Справа № 816/4740/15
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 р. Справа № 816/4740/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

при секретарях судового засідання - Антипенко В. А., Ружинській К. О.,

за участю представника відповідачів - Сиромятнікова В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.03.2016р. по справі № 816/4740/15

за позовом ОСОБА_2

до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області , Міністерства внутрішніх справ України , Ліквідаційної комісії Кременчуцького міського відділу Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Кременчуцький міський відділ Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди та про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИЛА:

11.12.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просила:

- зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_2: грошової компенсації за невикористану у 2015 році щорічну відпустку тривалістю 40 діб; двомісячного грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, передбаченого підпунктом 3.4.8 пункту 3.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 №499, у зв'язку із звільненням з органів внутрішніх справ за скороченням;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України: працевлаштувати позивача з 06.11.2015 в Кременчуцькому міському відділі Головного управління Національної поліції України в Полтавській області на посаді, яка б відповідала рівню кваліфікації, підготовки, досвіду служби та спеціальному званню ОСОБА_2; зарахувати до календарної вислуги років на службі в органах внутрішніх справ весь період часу, починаючи зі звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ з 06.11.2015, до фактичного виконання зобов'язання про працевлаштування позивача; здійснити нарахування і виплату ОСОБА_2: одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393, в розмірі 50 відсотків її місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; щомісячної грошової допомоги, передбаченої пунктом 11 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393, в розмірі окладу за спеціальним званням "капітан міліції", який складає 120 грн;

- стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_2 103350 грн моральної шкоди (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог).

Ухвалою суду від 11 лютого 2016 року об'єднано в одне провадження адміністративні справи № 816/4740/15 та № 537/4986/15-а. За наслідками такого об'єднання проваджень обсяг предмету позову доповнено наступними вимогами:

- визнати протиправним і скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 06.11.2015 року №625о/с "По особовому складу" в частині звільнення мене з органів внутрішніх справ;

- поновити капітана міліції ОСОБА_2 з 09 листопада 2015 року на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Кременчуцького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області;

- звернути до негайного виконання постанову про поновлення ОСОБА_2 на службі в органах внутрішніх справ.

02 березня 2016 року подано заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування спірного наказу, а також поновлення ОСОБА_2 на займаній посаді - залишити без розгляду, інші вимоги залишити без змін.

Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 02.03.2016 року частково задовольнив позовні вимоги.

Визнав протиправним і скасував наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 06.11.2015 року №625о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ.

Поновив капітана міліції ОСОБА_2 з 09 листопада 2015 року на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Кременчуцького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.

Допустив негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_2 з 09 листопада 2015 року на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Кременчуцького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.

В іншій частині позовних вимог відмовив.

Управління МВС України в Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що в даному випадку поновлення позивача на посаді дільничного інспектора міліції унеможливлюється тим, що з 07.11.2015 року інститут публічної служби в міліції ліквідовано на законодавчому рівні.

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та змінити в частині дати поновлення її на попередній посаді, вказавши дату поновлення -06.11.2015 року.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права з обставин та обгрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Протокольною ухвалою від 12.05.2016 року колегією суддів здійснено заміну Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на належного відповідача - Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.

У судовому засіданні представник відповідачів підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Позивач та третя особа у судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_2 станом на момент виникнення спірних правовідносин проходила службу в ОВС та на підставі наказу від 18 листопада 2013 року № 538 о/с призначена на посаду дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області з 27 жовтня 2013 року, що сторонами не заперечується, а також надано відпустку без збереження грошового забезпечення для домашнього догляду за дитиною з 28 жовтня 2013 року по 28 квітня 2014 року.

Наказом від 16 квітня 2014 року № 189 о/с "По особовому складу" капітану ОСОБА_2 надано відпустку без збереження грошового забезпечення для домашнього догляду за дитиною з 29 квітня 2014 року по 28 жовтня 2014 року.

Наказом від 07 листопада 2014 року № 531 о/с "По особовому складу" капітану ОСОБА_2 надано відпустку без збереження грошового забезпечення для домашнього догляду за дитиною з 28 жовтня 2014 року по 28 квітня 2015 року.

Наказом від 08 травня 2015 року № 234 о/с "По особовому складу" капітану ОСОБА_2 надано відпустку без збереження грошового забезпечення для домашнього догляду за дитиною з 29 квітня 2015 року по 29 жовтня 2015 року.

Наказом від 04 листопада 2015 року № 624 о/с "По особовому складу" капітану ОСОБА_2 надано відпустку без збереження грошового забезпечення для домашнього догляду за дитиною з 29 жовтня 2015 року по 29 квітня 2016 року.

Начальником Управління МВС України в Полтавській області 06 листопада 2015 року було прийнято наказ №625 о/с, відповідно до якого згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_2 дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Кременчуцького міського відділу звільнено у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) з 06 листопада 2015 року

Не погодившись з вказаним наказом в частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ, позивач оскаржила його до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наказ №625 о/с направлений на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивач. У зв'язку з чим поновив капітана міліції ОСОБА_2 з 09 листопада 2015 року на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Кременчуцького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.

Колегія суддів частково погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730 прийнято рішення про ліквідацію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області як юридичної особи.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №1388 "Про організаційно-штатні питання" штати органів, підрозділів, закладів установ та підприємств МВС України визнано такими, що втратили чинність.

Пунктом 8 розділу XI Закону України "Про національну поліцію"від 02.07.2015 року, який набув чинності з 07.11.2015 року, було встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до п. 9 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Згідно з п. 10 розділу XI Закону України "Про національну поліцію" працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції :а/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Згідно з п. 11 розділу XI Закону України "Про національну поліцію" перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Отже, висновок суду першої інстанції про незаконність звільнення позивачки через відсутність попередження про вивільнення у зв'язку зі скороченням штатів є помилковим, оскільки вона була попереджена про вивільнення в силу Закону України "Про Національну поліцію".

При цьому, перебування працівників міліції у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо незаконності наказу УМВС України в Полтавській області від 06.11.2015 року №625о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ є помилковим, оскільки станом на 06.11.2015 року позивачка не подала рапорт чи заяву про бажання проходити службу в Національній поліції, а також не прибула до УМВС для вирішення питання щодо її подальшого працевлаштування.

Однак, згідно з частиною третьою статті 184 КЗпП звільнення, зокрема, вагітних жінок з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Невиконання підприємством (установою, організацією), яке провело звільнення, обов'язку по працевлаштуванню протягом трьох місяців є підставою для покладення на нього відповідно до частини другої статті 232 КЗпП обов'язку надати на цьому або іншому підприємстві роботу, яку може виконувати працівниця, а не про поновлення на попередній роботі. Оскільки згідно зі статтею 235 зазначеного Кодексу підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав, то у разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом протягом трьох місяців обов'язку по працевлаштуванню звільненого працівника за пунктом 2 статті 36 КЗпП, зокрема вагітної жінки, за заявою такої особи може вирішуватися спір не про поновлення на роботі, а про виконання зобов'язання по працевлаштуванню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 року по справі №21-303а13.

Із матеріалів справи вбачається, що 02.03.2016 року ОСОБА_2 подала заяву про зміну позовних вимог, в якій просила, зокрема змінити предмет її адміністративного позову, залишивши без розгляду позовні вимоги про визнання протиправним і скасування наказу Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Полтавській області від 06.11.2015 року №625о/с "По особовому спаду" в частині звільнення її з органів внутрішніх справ та поновлення її з 06.11.2015 року на посаді.

Одночасно, у заяві позивачкою ставилося питання про зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України працевлаштувати її з 06.11.2015 року в Кременчуцькому міському відділі Головного управління Національної поліції України в Полтавській області на посаді, яка б відповідала рівню кваліфікації, підготовки, досвіду служби та спеціальному званню.

У відповідності до частини 1 статті 51 КАС України крім прав та обов'язків, визначених у статті 49 цього Кодексу, позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Позивач має право відмовитися від адміністративного позову у суді апеляційної чи касаційної інстанції до закінчення відповідно апеляційного чи касаційного розгляду. Позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з частиною 3 статті 11 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням обставин справи позивачка обрала належний спосіб захисту, який сформулювала у заяві про зміну позовних вимог, а суд першої інстанції необґрунтовано не взяв її до уваги та безпідставно вийшов за межі позовних вимог, застосувавши поновлення на посаді як спосіб захисту порушеного права, від якого ОСОБА_2 відмовилася.

Вирішуючи вимогу про зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України працевлаштувати позивача з 06.11.2015 року в Кременчуцькому міському відділі Головного управління Національної поліції України в Полтавській області на посаді, яка б відповідала рівню кваліфікації, підготовки, досвіду служби та спеціальному званню ОСОБА_2, колегія суддів зазначає наступне.

Так, зі змісту зазначених вище приписів ст. 184 КЗпП випливає обов'язок Міністерства внутрішніх справ України щодо працевлаштування ОСОБА_2

Разом з тим, колегія суддів зазначає, суд не може перебирати на себе повноваження та функції уповноваженого органу, втручаючись при цьому у внутрішньо - організаційну специфіку роботи, а тому не вправі зобов'язувати відповідача до вчинення тих дій, які згідно із вищезазначеним чинним законодавством України можуть здійснюватися лише за його розсудом, зокрема не може вказувати на конкретну установу та/або посаду, працевлаштування на яких зобов'язаний здійснити відповідач за для дотримання гарантій, наданих позивачу нормами статті 184 КЗпП.

Таким чином, зазначена частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню, оскільки працевлаштувати позивача саме в Кременчуцькому міському відділі Головного управління Національної поліції України в Полтавській області є правом відповідача, а не його обов'язком.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зобов'язання Міністерство внутрішніх справ України працевлаштувати ОСОБА_2 .

Позовна вимога щодо зарахування до календарної вислуги років на службі в органах внутрішніх справ весь період часу, починаючи зі звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ з 06.11.2015, до фактичного виконання зобов'язання про працевлаштування позивача, не підлягає задоволенню, оскільки є передчасною, так як спір в цій частині між сторонами не виник та на теперішній час у суду відсутні підстави вважати, що після працевлаштування позивачки відповідачем будуть порушені її права щодо розрахунку вислуги років.

Стосовно позовних вимог щодо зобов'язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_2:

- грошової компенсації за невикористану у 2015 році щорічну відпустку тривалістю 40 діб;

- двомісячного грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, передбаченого підпунктом 3.4.8 пункту 3.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 №499, у зв'язку із звільненням з органів внутрішніх справ за скороченням;

- одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393, в розмірі 50 відсотків її місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- щомісячної грошової допомоги, передбаченої пунктом 11 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393, в розмірі окладу за спеціальним званням "капітан міліції", який складає 120 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абз.1 п. 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114, особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства (абз.2 п. 56 Положення ).

Згідно з пп. 3.4.8 п.3.4 Інструкції про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року, особам рядового і начальницького складу, звільненим з посад у зв'язку з скороченням штатної посади, з дня, наступного за днем звільнення із займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке особа отримувала за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).

Грошове забезпечення в цьому випадку обчислюється, виходячи з окладу за спеціальним званням, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, розмір якої визначається за рішенням керівника та оголошується наказом.

Після закінчення двох місяців грошове забезпечення виплачується тільки за рішенням Міністра внутрішніх справ України.

Після закінчення перших двох місяців (та в разі неприйняття відповідних рішень щодо продовження виплати грошового забезпечення) особам рядового і начальницького складу виплачуються тільки оклади за спеціальними званнями.

Під час визначення права на грошове забезпечення у строки, передбачені цією Інструкцією, не зараховуються періоди перебування особи на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров'я.

За бажанням особи їй надається чергова відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку в разі звільнення з органів внутрішніх справ відповідно до законодавства.

Відповідно до пп. 3.6.3 п. 3.6 вказаної вище Інструкції особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, яким відповідно до законодавства надано додаткові відпустки без збереження грошового забезпечення, за час перебування в цих додаткових відпустках грошове забезпечення не виплачується.

Проаналізувавши вказані правові норми, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у зв'язку з перебуванням позивача у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною впродовж 2015 року у останньої не виникає права на вище вказані виплати.

Отже, підстави для задоволення вимог позивача в цій частині - відсутні.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 103350 грн., з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Однак, ОСОБА_2 не надані належні та допустимі докази заподіяння такої шкоди і причинний зв'язок дій або бездіяльності відповідачів з моральними стражданнями позивача або нанесенням матеріальних збитків.

Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги щодо необхідності відшкодування позивачці моральної шкоди.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо необхідності стягнення на користь представника позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління Міністерства внутрішніх справ України шляхом їх безспірного списання з рахунків, відкритих в органах Державної казначейської служби України в сумі 826,80 грн добових у зв'язку з переїздом з м.Кременчук до м.Полтава для участі у судових засіданнях по розгляду справи і у зворотному напрямку та 4777,07 компенсація за відрив від звичайних занять, з огляду на наступне.

Зазначені вимоги мали місце в заяві представника позивача ОСОБА_4 про ухвалення додаткового судового рішення, яка ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.03.2016 року по справі № 816/4740/15 була залишена без задоволення.

У зв'язку з тим, що вказане питання вже було предметом судового розгляду, а ухвала від 28.03.2016 року не була оскаржена сторонами по справі, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для його розгляду в межах апеляційної скарги ОСОБА_2

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 202 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 02.03.2016 року в частині задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області - задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.03.2016р. по справі № 816/4740/15 скасувати в частині задоволення позову.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України працевлаштувати ОСОБА_2.

В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.03.2016р. по справі № 816/4740/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Ральченко І.М.
Судді Бершов Г.Є. Катунов В.В.
Повний текст постанови виготовлений 13.06.2016 р.