Справа № 668/387/16-а
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 668/387/16-а

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Гаврилов Д.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача - ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді за участю секретарівОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Херсонської міської ради на постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 03.03.2016 р. по справі за адміністративним позовом КП "Сервіс - Центр" до Херсонської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

КП «Сервіс-Центр» звернулося до суду з позовом до Херсонської міської ради та просило визнати протиправним та скасувати рішення Херсонської міської ради від 29.12.2015 року № 25.

Постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 03.03.2016 року позов був задоволений.

Не погоджуючись зі вказаною постановою представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій вважає вказану постанову прийнятою з порушенням норм процесуального та матеріального права, просив її скасувати та прийняти нову , якою у задоволенні позову відмовити.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.34 -39 КАС України.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції було встановлено ,що КП «Сервіс-Центр» було засноване Херсонською міською територіальною громадою в особі міської ради, підпорядковане воно виконавчому комітету Херсонської міської ради та є правонаступником прав та обовязків міського комунального підприємства «Сервіс - Центр»,діє на підставі Статуту, затвердженого рішенням міської ради від 24.03.2006 року № 1125, в редакції, затвердженої рішенням міської ради від 06.06.2008 року № 860.

Відповідно до положень розділу 2 Статуту предметом діяльності позивача є: організація та експлуатація стоянок, парковок та справляння місцевого збору за парковку автотранспорту на території міста; оформлення технічної документації на місця паркування; надання транспортних послуг; здійснення договірних відносин, а також здійснення іншої господарської діяльності, яка не заборонена чинним законодавством.

29.12.2015 року Херсонською міською радою прийнято рішення №25 «Про визнання такими, що втратили чинність пункти 2, 3 рішення міської ради від 28.12.2010 № 19 та рішення міської ради від 22.11.2013 № 1173, внесення змін до Статуту КП «Сервіс-Центр» та затвердження Переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Херсона», згідно якого міська рада визнала такими, що втратили чинність пункти 2, 3 рішення міської ради від 28.12.2010 №19 «Про встановлення ставки збору за провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів» та рішення міської ради від 22.11.2013 №1173 «Про затвердження операторами суб'єктів господарювання, які просадять діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на території міста Херсона»; внесла зміни до Статуту КП «Сервіс-Центр», затвердженого рішенням міської ради від 24.03.2006 р. №1125, виключивши з нього:

підпункти 2.2.1, 2.2.4, 2.2.6, 2.3. Підпункти 2.2.2, 2.2.3, 2.2.5 та 2.2.7 вважати підпунктами 2.2.1,2.2.2, 2.2.3 та 2.2.4 відповідно, а пункт 2.4 - пунктом 2.3;

підпункти 5.1.2, 5.1.3 та 5.1.10. Підпункти 5.1.4 - 5.1.9 вважати підпунктами 5.1.2 - 5.1.7 відповідно; поклала на комунальну установу «Диспетчерська служба автоматизованого контролю за роботою транспорту» Херсонської міської ради щодо:

організації повноважень щодо справляння місцевого збору за парковку автотранспорту на території міста, у тому числі одержання плати за послуги з паркування та влаштування та оснащення місць для платного та службового паркування;

здійснення договірних відносин з юридичними та фізичними особами у межах чинного законодавства щодо автопаркувальної діяльності на конкурсній основі , а також затвердила Перелік спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території міста Херсона, згідно з додатком.

Крім того, було вирішено оприлюднити дане рішення у засобах масової інформації, контроль за виконанням рішення покласти на постійну комісію міської ради з питань транспорту і звязку, а також визначено, що рішення вступає в силу з 31.12.2015 року.

Згідно з частиною 3 статті 140 Конституції України - місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно ч. 5 ст. 60 Закону України від 21.05.1997, № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності. До виключної компетенції міської ради відноситься прийняття на пленарних засіданнях рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Згідно п.30) ст.26 Закону України № 280/97-ВР до повноважень міської ради, також відноситься прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Конвенція з прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950 року , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до ч.1 статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом ,встановленим законом тобто право на доступ до суду.

У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій «пропорційності», використаний судом у справі, яка переглядається, передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому в питаннях оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося у зв'язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або щодо якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року).

Отже, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Крім того, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «ОСОБА_5 проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32)).

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України , кожному гарантується право на захист його прав ,свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом ,ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді ,до підсудності якого вона віднесена .

Відповідно до ст.17 КАС України до компетенції адміністративних судів відносяться, та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Відповідно до ч .1 ) ст.12 ГПК України, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів,- підвідомчі господарським судам та розглядаються в порядку господарського судочинства

Таким чином, апеляційний суд ,але вважає ,що справа повинна вирішуватись у порядку господарського судочинства , так як п.2 рішення Херсонської міської ради від 29.12.2015 року № 25 є втручанням у право комунальної власності на комунальне підприємство , а Херсонська міська рада в цьому випадку виступає не як субєкт владних повноважень, а як особа ,що здійснює управління майном комунальної власності та є засновником комунального підприємства.

Відповідно до ч.1 ст.203 КАС України постанова суду 1-ої інстанції скасовується у апеляційному порядку , а провадження по справі закривається в порядку ст.157 КАС України ,згідно з п.1 ч.1 якої ,суд закриває провадження у справі, у разі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства .

Відповідно до ч.1,2,3,10 ст.59 Закону України, від 21.05.1997, № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймається відкритим (у тому числі поіменним) або таємним голосуванням. Таємне голосування обов'язково проводиться у випадках, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону. Усі акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ч.5,11,12 ст.59 Закону України, від 21.05.1997, № 280/97-ВР рішення ради нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено більш пізній строк введення цих рішень у дію.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування доводяться до відома населення. На вимогу громадян їм може бути видана копія відповідних актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Згідно п.2 ч.1 та ч.2,3,4 ст.15 Закону України, від 13.01.2011, № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов'язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п'яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Невідкладному оприлюдненню підлягає будь-яка інформація про факти, що загрожують життю, здоров'ю та/або майну осіб, і про заходи, які застосовуються у зв'язку з цим.

Згідно із правовим висновком ВСУ,обовязковим для застосування в порядку 244-2 КАС України , який міститься у постанові від 25 листопада 2015 року № 21-5535а15, ,у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

А ні до суду 1-ої інстанції , а ні до суду апеляційної інстанції позивачем не надано належних та допустимих доказів укладання господарських договорів щодо організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Херсона на підставі п.1,3,4,5,6,7 рішення Херсонської міської ради від 29.12.2015 року № 25 .

Апеляційний суд доходить до висновку , щодо відсутності підстав для задоволення позову , так як приймаючи п.1,3,4,5,6,7 рішення Херсонської міської ради від 29.12.2015 року № 25 «Про визнання такими, що втратили чинність пункти 2, 3 рішення міської ради від 28.12.2010 № 19 та рішення міської ради від 22.11.2013 № 1173, внесення змін до Статуту КП «Сервіс-Центр» та затвердження Переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Херсона», відповідач діяв відповідно до положень Конституції України, Закону України, від 13.01.2011, № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" та Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, в межах встановлених Законом повноважень ,у цій частині вказаний акт є локальним нормативним актом, який не вичерпує свою дію після його реалізації, так як врегульовує правовідносини організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Херсона на певний період ,а протилежний висновок суду 1-ої інстанції є необґрунтованим та помилковим.

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обовязку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні апелянтом фактичних обставин і норм матеріального права

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду1-ої інстанції та прийняти нову про закриття провадження у частині позовних вимог про визнання протиправним та скасувати п.2 рішення Херсонської міської ради від 29.12.2015 року № 25 та про відмову у задоволенні позову в інший частині позовних вимог

Керуючись п.1 ч.1ст.157,ч.1 ст. 195,196, ч. 3 ст. 198, п. 3, 4 ч. 1 ст. 202,ч.1 ст.203, ч.2 ст. 205, ч.1 ст.207, ст. 210, ст.211, ст. 212 , ч. 5 ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Херсонської міської ради задовольнити частково.

Постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 03.03.2016 р. скасувати.

Прийняти по справі нову постанову :

У задоволенні адміністративного позову КП "Сервіс - Центр" до Херсонської міської ради про визнання незаконним та скасування п.1,3,4,5,6,7 рішення Херсонської міської ради від 29.12.2015 року № 25 «Про визнання такими, що втратили чинність пункти 2, 3 рішення міської ради від 28.12.2010 № 19 та рішення міської ради від 22.11.2013 № 1173, внесення змін до Статуту КП «Сервіс-Центр» та затвердження Переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Херсона», відмовити.

Провадження у справі за адміністративним позовом КП "Сервіс - Центр" до Херсонської міської ради в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування п.2 рішення Херсонської міської ради від 29.12.2015 року № 25 «Про визнання такими, що втратили чинність пункти 2, 3 рішення міської ради від 28.12.2010 № 19 та рішення міської ради від 22.11.2013 № 1173, внесення змін до Статуту КП «Сервіс-Центр» та затвердження Переліку спеціальних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Херсона», закрити .

Розяснити позивачу ,що розгляд таких справ віднесено до компетенції суду Господарського суду Херсонської області в порядку господарського судочинства.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після його проголошення ,та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення був виготовлений 09.06.2016 року

Головуючий

суддя-доповідач ОСОБА_1

Суддя Домусчі С.Д.

Суддя Коваль М.П.