Справа № 161/6924/14-а, 2а-161/298/14
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 р. Справа № 876/6829/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області, яким з врахуванням уточнення позовних вимог просив: визнати протиправною відмову відповідача включити в заробітну плату для призначення його пенсії матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 23043,00 грн., матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в сумі 17556,00 грн. та індексацію заробітної плати в сумі 986,63 грн., та зобов'язати відповідача провести з 24.02.2014 року перерахунок та виплату його пенсії відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» в розмірі 90% від заробітної плати, включивши в його дохід для обчислення пенсії зазначені виплати.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2014 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що відповідно до положень ст. ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці», ст. 33 Закону України «Про державну службу», ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. Також суд зазначив, що така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28.05.2013 року.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державного службовця складається із посадового окладу, доплат за ранг, надбавки за вислугу років та інших надбавок і премії. Обчислення пенсії відповідно до ст. 37 цього Закону здійснюється з урахуванням вищезазначених складових заробітної плати державного службовця. Такі виплати як матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, допомога на оздоровлення та індексація заробітної плати не включаються до заробітної плати державного службовця при обчисленні пенсії. Також, на думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно зобов'язав його здійснити позивачу перерахунок його пенсії в розмірі 90% від заробітної плати, оскільки на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії ст. 37 Закону України «Про державну службу» було передбачено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80% суми їх заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Крім того, неможливо здійснити перерахунок пенсії позивача на підставі наданої ним довідки про заробітну плату, оскільки дана довідка оформлена з порушенням вимог законодавства. Також, на думку апелянта, позивач пропустив передбачений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду з позовними вимогами про здійснення перерахунку розміру його пенсії, оскільки пенсія була призначена йому у 2009 році і з цього час він дізнався або повинен був дізнатись про невключення при обчисленні розміру пенсії спірних виплат. Крім того, з врахуванням положень ст. ст. 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні правові підстави для зобов'язання Управління врахувати при нарахуванні пенсії позивача певні складові заробітної плати в майбутньому.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановив суд, 22.06.2009 року Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку призначило ОСОБА_1 пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 90% суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідно до посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

24.02.2013 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області із заявою про перерахунок пенсії з дня її призначення з врахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, разової премії, премії до свята.

Однак листом від 10.03.2014 року № 88/Л-01 Управління пенсійного фонду України у м. Луцьку Волинської області повідомило про відмову у здійсненні такого перерахунку, мотивуючи тим, що немає законних підстав для включення зазначених виплат до заробітної плати, з якої обчислюється пенсія.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних дій відповідача, виходячи з наступного.

Частинами 1, 4 ст. 37 Закону України «Про державну службу» (Закон від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, який був чинним на час призначення пенсії позивачу та у відповідній редакції) було передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Також виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, визначає ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Проаналізувавши зміст наведених норм, колегія суддів дійшла висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань, а також індексація заробітної плати входять до системи оплати праці державного службовця, а отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічну правову позиції встановив Верховний Суд України, зокрема, у постановах від 20.02.2012 року (справа № 21-430а111), від 28.05.2013 року (справи № № 21-430а11, 21-97а13, 21-125а13), а відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з довідки від 03.02.2014 року № 4/44-43 про нарахування матеріальних допомог та разових премій, виданої Ягодинською митницею Міндоходів, ОСОБА_1 за період роботи у 2007-2009 роках було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 23043,00 грн., матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в сумі 17556,00 грн. та індексацію заробітної плати в сумі 986,63 грн. Також в даній довідці зазначено, що на всі виплати були нараховані страхові внески до Пенсійного фонду України.

Доводи відповідача про те, що вказана довідка оформлена з порушенням вимог законодавства і не може бути підставою для здійснення перерахунку пенсії колегія суддів не бере до уваги, оскільки правильність оформлення довідки про заробітну плату для перерахунку пенсії не стосується предмета спору, яким в даній справі є право позивача на перерахунок пенсії з врахуванням певних виплат (матеріальні допомоги, індексація заробітної плати).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області щодо відмови в перерахунку його пенсії державного службовця і зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації заробітної плати, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача про те, що суд першої інстанції безпідставно зобов'язав його здійснити позивачу перерахунок його пенсії в розмірі 90% від заробітної плати, оскільки на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії ст. 37 Закону України «Про державну службу» було передбачено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80% суми їх заробітної плати, колегія суддів зазначає наступне.

З 01.10.2011 року набув чинності Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», яким були внесені зміни до Закону України «Про державну службу», зокрема, до ст. 37 цього Закону, відповідно до яких пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Отже, положення ст. 37 Закону України «Про державну службу» щодо призначення державним службовцям пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків посадового окладу втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Разом з тим, підстави та порядок перерахунку пенсії державним службовцям регулює ст. 37-1 Закону України «Про державну службу», положення якої щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» не зазнали змін.

Даною нормою визначено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку з набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 має право на перерахунок пенсії відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» із застосовуванням норми, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, тобто ст. 37 Закону України «Про державну службу» в редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Також колегія суддів враховує, що оскільки пенсія ОСОБА_1 була призначена у 2009 році відповідно до чинного на той час законодавства у розмірі 90% від суми заробітної плати, з якої були сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, то з врахуванням норм ст. 58 Конституції України безпідставним є застосування до спірних правовідносин Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», яким були внесені зазначені вище зміни до ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про те, що позивач пропустив передбачений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду з даним позовом, оскільки суд першої інстанції зобов'язав Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 24.02.2014 року, тобто в межах цього строку.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області залишити без задоволення.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2014 року у справі № 161/6924/14-а за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в місті Луцьку Волинської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 06.06.2016 року