Справа № 282/461/16
Суддя: Вальчук В. В.
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 282/461/16
Провадження № 2-а/282/9/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року смт.Любар

Любарський районний суд Житомирської облаті у складі:

головуючого-судді: В.В.Вальчука

при секретарі судових засідань: Г.М. Войтович

за участю позивача: ОСОБА_2

представників відповідача: Р.В. Кривобочек

О.В. Жалюк

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Чуднівського об"єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльності, покладення обов"язку відновити виплату пенсії та стягнення заборгованості по пенсії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Чуднівського об'єднаного УПФУ в Житомирській області, в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у відновленні виплати раніше призначеної йому пенсії по інвалідності з 01 квітня 2015 року, а також зобов'язати відповідача відновити виплату раніше призначеної пенсії з 01 квітня 2015 року.

Свої вимоги мотивує тим, що у 2011 році йому була призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з цього часу він перебуває на обліку в управлінні ПФУ в Любарському районі як такий, що отримує пенсію по інвалідності. На час призначення пенсії по інвалідності він працював державним службовцем.

З квітня 2015 року виплата йому пенсії по інвалідності була припинена відповідно до ст. 12 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року, ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування » передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу » пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Відповідно до п. 5 Перехідних положень до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України, у тому числі і закону України «Про державну службу ». Оскільки до 1 червня 2015 року Верховною Радою України не був прийнятий закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне грошове утримання) призначалися відповідно до ряду законів, в тому числі «Про державну службу».

Таким чином, з 1 червня 2015 року відпали підстави для припинення виплати пенсії позивачу по інвалідності, оскільки він з зазначеної дати не є особою, яка має право на призначення пенсії у порядку спеціального закону. У зв'язку з цим він 04 квітня 2016 року звернувся до Чуднівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Любарському районі з заявою про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, виплата якої була припинена з квітня 2015 року.

Проте, листом №105/02 від 07.04.2015 року відповідач повідомив про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії позивачу.

Обґрунтовуючи відмову у відновленні позивачу виплати пенсії з 1 квітня 2015 року, відповідач невірно трактує положення п. 5 Перехідних положень до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року. Тому вважає незаконними дії відповідача, який не поновив виплату раніше призначеної йому пенсії, що грубо порушує його конституційне право на пенсійне забезпечення, передбачене ст. 46 Конституції України. Виходячи із змісту Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року, вважає, що його права на соціальний захист порушені відповідачем, починаючи з 01 квітня 2015 року.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному об'ємі з підстав викладених у позові.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав зазначених у письмовому запереченні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Частиною 1ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в УПФУ як отримувач пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» .

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, як пенсіонеру, який працює на посаді державного службовця, виплату пенсії по інвалідності позивачу призупинено, починаючи з 01.04.2015 року.

04 квітня 2016 року позивач звернувся до УПФУ з заявою про поновлення раніше призначеної пенсії по інвалідності на підставі п. 5 Перехідних положень до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, але листом УПФУ від 07.04.2016 року (а.с. 8) йому було відмовлено в цьому з тих підстав, що він працює на посаді державного службовця та пенсія по інвалідності йому не виплачується, виплату буде поновлено у разі звільнення з займаної посади.

Однак в силу ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

З 01.04.2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 року (далі Закон № 213-VIII від 02.03.2015 року), пп. 2 п.12 розділу 1 якого внесені зміни в ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно яких:

Тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року:

- у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій та статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;

- у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Крім того, згідно п. 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

В той же час, відповідно до п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про судоустрій і статус суддів».

За змістом цієї правової норми, вона чітко визначає подію з ненастанням якої припиняють свою дію норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «;Про судоустрій і статус суддів».

Конституційний Суд України у п. 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

В зв'язку з чим, необхідно констатувати, що вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність норми норми Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цими Законами не призначаються.

Таким чином, з 01.06.2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відпали підстави для призупинення виплати йому пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що з 01.06.2015 року виплата пенсії по інвалідності, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню, а УПФУ необґрунтовано відмовлено в цьому.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа

На підставі викладеного,та керуючись ст. ст.19,21,46,64,68 Конституції України, ст.ст.46,47, ч. 2 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п. 5 розділу III «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, ст. ст.2,11,71,94,158-163, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Чуднівського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області починаючи з 01.04.2015 року, щодо відмови ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у відновленні виплати пенсії по третій групі інвалідності у розмірі 1049,00 грн.

Зобов'язати Чуднівське об'єднане Управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області відновити виплату пенсії ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 01.04.2015 року по третій групі інвалідності, та стягнути з Чуднівського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області на його користь заборгованість по пенсії за період з 01.04.2015 року по день розгляду справи судом із розрахунку 1049.00 грн. за місяць.

Стягнути з бюджетних асигнувань Чуднівського об'єднаного управління ПФУ в Житомирській області, яке знаходиться за адресою: м. Чуднів, вул. Героїв Майдану, 107 Житомирської області, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на картку Приватбанку НОМЕР_1 судовий збір у сумі 1102,40 грн.

Зобов'язати Чуднівське об'єднане Управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області протягом місяця з дня набрання постановою законної сили подати суду звіт про виконання постанови.

Повний текст постанови виготовлений 15.06.2016 року.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Любарський районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Вальчук В. В.