Справа № 2а-2977/11/0970
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року м. Київ К/800/28988/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

при секретарі: Корецькому І.О.,

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Яремче Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області (правонаступник Державної податкової інспекції у м. Яремче Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області) (далі - ДПІ)

на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.01.2012

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014

у справі № 2а-2977/11/0970 Івано-Франківського окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Парктур»

до Державної податкової інспекції в м. Яремче Івано-Франківської області

за участю прокурора Івано-Франківської області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.01.2012, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ в м. Яремче Івано-Франківської області від 25.06.2011 № .

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач не реалізував процесуальне право подати заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача грошового зобов'язання із ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 07.06.2011 року № 185/23-32145510. Згідно з цими висновками ТОВ «Парктур» завищив податковий кредит за лютий 2011 року на 7240384,00 грн., включаючи 1742051,00 грн. як від'ємне значення попереднього звітного періоду (січень 2011 року), що включається до складу податкового періоду поточного звітного періоду, за нікчемним правочином з поставки від ТОВ «Вест-Транс» послуг з оренди майна туристичного комплексу «Буковель» з огляду на відсутність у цього постачальника складських приміщень, транспортних засобів, устаткування, необхідних для здійснення господарської діяльності, створення цього товариства з метою надання податкової вигоди контрагентам. Від'ємне значення суми ПДВ в розмірі 1742051,00 грн. в податковій декларації за січень 2011 року визначено з врахуванням суми податкового кредиту, задекларованої за податковими накладними, виданими ТОВ «Вест-Транс» на поставку аналогічних за змістом послуг в зазначеному звітному податковому періоді.

За наслідками перевірки ДПІ відносно позивача прийняте податкове повідомлення-рішення від 25.06.2011 № про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ у сумі 7240384,00 за основним платежем та 1,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що між позивачем та ТОВ «Вест-Транс» (орендодавець) був укладений договір суборенди майна від 01.10.2009 № 10/09-ПТ. Предметом цього договору була передача майна туристичного комплексу «Буковель» (будинки мобільні, споруди підвісної канатної дороги, електроприлади, меблі, штори, картини та інші), майнового комплексу «Едельвейс» в суборенду ТОВ «Парктур» (орендар), яке безпосередньо надає туристичні послуги. Згідно додатку від 30.11.2009 до договору суборенди від 01.10.2009 № 10/09-ПТ орендодавець передав позивачу у платне користування (оперативну суборенду) основні засоби по залишковій балансовій вартості 320458472,63 грн. та майновий комплекс «Єдельвейс» за залишковою балансовою вартістю 8205672,33 грн. За наслідками виконання вказаного договору у лютому 2011 року позивач сплатив на користь ТОВ «Вест-Транс» орендну плату у розмірі 32990000,00 грн., у т.ч. ПДВ у сумі 5498333, 33 грн.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі, в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (в редакції, чинній станом на січень-лютий 2011 року).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (підпункт 198.6 цієї статті).

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та достовірність документів бухгалтерського і податкового обліку, якими ці господарські операції опосередковані.

Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи правомірність зменшення у податковому обліку позивача суми податкового кредиту, ДПІ посилається на нікчемність правочину між позивачем та ТОВ «Вест-Транс», з посиланням на відсутність у цього постачальника основних фондів та трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності.

Суди попередніх інстанцій на підставі оцінки приєднаних до справи доказів, а саме: копій договору суборенди майна від 01.10.2009 № 10/09-ПТ разом із додатками до нього, акту передачі майна в суборенду, актів здачі - прийняття робіт (надання послуг), платіжних доручень, звіту від 21.02.2011 № 580/ТН1 про проведення технічного нагляду за сертифікованими послугами з тимчасового розміщення (проживання) шале готельного комплексу «Буковель» ТОВ «Парктур», свідоцтвами про присвоєння категорій готелям «Буковель» та «Едельвейс», які видані ТОВ «Парктур»; акту повернення майна із суборенди - за відсутності з боку контролюючого органу доказів, які б спростовували достовірність інформації, зазначеної у вище перерахованих документах, щодо поставки позивачу від ТОВ «Вест-Транс» вказаних послуг, зробили правильний висновок про недоведеність з боку ДПІ на виконання процесуального обов'язку, встановленого нормою частини другої ст. 71 КАС України, правомірності податкового повідомлення-рішення. До справи приєднана копія акту від 18.04.2011 № 972/233/35395395 про результати невиїзної позапланової перевірки ТОВ «Вест-Транс», складеного ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, в якому зафіксована інформація щодо пояснень директора ТОВ «Вест-Транс» Косарєва А.В. про діяльність товариства, подання документів податкової звітності; інформація щодо перевірки правомірності декларування ТОВ «Вест-Транс» суми податкового кредиту за грудень 2010 року за податковою накладною № 040112 від 01.04.2010, виданою ТОВ «Інфостар» на поставку нафтопродуктів, зокрема щодо ознак фіктивності у діяльності зазначеного постачальника. Інформації щодо заниження ТОВ «Вест-Транс» податкових зобов'язань, зокрема по операціях з ТОВ «парк тур» цей акт не містить, хоча перевірка здійснена, в тому числі, за лютий 2011 рік (а.с. 150-161, т. 2-й).

Оцінка доказів у справі судами першої та апеляційної інстанцій зроблена з дотриманням норм ст. 86 КАС України.

Висновок судів попередніх інстанцій є правильним з врахуванням положення, що наведені норми ПК не ставлять у залежність право платника податку на податковий кредит від виконання податкового обов'язку постачальником товару (послуг), якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності, сплатив ПДВ у ціні придбаного товару (послуг), підтвердив ці обставини документами бухгалтерського та податкового обліку, зокрема податковою накладною, а реальність господарських операцій контролюючим органом в судовому процесі не спростована. Порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді збільшення суми податкового кредиту лише за встановленого факту їхніх сумісних дій щодо незаконної мінімізації податкових зобов'язань. Обставини, які б достовірно свідчили про наявність таких фактів, у справі не встановлені. Будь-яких доводів з приводу того, що позивач був обізнаний зі станом виконання податкового обов'язку ТОВ «Вест-Транс» ДПІ не наводить. Як зазначено вище, в акті перевірки ТОВ «Вест-Транс», на який посилається ДПІ, відсутня інформація щодо заниження цим товариством суми податкових зобов'язань по операціях з позивачем, а пояснення ДПІ про відсутність у ТОВ «Вест-Транс» матеріально-технічних та трудових ресурсів, достатніх для здійснення підприємницької діяльності, з врахуванням змісту господарських операцій між цим товариством та позивачем (поставка послуг з оренди майна), обґрунтовано не взятий судами попередніх інстанцій як доказ безтоварності цих операцій.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Яремче Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.01.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, визначених статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев