 3.1 Положення №637 передбачено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Відповідно до пунктів 3.3, 3.4 вказаного Положення приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства.

Видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо.

Як було встановлено судом, підставою для встановлення порушення позивачем вимог п. 2.9 Положення про ведення касових операцій в національній валюті, що виявилось у перевищенні ліміту готівки в касі підприємства на суму 30263,07 грн. та несвоєчасності оприбуткування готівки в касі підприємства на суму 30263,07 грн., стало те, що прибутковий касовий ордер №18 від 05.11.2013 на суму 30263,07 грн. з підставою оприбуткування "Отримання готівки з банку", видатковий касовий ордер №8 від 05.11.2013 на суму 30263,07 грн. та відомість на виплату грошей №11 від 05.11.2013 на суму 30263,07 грн. із датою видачі коштів - 05.11.2013 були підписані (оформлені, перевірені) директором Бондаренко В.М., в той час як дана особа в період з 01.11.2013 по 24.11.2013 (включно) перебувала у відпустці.

Однак, на спростування таких доводів відповідача, позивач надав суду належним чином завірену копію наказу №1/13-П від 05.11.2013 "Про відкликання з відпустки", з якої вбачається, що директор ТОВ "Валмпак" Бондаренко В.М. приступив до виконання обов'язків директора достроково, 05.11.2013 в зв'язку з виробничою необхідністю, перервавши щорічну відпустку, без виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку.

Отже, з наведеного слідує, що 05.11.2015 директор ТОВ "Валмпак" Бондаренко В.М. мав право підписувати первинні документи, у тому числі прибуткові касові ордери, видаткові касові ордери, відомості на виплату грошей, оскільки він був відкликаний із щорічної відпустки.

При цьому, як зазначено в Акті перевірки, прибутковий касовий ордер №18 від 05.11.2013 на суму 30263,07 грн. з підставою оприбуткування "Отримання готівки з банку", видатковий касовий ордер №8 від 05.11.2013 на суму 30263,07 грн. та відомість на виплату грошей №11 від 05.11.2013 на суму 30263,07 грн. із датою видачі коштів - 05.11.2013 були підписані (оформлені, перевірені) директором Бондаренко В.М.

Таким чином, вищевказані обставини свідчать про помилковість висновків відповідача щодо наявності порушень п. 2.9 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні з боку ТОВ "Валмпак".

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення від 08.02.2016 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно зі статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім розгляду справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкту владних повноважень.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

На виконання цих вимог відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не доведено правомірності свого рішення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області.

Керуючись статтями 11, 14, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Валмпак" - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 08.02.2016 №, №, № та №.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Валмпак" () судові витрати у сумі 7625 (сім тисяч шістсот двадцять п'ять) грн. 10 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області ().

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.