Справа № 810/1309/16
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2016-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

06 червня 2016 року 810/1309/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши позовну заяву

Новомосковської об’єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Альтерра Трейдинг”

про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Новомосковська об’єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Альтерра Трейдинг” про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю “Альтерра Трейдинг”.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з’ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу.

Судом під час вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлено ряд недоліків позовної заяви, у зв’язку із чим ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.04.2016 позовну заяву залишено без руху до 16.05.2016 із зазначенням позивачу способу усунення недоліків позовної заяви, а саме: що недоліки позовної заяви можуть бути усунуті шляхом уточнення позовних вимог відповідно до вимог частини 4 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, а також обов'язкового наведення додаткового письмового обґрунтування на підставі якої норми права у суда наявні повноваження щодо анулювання реєстрації платником податку на додану вартість, а у позивача, відповідно, право на звернення до суду саме з такими позовними вимогами; подання до суду доказів слати судового збору в розмірі 1 378,00 грн. При цьому, в ухвалі від 21.04.2016 зазначено, що належним документом про сплату судового збору є оригінал квитанції установи банку або відділення зв'язку, які прийняли платіж або платіжне доручення.

18.05.2016 на виконання вимог ухвали суду від 21.04.2016 на адресу суду надійшов лист від 13.05.2016 №7114/10/04-08-10-21, в якому позивач надає пояснення, щодо порушення Товариством з обмеженою відповідальністю “Альтерра Трейдинг” норм Податкового кодексу України та просить суд продовжити строк для усунення недоліків, а саме, надати час для сплати судового збору за подання позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 було задоволено клопотання позивача та продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви Новомосковської об’єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю “Альтерра Трейдинг” про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість до 03.06.2016.

Крім того, в даній ухвалі суд зазначив, що податковим органом не виконано вимоги ухвали суду від 21.04.2016, оскільки в поясненнях від 13.05.2016, що надійшли до суду 18.05.2016 позивачем не зазначено на підставі якого нормативно-правого акта суд уповноважений здійснювати анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, а також у податкового органу наявне право на звернення до суду із позовом про анулювання реєстрації платника податку.

Ухвали від 21.04.2016 та від 18.05.2016 набрали законної сили та є обов'язковими до виконання.

На адресу суду по факсу 19.05.2016 від позивача надійшов лист та копія платіжного доручення про сплату судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Крім того, 01.06.2016 на адресу суду надійшов лист від 01.06.2016 № 7835/10/04-08-10-16, в якому позивач надав пояснення щодо обгрунтування правових підстав для звернення до суду з відповідним позовом, а саме:

«…Відповідно до ч. 3 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Разом з тим, вважаємо за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно із ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 7 цього ж Закону кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 роз'яснено, що ч. 2 ст. 124 Конституції України передбачає право на захист судом прав юридичних та фізичних осіб, встановлює юридичні гарантії його реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-яким, не забороненим законом способом. Кожна особа має право вільно обрати не заборонений законом спосіб захисту прав, у тому числі і судовий захист. Суб'єкти правовідносин мають право на звернення до суду для захисту своїх прав та інтересів. Право на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативио-правовими актами.

В свою чергу, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, варто зазначити, що відповідно до ст. 1 Протоколу 1 та позиції Європейського суду сутність принципу правової визначеності визначено як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюють, цей принцип не дозволяє посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах (рішення Європейського суду у справі Wiggins Kingdom Appl. 7456/76 (1976).

Відповідно до пункту 2 розділу 4 Указу Президента України «Про Концепцію вдосконалення судівництва для утвердження справедливого суду в Україні відповідно до європейських стандартів» від 10.05.2006 №361/2006 адміністративне судочинство спрямоване на захист прав особи у публічно-правових відносинах від будь-яких порушень.

Щодо позовної вимоги, то, виходячи зі змісту ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захист порушених прав має бути ефективним. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chanal v. The United Kingdom,(22414/93) 1996 ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)). Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, підсумовуючі викладену вище правову позицію Конституційного суду України та Європейського суду стосовно захисту прав, свобод та інтересів як людини, так і інших осіб, чиї права та інтереси, на їх думку порушені, за можливе дійти висновку, що відсутність прямої норми нормативно - правового акту не може позбавляти можливості захисту прав, свобод та інтересів, оскільки основним із засад судочинства України відповідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України та ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. …».

Станом на 06.06.2016 від позивача будь-яких інших документів до суду на усунення недоліків позовної заяви не надходило.

При цьому, суд звертає увагу, що позивачем не виконані вимоги ухвал суду від 21.04.2016 та від 18.05.2016, оскільки суду не надано оригіналу платіжного доручення про сплату судового збору, а також не наведено обґрунтування на підставі якої норми права у позивача наявне право на звернення до суду саме з такими позовними вимогами.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Крім того, щодо тверджень позивача, які викладені у листі від 01.06.2016 № 7835/10/04-0-10-16, суд зазначає наступне.

Частиною 4 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про:

- скасування або визнання нечинним рішення відповідача – суб’єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;

- зобов’язання відповідача – суб’єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

- зобов’язання відповідача – суб’єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

- стягнення з відповідача – суб’єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

- виконання зупиненої чи невчиненої дії;

- встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб’єкта владних повноважень;

- примусове відчуження земельної ділянки, інших об’єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Адміністративний позов суб'єкта владних повноважень може містити інші вимоги у випадках, встановлених законом.

Отже, даною нормою встановлено, що суб'єкт владних повноважень налідений правом на звернення до суду виключно у випадках встановлених законом.

Водночас, Податковий кодекс України не містить права позивича на звернення до суду саме з вимогою про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що пунктом 184.1 статті 184 Податкового кодексу України (анулювання реєстрації платника податку) передбачено, що реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо: а) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку протягом попередніх 12 місяців, подала заяву про анулювання реєстрації, якщо загальна вартість оподатковуваних товарів/послуг, що надаються такою особою, за останні 12 календарних місяців була меншою від суми, визначеної статтею 181 цього Кодексу, за умови сплати суми податкових зобов'язань у випадках, визначених цим розділом; б) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку, прийняла рішення про припинення та затвердила ліквідаційний баланс, передавальний акт або розподільчий баланс відповідно до законодавства за умови сплати суми податкових зобов'язань із податку у випадках, визначених цим розділом; в) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку, реєструється як платник єдиного податку, умова сплати якого не передбачає сплати податку на додану вартість; г) особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту; ґ) установчі документи будь-якої особи, зареєстрованої як платник податку, визнані рішенням суду недійсними; д) господарським судом винесено ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута; е) платник податку ліквідується за рішенням суду (фізична особа позбувається статусу суб'єкта господарювання) або особу звільнено від сплати податку чи її податкову реєстрацію анульовано (скасовано, визнано недійсною) за рішенням суду; є) фізична особа, зареєстрована як платник податку, померла, її оголошено померлою, визнано недієздатною або безвісно відсутньою, обмежено її цивільну дієздатність; ж) виключено; з) припинено дію договору про спільну діяльність, договору управління майном, угоди про розподіл продукції (для платників податку, зазначених у підпунктах 4, 5 і 8 пункту 180.1 статті 180 цього Кодексу) або закінчився строк, на який утворено особу, зареєстровану як платник податку; и) виключено.

Згідно з пунктом 184.2 статті 184 Податкового кодексу України, анулювання реєстрації на підставі, визначеній у підпункті "а" пункту 184.1 цієї статті, здійснюється за заявою платника податку, а на підставах, визначених у підпунктах "б" - "з" пункту 184.1 цієї статті, може здійснюватися за заявою платника податку або за самостійним рішенням відповідного контролюючого органу.

З аналізу викладених норм Податкового кодексу України, вбачається вичерпний перелік підстав для аналювання реєстрації платника податку, яке здійснює податковий орган.

Таким чином, позивач має право самостійно без звернення із відповідним позовом до суду анулювати реєстрацію платника податку, якщо наявні підстави передбачені пунктом 184.1 статті 184 Податкового кодексу України.

Отже, закон не наділяє податковий орган адміністративною процесуальною дієздатністю в розумінні статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України та не надає податковому органу права на звернення до суду з позовною вимогою про анулювання реєстрації платника податку.

Суд критично ставиться до посилань позивача в своїх поясненнях на Рішення Конституційного суду від 09.07.2002, яким роз’яснено ч. 2 ст. 124 Конституції України та на Конвенцію про захист прав людини і основоложних свобод від 04.11.1950, № ETS N 005.

Так відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З аналізу змісту даної статті Конституції вбачається, що державний орган «податковий орган» та його посадові особи мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в даному випадку у спосіб, який передбачений статтею 184 Податкового кодексу України.

Також суд не бере до уваги посилання податкового органу на Конвенцію про захист прав людини і основоложних свобод, оскільки дана Конвенція спрямована на захист прав та інтересів фізичних і юридичних осіб, і не стосується суб’єктів владних повноважень.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач не навів суду законних підстав, відповідно до яких він має право на звернення до суду із позовною вимогою про анулювання реєстрації платника податку, а тому у позивача відсутні повноваження на звернення до суду із такими позовними вимогами.

Відповідно до вимог пункту 3 частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позовну заяву подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.

На підставі викладеного, керуючись статтями 108, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

1. Позовну заяву Новомосковської об’єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю “Альтерра Трейдинг”, - повернути позивачу.

2. Копію ухвали про повернення позовної заяви разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом п’яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Панова Г. В.