Справа № 686/11613/15-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" червня 2016 р. м. Київ К/800/12088/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Сороки М. О., Чумаченко Т. А.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про скасування постанови про притягнення до відповідальності, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС, в якому просив скасувати постанову у справі про порушення митних правил № 0974/20909/15 від 29 травня 2015 року та закрити провадження у справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що за результатами проведення митного контролю 29 травня 2015 року посадовою особою Львівської митниці ДФС прийнято постанову, згідно з якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 гривень.

Вважаючи, що такі дії та рішення відповідача не відповідають фактичним обставинам, які встановлені в оскаржуваній постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувсь до суду з метою захисту своїх прав та інтересів.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У своїй касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07 травня 2015 року старшим державним інспектором відділу митного оформлення № 1 митного поста "Мостиська" Львівської митниці ДФС Хмілем Юрієм Володимировичем в присутності позивача складено протокол про порушення митних правил № 0974/20909/15, яким встановлено, що ОСОБА_1 не доставлено транспортного засобу "Mercedes-Benz E300", реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, до органу доходів і зборів, чим перевищив встановлений Митним кодексом України строк доставки транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, терміном більше ніж десять діб.

На підставі вищевказаного протоколу суб'єктом владних повноважень прийнято оскаржувану постанову № 0974/20909/15 від 29 травня 2015 року, згідно з якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів громадян на суму 8500,00 гривень.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо необґрунтованості тверджень позивача про те, що 20 січня 2015 року він не перетинав кордон України у зв'язку з тим, що транспортний засіб згідно із копією технічного паспорту № 0270861 зареєстрований 21 січня 2015 року.

Разом з цим, суд першої інстанції вказує на спростування вищенаведеного твердження позивача протоколом про порушення митних правил від 07 травня 2015 року, а також оскаржуваною постановою про притягнення до відповідальності від 29 травня 2015 року.

Таку позицію Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області підтримав і Вінницький апеляційний адміністративний суд, який здійснив перегляд цієї справи.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

За приписами статті 508 Митного кодексу України у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи.

До процесуальних дій належать: 1) складення протоколу про порушення митних правил; 2) опитування осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, свідків, інших осіб; 3) витребування документів, необхідних для провадження у справі про порушення митних правил, або належним чином завірених їх копій чи витягів з них; 4) тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, та документів на них; 5) митне обстеження; 6) пред'явлення товарів, транспортних засобів і документів для впізнання; 7) експертиза; 8) взяття проб та зразків для проведення дослідження (аналізу, експертизи).

Під час проведення процесуальних дій, зазначених у пунктах 2, 4 - 6, 8 частини другої цієї статті, складаються протоколи, форми яких встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

За змістом статті 527 Митного кодексу України у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов:

1) про проведення додаткової перевірки;

2) про накладення адміністративного стягнення;

3) про закриття провадження у справі.

У постанові про проведення додаткової перевірки зазначаються конкретні суб'єкти, завдання та строки перевірки. Ці дії не повинні порушувати права громадянина, шкодити господарській діяльності юридичної особи.

Загальні положення щодо митних режимів містяться у Митному кодексі України, відповідно до частин першої та другої статті 71 якого вказано, що декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, 07 травня 2015 року в зону митного контролю пункту пропуску "Шегині-Медика" митного поста "Мостиська" Львівської митниці ДФС, із України до Польщі в'їхав автомобіль марки "DAF", р.н НОМЕР_3/НОМЕР_4, під керуванням позивача.

Однак, в ході митного контролю вказаного транспортного засобу і внесення даних про нього та особу, яка його переміщувала, в ПІК "Інспектор-2006" та ЄАІС ДМС України виявилось, що 20 січня 2015 року громадянин ОСОБА_1 через пункт пропуску митного поста "Мостиська" Львівської митниці ДФС ввезено в порядку, передбаченому нормами частини першої статті 381 Митного кодексу України, на митну територію України автомобіль марки "Mercedes-Benz E300", реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, в митному режимі "транзит" на строк, передбачений нормами статті 95 Митного кодексу України для автомобільного транспорту - 10 діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб.

Визначення митного режиму "транзит" міститься у статті 90 Митного кодексу України та означає митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Частиною четвертою статті 92 Митного кодексу України встановлено, що для поміщення товарів та/або транспортних засобів комерційного призначення у митний режим транзиту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна:

1) подати органу доходів і зборів митну декларацію (документ, який відповідно до статті 94 цього Кодексу використовується замість митної декларації), товарно-транспортний документ на перевезення та рахунок-фактуру (інвойс) або інший документ, який визначає вартість товару;

2) у випадках, визначених законодавством, надати органу доходів і зборів дозвільний документ на транзит через митну територію України, який видається відповідними уповноваженими органами;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, забезпечити виконання зобов'язання із сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу.

Завершення митного режиму транзиту врегульовано у статті 102 Митного кодексу України, у частинні шостій якої передбачено, що орган доходів і зборів призначення після представлення товарів, поміщених у митний режим транзиту, та митної декларації або іншого документа, визначеного статтею 94 цього Кодексу, перевіряє дотримання вимог, встановлених законодавством України з питань державної митної справи до переміщення товарів у митному режимі транзиту, та виконує митні формальності, необхідні для завершення митного режиму транзиту.

Згідно з частиною п'ятою статті 255 Митного кодексу України митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

За такого правового врегулювання, колегія суддів Вищого адміністративного суду України прийшла до висновку, що транспортний засіб не може бути ввезений на митну територію України в митному режимі "транзит" без виконання митних формальностей, які насамперед передбачають письмове декларування, однак така декларація в матеріалах справи відсутня, а отже судами попередніх інстанцій не була витребувана.

З оскаржуваної постанови № 0974/20909/15 від 29 травня 2015 року вбачається, що пропуск ввезеного позивачем автомобіля марки "Mercedes-Benz E300", реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, здійснено у порядку, передбаченому нормами частини першої статті 381 Митного кодексу України.

Так, у відповідності до вищенаведеної норми чинного законодавства встановлено, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Разом з цим, позивач неодноразово наголошував, що транспортний засіб марки "Mercedes-Benz E300" саме під його керуванням не перетинав державний кордон України 20 січня 2015 року.

Так, з копії технічного паспорту вищенаведеного транспортного засобу вбачається, що перша реєстрація автомобіля здійснена 02 жовтня 1997 року, проте 21 січня 2015 року була проведена наступна польська реєстрація, згідно з якою автомобіль належить юридичній особі "VV-Trans", місцезнаходження якої зареєстровано у Польщі.

Аналізуючи вищенаведене, позивач фізично не міг перетинати державний кордон України на вказаному транспортному засобі 20 січня 2015 року, в той час як на наступний день проведена польська реєстрація автомобіля "Mercedes-Benz E300", власником якого є компанія "VV-Trans".

Беручи до уваги доводи позивача, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що судами попередніх інстанцій не було витребувано докази у Державній прикордонній службі України щодо перетину громадянином ОСОБА_1 державного кордону України та не досліджено відмітки у паспорті позивача, а отже не доведено факт перетину кордону транспортного засобу марки "Mercedes-Benz E300" під керуванням позивача саме 20 січня 2015 року.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на відсутність документів, які б могли підтвердити вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбачене частиною третьою статті 470 Митного кодексу України, тобто перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів.

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для справи.

З урахуванням того, що фактичні обставини справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено неповно, таких повноважень не має суд касаційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваних рішень судів та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 159, 222-223, 227, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року у цій справі скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді М. О. Сорока

Т. А. Чумаченко