Справа № 824/61/16-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/61/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Спіжавка Г.Г.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

07 червня 2016 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С.

секретар судового засідання: Тарасенко А.М.

за участі:

позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національної академії внутрішніх справ про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Національної академії внутрішніх справ про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Відповідач в судове засідання повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно із ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень позивача, колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що наказом №64ДСК від 23.07.2004 року ОСОБА_2 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ в якості курсанта Національної академії внутрішніх справ України. З 16.05.2014 року позивач працював на посаді інспектора відділення забезпечення навчального процесу навчально-наукового інституту підготовки фахівців для експертно-криміналістичних підрозділів Національної академії внутрішніх справ.

Наказом №45о/с від 03.04.2015 року "По особовому складу" позивача було звільнено в запас з постановкою на військовий облік за п. 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ на підставі висновку та наказу Національної академії внутрішніх справ від 03.04.2015 року №41ст.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.10.2015 року, набрала законної сили 08.12.2015р., вказаний наказ було визнано протиправним та скасовано, а позивача поновлено на посаді інспектора відділення забезпечення навчального процесу навчально-наукового інституту підготовки фахівців для експертно-криміналістичних підрозділів Національної академії внутрішніх справ з 04.03.2015 року.

Наказом Національної академії внутрішніх справ від 05.11.2015 року №176о/с, на підставі рапорту від 02.11.2015 року, позивачу надано чергову відпустку за 2015 рік, з 02.11.2016 року по 06.12.2015 року, на 35 діб (а.с. 9).

Наказом Національної академії внутрішніх справ від 06.11.2015 року №178 о/с "По особовому складу", згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено 06.11.2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64"г" (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_2 (М-210820), інспектора відділення забезпечення навчального процесу навчально-наукового інституту підготовки фахівців для експертно-криміналістичних підрозділів.

Згідно Довідки про доходи та відрахування №243 за 2015 рік позивачу було виплачено всю суму його грошового забезпечення, кошти за невикористану відпустку, а також одноразову вихідну допомогу (а.с. 35).

Відповідно до Свідоцтва про хворобу №12 (за даними медичної документації на час звільнення з ОВС 06.11.2015 року) Центральна військова-лікарська комісія МВС України за розпорядженням заступника начальника відділу кадрового забезпечення Національної академії внутрішніх справ здійснила медичний огляд ОСОБА_2. За результатами огляду позивача визначено таким, що непридатний до військової служби зі зняттям з військового обліку. Захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 58).

Позивач вважає, що його звільнили без дотримання вимог діючого законодавства, а тому звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті спірних рішень діяв відповідно до вимог ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України. Судовим розглядом не встановлено порушення відповідачем зазначених критеріїв при винесенні спірного наказу, у зв'язку з чим він є правомірним та скасуванню не підлягає.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону N580-VIII з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону N580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Враховуючи, що Закон України від 02.07.2015 N580-VIII "Про Національну поліцію" опубліковано 06.08.2015 р. в газеті "Голос України", відповідно 3-х місячний термін щодо попередження про можливе звільнення слід рахувати з 07.08.2015 р. та протягом 3-х місяців з моменту набрання чинності відповідних положень Закону N580-VIII, особа могла виявити бажання працювати у поліції.

Відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону N580-VIII працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до п.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону N580-VIII перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Суд першої інстанції зазначає, що ОСОБА_2 не звертався до відповідача у будь-якій формі з бажанням проходити службу в поліції, отже позивач не скористався наданим йому Законом N580-VIII правом на подачу заяви про прийняття на службу до поліції, що в силу даного Закону вважається не виявленням бажання на проходження служби в поліції.

Водночас, суд першої інстанції не врахував, що в період, коли позивач повинен був повідомити відповідача про бажанням проходити службу в поліції позивач був звільнений на підставі наказу №45о/с від 03.04.2015 року, а поновлений на роботі згідно постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.10.2015 року. До того ж суд першої інстанції не звернув увагу на те, що після поновлення на роботі позивач 02.11.2015 року повідомив відповідача про намір продовжити працювати надалі, а 02.11.2015 року позивачу надано чергову відпустку з 02.11.2016 року по 06.12.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року N565-XII (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. N114 (надалі - Положення).

В силу п. 65 "б" Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (із зняттям з військового обліку) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби.

Отже, без відповідного рішення військово-лікарської комісії позивач не має права на звільнення в запас із зняттям з військового обліку у зв'язку із хворобою.

Колегія суддів враховує, що позивач отримав направлення на проходження військово-лікарської комісії лише 27.01.2016 року, тобто після звільнення.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною комісією №091802 (а.с.59) позивачу безтерміново встановлено першу групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаними із проходженням служби в органах внутрішніх справ. Згідно даної довідки позивач має значну залежність від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих аспектів самообслуговування.

Згідно свідоцтва про хворобу №12 від 03.02.2016 року за даними медичної документації на час звільнення позивача з ОВС 06.11.2015 року та за результатами огляду позивача встановлено причинний зв'язок між хворобою позивача (абсолютна в/к декомпенсована глаукома обох очей, атрофія зорового нерва обох очей, міопія високого ступеня обох очей, люмбалгія) та проходженням служби в органах внутрішніх справ, визнано позивача таким, що непридатний до військової служби зі зняттям з військового обліку.

Колегія суддів вважає, що на час прийняття оскаржуваного наказу відповідач знав про наявність у позивача хвороби та передбачав можливість реалізації позивачем права на звільнення в запас із зняттям з військового обліку у зв'язку із хворобою на підставі п.65 "б" Положення. Крім того за змістом діючого законодавства звільнення на підставі хвороби має пріоритет над іншими можливими підставами звільнення. Водночас, внаслідок звільнення на підставі оскаржуваного наказу позивача позбавлено права на звільнення в запас із зняттям з військового обліку у зв'язку із хворобою на підставі п.65 "б" Положення.

Наведені обставини вказують на протиправність оскаржуваного наказу №178 о/с від 06.11.2015 року та незаконність звільнення позивача.

Відповідно до пункту 24 Положення, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Оскільки судом встановлено незаконність звільнення позивача, наявні підстави для поновлення позивача на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

У відповідності із ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, так як прийняте з порушення норм права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанову суду першої інстанції належить скасувати і прийняти нову постанову про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національної академії внутрішніх справ про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати наказ Національної академії внутрішніх справ №178 о/с від 06.11.2015р. та поновити ОСОБА_2 на попередньо займаній посаді.

Стягнути з Національної академії внутрішніх справ на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11635,48 грн.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 14 червня 2016 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Смілянець Е. С.