Справа № 805/5088/15-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кравченко Т.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року справа №805/5088/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання - Томах О.О., за участю позивача - ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_3, представника відповідача - Віціни О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року у справі № 805/5088/15-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Костянтинівського міського відділу (з обслуговування міста Костянтинівка та Костянтинівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді,-

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом (з урахуванням уточнень) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Костянтинівського міського відділу (з обслуговування міста Костянтинівка та Костянтинівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про:

- визнання незаконним та скасування Наказу начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 06 листопада 2011 року № 402о/с «По особовому складу» в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» (за скороченням штату);

- відновлення позивача на посаді інспектора (психолога) Костянтинівського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області(а.с. 4-8, 22-26).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року залучено до участі у справі у якості відповідача Головне управління Національної поліції в Донецькій області (а.с. 117-118).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 06 листопада 2015 року № 402о/с "По особовому складу" в частині звільнення майора міліції ОСОБА_2 (М-193004), психолога сектору кадрового забезпечення Костянтинівського МВ (з обслуговування м. Костянтинівка та Костянтинівського району), згідно з п. 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів). Поновлено ОСОБА_2 на посаді психолога сектору кадрового забезпечення Костянтинівського міського відділу (з обслуговування міста Костянтинівка та Костянтинівського району) ГУМВС України в Донецькій області з 07 листопада 2015 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 169-176).

Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року у справі № 805/5088/15-а та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що судом, при прийнятті спірного рішення не враховановимог чинного законодавства, а саме п.11 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну поліцію», при цьому звільняючи позивача з займаної посади, відповідачем дотримано вимоги спеціального законодавства, регулюючі спірні правовідносини, позивача завчасно повідомлено про майбутнє звільнення, бажання проходити службу у поліції нею не виявлено, а знаходження її у відпустці по догляду за дитиною не є перешкодою для звільнення за скороченням штатів на підставі положень Закону України «Про Національну поліцію»(а.с. 186-193).

Представник апелянта та третього відповідача у судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просила суд скасувати постанову першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Позивач та її представник у судовому засідання заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили суд залишити без змін постанову першої інстанції.

Представник другого відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, надіслав письмову заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника( а.с.214).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,пояснення позивача, її представника, представника першого відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9-11) з 14 серпня 2000 року проходила службу в органах внутрішніх справ України (а.с. 12), наказом Головного управління внутрішніх справ України в Донецькій області від 27 червня 2014 року № 245о/с "По особовому складу" майору міліції ОСОБА_2, яка обіймала посаду психолога сектору кадрового забезпечення Костянтинівського міського управління Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, надана відпустка по догляду за дитиною з 17 червня 2014 року до 10 квітня 2017 року( а.с.15)

05 вересня 2015 року ОСОБА_2 під особистий підпис ознайомлена з п. 8 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію", який передбачав, що з дня опублікування вказаного Закону всі працівники міліції, а також інші працівники МВС та його територіальних органів, закладів та установ вважаються попередженими у встановленому порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, про що свідчить відомість з ознайомлення о/с Костянтинівського міського відділу Головного управління внутрішніх справ України в Донецькій області з п. 8 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" (а.с. 99).

06 листопада 2015 року на ім'я начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області генерал-майора Аброськіна В.В. позивач ОСОБА_2 подала рапорт, в якому просила вважати її такою, що приступила до виконання службових обов'язків після виходу з відпустки по догляду за дитиною з 06 листопада 2015 року (а.с. 159).

06 листопада 2015 року на ім'я начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області генерал-майора Аброськіна В.В. ОСОБА_2 звернулася з рапортом, в якому просила звільнити її з органів внутрішніх справ за п. 64 "з" у зв'язку з переведенням у встановленому порядку на роботу (службу) в інше міністерство, центральний орган виконавчої влади (установи, організації) згідно з п. 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року (а.с. 160).

06 листопада 2015 року Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області виданий наказ за № 402о/с "По особовому складу".

Цим наказом згідно з п. 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ майор міліції ОСОБА_2, психолога сектору кадрового забезпечення Костянтинівського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, звільнено з органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за п. 64 "г" (через скорочення штатів). Позивача ознайомлено з цим наказом 23 листопада 2015 року. (а.с. 16, 73).

06 листопада 2015 року до дубліката трудової книжки серії НОМЕР_1 внесений запис за № 2 про звільнення позивача з органів внутрішніх справ на підставі вищевказаного наказу (а.с. 12).Дублікат трудової книжки ОСОБА_2 отримала під особистий підпис 23 листопада 2015 року, про що свідчить складена нею розписка (а.с. 98).

Як свідчить довідка Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 08 лютого 2016 року № 1898/204/06-16, в грудні 2015 року ОСОБА_2 виплачена одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 9 871,88 грн. (а.с. 85).

Спірним питанням у справі єправомірність прийняття спірного наказу та звільнення позивача.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, щоспірний наказ в частині звільнення позивача є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки виданий з порушенням вимог п. 17 Положення № 114, ч. 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України та не відповідає критеріям, наведеним у п.п. 1, 3, 5, 6 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд не прийняв посилання першого відповідача на п. 11 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580, відповідно до якого перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону, оскільки ця норма звужує зміст та обсяг прав жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, порівняно з нормою, закріпленою у ч. 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України.

При цьому позивача поновлено саме на тій посаді яку вона обіймала до звільнення, а не на заявленій у позовній заяві.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Будь-яка публічна службу є державною.

Відповідно до ст. 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

При цьому гарантії щодо зайнятості, охорони праці, праці жінок, молоді, інвалідів надаються в порядку, передбаченому законодавством про працю.

Згідно ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Водночас питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про міліцію».

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

При цьому на момент прийняття Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області спірного наказу був чинний Закон України «Про міліцію».

Разом з тим, позивачем не враховано, що відповідно до п. 1 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Вказаний Закон опублікований в офіційному виданні «Голос України» 06 серпня 2015 року, а відтак набрав чинності 07 листопада 2015 року окрім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набрали чинності 07 серпня 2015 року.

Відтак, оскільки саме приписами пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» визначено особливості перехідного періоду реформування органів внутрішніх справ та процедуру звільнення працівників міліції, до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме наведені норми.

Аналогічна позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, де вказано, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичну особу публічного права Костянтинівський міський відділ (з обслуговування міста Костянтинівка та Костянтинівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

Відповідно до п. 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 вересня 2015 року ОСОБА_2 під особистий підпис ознайомлена з вимогами розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію", зокрема, з п. 8 «Прикінцевих та перехідних положень», із можливим майбутнім звільненням через скорочення штатів, про що свідчить лист ознайомлення з її особистим підписом (а.с. 99).

Пунктом 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону закріплено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Тобто, положеннями Закону закріплено право працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, відповідають вимогам до поліцейських, а також упродовж трьох місяців з дня опублікування Закону бути прийнятими на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Відповідно до п.п. 10-11 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону визначено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Абзацом 3 п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про відпустки» видом відпустки є, зокрема, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (ст. 18 цього Закону).

З врахуванням вищевказаного,суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що без волевиявлення особи про продовження служби в органах Національної поліції України протягом встановленого тримісячного строку з дня опублікування Закону та доказів прийняття її на службу до поліції, перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною не є перешкодою для звільнення з органів внутрішніх справ на підставі «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну поліцію». Окрім того, в матеріалах справи є рапорт про те, що вона саме 06.11.2015 року вважає себе виконуючою службових обов'язків. Отже, зазначений доказ підтверджує той факт, що на момент звільнення позивач у відпустці по догляду за дитиною вже не знаходилась, тому підстав позбавляючих проведення її звільнення за скороченням штатів - не було .

Єдиною підставою міг бути наказ про прийняття її на службу до поліції, як передбачено п.10 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень» Закону України "Про Національну поліцію".

За таких обставин , суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутні підстави для визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 06 листопада 2015 за № 402о/с "По особовому складу" в частині звільнення позивача в запас за п. 64 «г» (через скорочення штатів).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 фактично ліквідовано територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі і Костянтинівський міський відділ (з обслуговування міста Костянтинівка та Костянтинівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, а наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання» скасовано всі штати та скорочено усі посади в Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, а відтак подальше проходження позивачем служби є неможливим.

Крім того, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22 жовтня 2015 року № 1118-р «Питання реформування органів внутрішніх справ України» схвалено розроблену Міністерством внутрішніх справ Стратегію про органи внутрішніх справ України та Концепцію першочергових заходів реформування системи Міністерства внутрішніх справ, основним завданням якої є оптимізація структури Міністерства внутрішніх справ.

Зі змісту вказаної концепції випливає, що Міністерство внутрішніх справ України повинне мати таку структуру, щоб жодним чином не асоціюватися з «міністерством поліції», виконуючи при цьому роль цивільного та відкритого органу.

Пунктом 7 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону доручено Кабінету Міністрів України забезпечити створення центрального органу виконавчої влади поліції України та його територіальних органів.

На виконання цієї норми в межах повноважень, наданих ч. 1 ст. 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Кабінет Міністрів України постановою від 02 вересня 2015 року № 641 оформив рішення про утворення Національної поліції України як центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ.

Як вбачається зі змісту наведеної постанови Уряду України, новостворений центральний орган не є а ні правонаступником міліції, а ні структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України, отже Національна поліція України не є правонаступником органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про Національну поліцію»призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Приписи ч. 2 ст. 47 Закону України «Про Національну поліцію» передбачають, що у разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує МВС України та відповідно до результатів конкурсу.

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про Національну поліцію» з метою добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов'язки за відповідною вакантною посадою, у випадках, передбачених цим Законом, проводиться конкурс на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади (далі конкурс).

З наведеного вище вбачається, що Міністерство внутрішніх справ України та його територіальні органи не наділені повноваженнями щодо призначення осіб на посади в структурі Національної поліції, а також щодо допуску осіб до участі у конкурсі на заміщення посад поліцейських.

Враховуючи, що питання щодо подальшого проходження позивачем служби в органах Національної поліції не було вирішено в порядку, закріпленому у Прикінцевих та Перехідних положеннях Закону, а призначення на посади на службу в поліції проводиться за конкурсом, та позивачем в судовому засіданні не доведено,суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції, приймаючи спірне рішення про задоволення позовних вимог діяв неправомірно, оскільки положеннями Закону України «Про Національну поліцію» закріплено право працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, відповідають вимогам до поліцейських, а також упродовж трьох місяців з дня опублікування Закону могли бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Тобто, наведені дві підстави прийняття на службу в поліцію були можливі за наявності таких умов: виявлення бажання працівників міліції проходити службу в поліції упродовж трьох місяців з дня опублікування Закону; відповідність вимог до поліцейських, які передбачені Законом.

В матеріалах справи відсутні докази щодо надання заяви про прийняття її до Національної поліції України.

Як свідчить копія листа УКЗ ГУМВС України в Донецькій області від 24 лютого 2016 року № 62п/к, до Управління кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області заява про прийняття на службу до Національної поліції від ОСОБА_2 не надходила (а.с. 144).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції приймаючи рішення про визнання незаконним та скасування спірного наказу не розглянув всебічно матеріали справи, залишив поза увагою факт ненадання позивачем рапорту до Національної поліції України про бажання проходити службу в ній,відтак, наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для скасування постанови суду першої інстанції згідно ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області -задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року у справі № 805/5088/15-а- скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Костянтинівського міського відділу (з обслуговування міста Костянтинівка та Костянтинівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді - відмовити.

Вступну та резолютивну частини постанови прийнято в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 08 червня 2016 року.

Повний текст постанови виготовлено 10 червня 2016 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Судді Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко

Г.М. Міронова