Справа № 2а-4387/09/0670
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гурін Д.М.
Суддя-доповідач:Мацький Є.М.
УХВАЛА

іменем України

"13" червня 2016 р. Справа № 2а-4387/09/0670

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Євпак В.В.

Шидловського В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

сторін та їх представників:

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Житомирі апеляційну скаргу Житомирської митниці ДФС на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "04" квітня 2016 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС-Віптранс" до Житомирської митниці ДФС про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2009 року ТОВ "АВС-Віптранс" звернулося з позовом до Житомирської митниці Державної митної служби України (далі - Житомирська митниця) про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 1 квітня 2009 року №7 та №8.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 листопада 2015 року скасовано постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 11 березня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2013 року та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2016 року

позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення форми "Р" №7 від 1 квітня 2009 року та №8 від 1 квітня 2009 року, прийняті Житомирською митницею відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС-Віптранс".

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС-Віптранс" 3 грн 40 коп. на відшкодування судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці ДФС.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст.195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що на підставі наказу Житомирської митниці від 19 лютого 2009 року №56 проведено перевірку митної вартості, яка заявлялась при митному оформленні товару - "санітарно-технічні вироби" суб'єктом підприємницької діяльності ТОВ "АВС-Віптранс".

За результатами перевірки відповідачем було складено акт перевірки TOB "АВС-Віптранс" №7/9/10100000/35795523 від 20 березня 2009 року (Том №1 а.с.21-31).

Вказаним актом встановлено порушення ТОВ "АВС-Віптранс" вимог статті 267 Митного кодексу України в частині не включення в повному обсязі митної вартості імпортованих товарів, що призвело до недобору митних платежів на загальну суму 1832140 грн 26 коп., а саме: митного збору у розмірі 3363 грн. 51 коп., мита 418412 грн. 73 коп., податку на додану вартість у розмірі 1410364 грн. 02 коп., які підлягають перерахуванню до Державного бюджету України (Том №1 а.с.31).

На підставі акта перевірки №7/9/10100000/35795523 від 20 березня 2009 року, Житомирською митницею прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 1 квітня 2009 року №7, яким ТОВ "АВС-Віптранс" визначено суму податкового зобов'язання (з нарахуванням штрафних санкцій) за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності у розмірі 627619 грн. 10 коп., у тому числі основний платіж 418412 грн. 73 коп. та штрафні санкції 209206 грн. 37 коп. (Том №1 а.с.15) та податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 1 квітня 2009 року №8, яким ТОВ "АВС-Віптранс" визначено суму податкового зобов'язання (з нарахуванням штрафних санкцій) за платежем: податок на додану вартість з товарів, увезених на територію України суб'єктами підприємницької діяльності у розмірі 2115546 грн. 03 коп., у тому числі основний платіж 1410364 грн. 02 коп. та штрафні санкції 705182 грн. 01 коп. (Том №1 а.с.12).

За наслідками адміністративного оскарження, вказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін (Том №1 а.с.16-19, 36-43).

Судом встановлено, що 1 квітня 2008 року між TOB "АВС-Віптранс" (Покупець) та фірмою Wiсand International Corporation (Продавець) укладено контракт №В 001/08 (Том №2 а.с.19-22). Відповідно до пункту 1 Контракту Продавець продає, а Покупець купує санітарно-технічні вироби (далі - товар) на умовах СІР Житомир (Інкотермс 90). Поставка буде здійснюватись автомобільним транспортом із Болгарії (Том №2 а.с.19). Згідно з пунктом 2 Контракту ціни на товари вказані в американських доларах у додатках до даного Контракту, включаючи упаковку, маркування і поставку (Том №2 а.с.19). Пунктом 3 Контракту встановлено, що загальна вартість 500000,00 американських доларів (Том №2 а.с.19).

Між позивачем та фірмою Wiсand International Corporation укладені додаткові угоди до контракту (Том №2 а.с.23, 32, 40, 48, 57, 66, 75, 84, 93-94, 112, 120, 127, 136, 145, 154, 164, 173), на підставі яких фірмою Wiсand International Corporation були виписані та надані TOB "АВС-Віптранс" інвойси (Том №2 а.с.24-25, 33, 41, 49-50, 58-59, 67-68, 76-77, 85-86, 95-98, 113-114, 121-122, 128-129, 137-138, 146-147, 155-156, 165-166, 174-175, 182, 184, 186, 188, 190, 192, 194, 196, 198, 200, 202, 204, 206, 208, 210, 212, 214, 216, 218, 220, 222, 224, 226, 228, 230, 232, 234, 236-237, 239, 241, 243, 245, 247, 249, Том №3 а.с.1, 3, 5, 7, 9, 11, 13, 15, 17, 19, 21, 23, 25, 27), а TOB "АВС-Віптранс" у свою чергу оформлялись вантажно-митні декларації із зазначенням митної вартості товару під час його митного оформлення (Том №2 а.с.26-31, 34-39, 42-47, 51-56, 60-65, 69-74, 78-83, 87-92, 99-111, 115-119, 123-126, 130-135, 134-144, 148-153, 157-163, 167-172, 176-181, 183, 185, 187, 189, 191, 193, 195, 197, 199, 201, 203, 205, 207, 209, 211, 213, 215, 217, 219, 221, 223, 225, 227, 229, 231, 233, 235, 238, 240, 242, 244, 246, 248, 250, Том №3 а.с.2, 4, 6, 8, 10, 12, 14, 16, 18, 20, 22, 24, 26, 28).

У період з 1 квітня 2008 року до 31 грудня 2008 року позивачем, який згідно облікової картки був зареєстрований у м.Житомирі на провулку Меблевому, буд.3-а, завезено із Республіки Болгарія на митну територію України та оформлено по 65 вантажно-митним деклараціям у режимі "імпорт-40" "санітарно-технічні вироби" та задекларовано їх загальну митну вартість на суму 1889054 грн. 12 коп. і сплачено відповідну суму податків і зборів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 35 статті 1 Митного кодексу України пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - це дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур.

Пунктом 19 статті 1 Митного кодексу України визначено, що митні процедури - операції, пов'язані із здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

Отже, митні процедури охоплюють митний контроль, митне оформлення та справляння податків і зборів. При цьому виконання митним органом дій (процедур), які пов'язані із закріпленням результатів митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, та мають юридичне значення для подальшого використання цих товарів і транспортних засобів, є митним оформленням.

Митне оформлення вважається завершеним після виконання митним органом митних процедур, визначених ним на підставі МК України відповідно до заявленого митного режиму.

Відповідно до статті 69 Митного кодексу України незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Відповідно до статті 265 Митного кодексу України порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 25 Закону України №2097-XII установлено, що мито, не сплачене у строки, на які було надано відстрочку та розстрочку сплати, а так само не сплачене в результаті інших дій, що спричинили його недобір, стягується за розпорядженням митних органів України у безспірному порядку.

Наведені норми права дають підстави вважати, що за наслідками перевірки правильності визначення митної вартості товарів можуть бути донараховані обов'язкові платежі.

Разом з тим, враховуючи, що за правилами підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 Закону України від 21 грудня 2000 року №2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (у редакції, чинній на момент пропуску товару через митний кордон України, далі - Закон України №2181-ІІІ) якщо згідно з нормами цього пункту сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне і повне погашення нарахованого податкового зобов'язання та має право на оскарження цієї суми у порядку, встановленому цим Законом.

Наведений випадок визначення податкових зобов'язань контролюючим органом і, як наслідок, звільнення (у цьому випадку) платника від відповідальності за несвоєчасність, недостовірність та неповноту нарахування суми податкового зобов'язання для визначення обов'язкових платежів під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України не застосовується у разі, коли митну вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначає декларант, а не контролюючий орган.

Зокрема, згідно із статтею 273 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 267-272 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (1947 рік).

Резервний метод визначення митної вартості може застосовуватись безпосередньо митним органом, який у такому випадку визначає митну вартість товару та обов'язкові платежі, а декларант не може нести відповідальності за несвоєчасність, недостовірність та неповноту нарахування сум податкових зобов'язань.

Це правило не може бути застосовано у тому разі, коли стосовно посадових або службових осіб контролюючого органу, які проводили планову або позапланову перевірку зазначеного суб'єкта, розпочато службове розслідування або порушено кримінальну справу, оскільки відповідно до пункту 4 Указу Президента України від 23 липня 1998 року № 817/98 "Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності" контролюючий орган вищого рівня (у такому випадку) може за власною ініціативою перевірити достовірність висновків контролюючого органу нижчого рівня шляхом перевірки документів обов'язкової звітності суб'єкта підприємницької діяльності або висновків акта перевірки, складеного контролюючим органом нижчого рівня.

Відповідно до положень статті 266 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: основним методом визначення митної вартості за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються (метод 1); за ціною угоди щодо ідентичних товарів (метод 2); за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів (метод 3); на основі віднімання вартості (метод 4); на основі додавання вартості (метод 5); резервного (метод 6).

Послідовність застосування різних методів оцінки митної вартості, означає що вичерпавши усі можливості для встановлення рівня митної вартості товару за одним методом, митний орган має послідовно застосовувати інші методи. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються. У випадку, якщо основний метод при визначені митної вартості товару не можна використати, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статті 268 і 269 Митного кодексу України. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статті 268 і 269 Митного кодексу України застосовуються інші методи. При цьому Митним кодексом України встановлено послідовне використання кожного із зазначених методів. Кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Виключення становлять методи 4 і 5, які можна використовувати - якщо неможливо застосувати метод 3 - у будь-якій послідовності на розсуд декларанта (стаття 266 Митного кодексу України). У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених стаття 273 Митного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання вимог статей 266-267 Митного кодексу України позивачем ТОВ «АВС-Віптранс» при розмитненні надало усі необхідні документи, сплатило податки та збори у повному обсязі.

Відповідно до пункту 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року №1766 (далі - Порядок №1766), для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Крім того, пунктом 6 Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року №339, під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів після закінчення операцій їх митного контролю, митного оформлення та пропуску через митний кордон України літний орган може звернутися до декларанта з обґрунтованим запитом стосовно надання 7 письмовій формі додаткової інформації для підтвердження заявленої митної вартості таких товарів. У запиті перелічуються питання, на які декларанту пропонується надати обґрунтовану відповідь.

В свою чергу, від Житомирської митниці не надходило офіційних письмових запитів щодо надання додаткових документів для підтвердження визначеної декларантом митної вартості товару ні під час переміщення товарів через митний кордон України, ні після цього. Так, під час переміщення товарів через митний кордон України ТОВ АВС-Віптранс» було надано зовнішньоекономічний контракт, додатки до нього, де визначається вартість товарів, інвойси тощо. При розмитненні у митниці не виникло будь-яких сумнівів у правильності визначення митної вартості переміщуваних товарів.

Разом з цим, відповідно до підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України №2181-ІІІ контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо: а) платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію; б) дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях; в) контролюючий орган внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов'язання; г) згідно з законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору (обов'язкового платежу), є контролюючий орган.

Отже, з наведених норм вбачається, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод визначення вартості товарів за ціною договору, який може бути заявлений тільки декларантом. Решта методів визначення митної вартості товарів є другорядними і застосовуються виключно митним органом за консультацією із декларантом, навіть якщо декларантом при розмитненні самостійно обрано другорядний метод визначення митної вартості товарів.

Тобто посилання апелянта на те, що декларант у 17 випадках самостійно обирав другорядний метод визначення митної вартості не заслуговують на увагу, оскільки другорядні методи визначення митної вартості товару застосовуються виключно митним органом за консультацією із декларантом навіть якщо він сам обрав другорядний метод визначення митної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме контракту від 1 квітня 2008 року №В 001/08 фірмою Wiсand International Corporation відповідно до якого, протягом квітня-травня 2008 року здійснювались поставки товару (санітарно-гігієнічного обладнання), відправником товару у вантажних митних деклараціях зазначена компанія Unicargo S.A. (Болгарія). Фірмою Wiсand International Corporation (Продавець) виписувались інвойси та складались всі інші товаро-супровідні документи, які надавались позивачу.

На підставі вже отриманих товаро-супровідних документів, у тому числі інвойсів, позивачем заповнювались вантажно-митні декларації для розмитнення товару.

Відповідно розрахунку до податкових повідомлень-рішень №7 та №8 від 1 квітня 2009 року, то у всіх 65 випадках розмитнення товару здійснювалося за другорядним методом (Том №4, а.с. 90-93).

Тобто митна вартість була визначена у всіх випадках митним органом із застосуванням другорядних методів визначення митної вартості товарів. Позивач погодився із митною вартістю та сплатив усі митні платежі.

Таким чином, доводи Житомирської митниці щодо порушення позивачем вимог статті 267 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент митного оформлення і проведення перевірки) є безпідставними, оскільки митне оформлення проводилось і митна вартість визначалась відповідно до статей 269, 273 Митного кодексу України.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах Верховного Суду України від 07.11.2011 року, 26.06.2012 року та 04.07.2013 року (справи №№ 21-223а11, 21-130а12, 21-202а13 відповідно) якщо митний орган, приймаючи ВМД, самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань, за винятком випадку коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на заниження обов'язкових платежів.

В інших випадках, за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України, митний орган має право продовжити здійснення митного контролю, за наслідками якого донарахувати обов'язкові платежі, якщо протиправні дії декларанта спричинили їх недобір.

Як встановлено, ТОВ «АВС-Віптранс» погодилося із митною вартістю запропонованою митним органом, сплатило митні платежі, і у подальшому не оскаржувало таку митну вартість, то позивач у повному обсязі виконав свої обов'язки по сплаті податків і обов'язкових платежів, які визначені контролюючим органом - Житомирською митницею, а відповідач позбавлений права повторного збільшення митної вартості ввезених на митну територію України товарів і відповідно донарахування позивачу митних платежів.

З аналізу положень статті 265 Митного кодексу України та Порядку заповнення декларації митної вартості, затвердженого наказом Державної митної служби України від 2 грудня 2008 року №828, вбачається, що митний орган не має права перевіряти достовірність і повноту нарахування та сплати митних платежів, база обкладення якими (митна вартість) була визначена під час митного оформлення саме митним органом. Право здійснювати перевірки, донараховувати грошові зобов'язання та приймати податкові повідомлення-рішення виникає у митного органу у разі визначення митної вартості за ціною договору (контракту).

Позивачем у повному обсязі було сплачено усі митні платежі. Таким чином, якщо за висновками акту перевірки №7/9/10100000/35795523 від 20 березня 2009 року і встановлено заниження митних платежів, то таке заниження стало наслідком не умисних дій позивача, а наслідком неправильного визначення митної вартості саме Житомирською митницею.

Враховуючи, що митні платежі розраховувались, виходячи з митної вартості, визначеної митним органом під час митного оформлення товарів, то в свою чергу платник податків - ТОВ «АВС-Віптранс» не може нести відповідальності за правильність визначення митної вартості, як бази обкладення митними платежами митним органом, адже у такому випадку на платника покладається відповідальність за невиконання своїх службових обов'язків працівниками митного органу.

Матеріали справи не містять та судом першої інстанції не встановлено наявності порушення будь яких кримінальних проваджень відносно працівників митних органів з приводу змови із декларантом та до дисциплінарної відповідальності за наслідками службової перевірки працівники митних органів також не притягувалися.

Отже, Житомирська митниця безпідставно визначила суму податкового зобов'язання ТОВ «АВС-Віптранс» та прийняла податкові повідомлення-рішення форми «Р» №7 та №8 від 1 квітня 2009 року, на підставі чого вказані податкові повідомлення є неправомірними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, щодо безпідставності тверджень відповідача про подання позивачем під час митного оформлення підроблених товаро-супровідних документів виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, що у зв'язку із виникненням під час митного оформлення товарів підозри, що заявлена ТОВ «АБС-Віптранс» митна вартість імпортованих товарів є заниженою, ним після завершення митного оформлення товарів, сплати позивачем митних платежів і випуску товарів у вільний обіг на митній території України було направлено запит до митних органів Республіки Болгарія для підтвердження відомостей, задекларованих позивачем.

Митні органи Республіки Болгарія надіслали лист із завіреними копіями документів (Том №1 а.с.166-244).

На підставі надісланих документів митними органами Республіки Болгарії, Житомирська митниця зазначає , що в інвойсах, наданих позивачем до митного оформлення, ціна товару є значно нижчою від ціни, зазначеної в інвойсах, отриманих від митних органів Республіки Болгарія, при тому, що інші реквізити документів (номери та дати книжок МДП Carnet TIR, CMR, інвойсів) співпадають, різниться лише ціна.

Однак, контролюючий орган не бере до уваги те що документи, надані митними органами Республіки Болгарія, виписані на ім'я та на адресу ПП «Мандарин-2004» (Україна, м.Одеса, вул.Богдана Хмельницького, 21, кв.4).

Таким чином, документи, надані митними органами Республіки Болгарія, не стосуються діяльності позивача та не мають жодного відношення до укладеного позивачем з компанією Wicand International Corporation контракту №В 001/08 від 1 квітня 2008 року.

Разом з тим матеріали справи містять лист від 8 квітня 2010 року (Том №2 а.с.18) компанії Wicand International Corporation, що нею був укладений зовнішньоекономічний контракт з ТОВ «АБС-Віптранс», а також виписувались наступні інвойси саме на адресу позивача, а не на адресу ПП «Мандарин-2004» (том №2 а.с.24-25, 33, 41, 49-50, 58-59, 67-68, 76-77, 85-86, 95-98, 113-114, 121-122, 128-129, 137-138, 146-147, 155-156, 165-166, 174-175, 182, 184, 186, 188, 190, 192, 194, 196, 198, 200, 202, 204, 206, 208, 210, 212, 214, 216, 218, 220, 222, 224, 226, 228, 230, 232, 234, 236-237, 239, 241, 243, 245, 247, 249, Том №3 а.с.1, 3, 5, 7, 9, 11, 13, 15, 17, 19, 21, 23, 25, 27).

Матеріали справи містять постанову Богунського районного суду м.Житомира у справі №295/17980/13-п від 19 листопада 2013 року, якою постановлено закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_3, 03.101954 р.н., директора ТОВ «АБС-Віпранс», за порушення митних правил, передбачених статтею 352 Митного кодексу України, у зв'язку із відсутністю складу правопорушення (Том №4 а.с.3-4). Постанова Слідчого відділу Управління Служби Безпеки України в Житомирській області від 8 лютого 2012 року про закриття кримінальної справи №347, порушеної 30 січня 2009 року (Том №1 а.с.79), у зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого статтею 201 Кримінального кодексу України (Том №1 а.с.116-117).

Таким чином колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що факт підробки документів не встановлений судовими рішеннями у кримінальній справі та у справі про адміністративне правопорушення.

Що до посилань представника апелянта в апеляційній скарзі на пояснення свідка у кримінальній справі, то колегія суддів зазначає, що не є належним доказом у даній справі.

Апелянтом, як суб'єктом владних повноважень, не надано беззаперечних доказів правомірності податкових повідомлень-рішень №7 та №8 від 1 квітня 2009 року про визначення позивачу сум податкових зобов'язань з ввізного мита у сумі 627619 грн. 10 коп. та про визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 2155546 грн. 03 коп.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення вказаних позовних вимог, що податкові повідомлення рішення №7 та №8 від 1 квітня 2009 року не відповідають критеріям правомірності, порушують права та законні інтереси платника податків, які підлягають до судового захисту шляхом визнання протиправним та скасувань протиправних рішень суб'єкта владних повноважень.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду без змін.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської митниці ДФС залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "04" квітня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: В.В. Євпак

В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення виготовлено "08" червня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з обмеженою відповідальністю "АВС-Віптранс" вул. Баранова,77,м.Житомир,10001

3- відповідачу/відповідачам: Житомирська митниця ДФС вул.Перемоги,25,м.Житомир,10003

4-третій особі: - ,