Справа № 808/1139/16
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року (10 год. 40 хв.) Справа № 808/1139/16 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «ДЕЛЬТА» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду (далі іменується суд) надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Дельта» (далі іменується позивач, ТОВ «ТД «ДЕЛЬТА») до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.11.2015 №.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення від 02.11.2015 № НОМЕР_1 (форма «Р»), яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств, 11021000 в сумі 115 288,50 гри., у т.ч. за основним платежем - 76 859,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 38 429,50 грн., є незаконним, порушує права та інтереси позивача, а отже таке рішення має бути визнано нечинним.

Ухвалою судді від 06.04.2016 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

У судове засідання зявилась представник відповідача ОСОБА_1 Матеріали справи містять письмові заперечення від 11.05.2016 вх. № 14356, в яких, зокрема, що перевіркою позивача встановлено порушення підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 76859 грн. у т.ч.: за 2014 рік в сумі 76859 грн. В обґрунтування своєї позиції відповідач дійшов з огляду на те, що ТОВ «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» не передбачено здійснення навантажувально розвантажувальних робіт та надання клінингових послуг. Зазначив, що відповідач приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення діяв відповідно до вимог чинного законодавства та в межах наданих повноважень. Тому, вважає оскаржуване податкове повідомлення - рішення правомірним, через що просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь в справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи на підставі наявних у справі матеріалів в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, керуючись підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового Кодексу України, на підставі наказу ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області від 25.09.2015 №392, направлення № 401 від 25.09.2015 проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «ДЕЛЬТА» з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» за 2014 рік.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки складено акт №1067/08- 28-22-02/36447852 від 15.10.2015 та встановлено порушення позивачем вимог підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 76 859,00 грн., у т.ч. за 2014 рік в сумі 76 859,00 грн.

02.11.2015, на підставі висновків акту перевірки, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 (форма «Р»), яким визначено суму податкового зобовязання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств в сумі 115 288,50 грн., у тому числі за основним платежем - 76 859,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 38 429,50 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням та висновками податкового органу позивач звернувся до Головного управління ДФС у Запорізькій області із скаргою на податкове повідомлення-рішення (форма «Р») № НОМЕР_1 від 02.11.2015.

Рішенням Головного управління ДФС у Запорізькій області № 87/10/08-01-10-04-13 від 13.01.2016 у задоволенні скарги Позивача відмовлено, податкове повідомлення-рішення (форма «Р») № НОМЕР_1 від 02.11.2015 залишено без змін.

Позивач повторно звернувся зі скаргою на податкове повідомлення-рішення (форма «Р») № НОМЕР_1 від 02.11.2015 та на рішення про результати розгляду первинної скарги № 87/10/08-01-10-04-13 від 13.01.2016 до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України № 6432/6/99-99-10-01-01-25 від 24.03.2016 (отримано Позивачем 29.03.2016) у задоволенні скарги позивача відмовлено, податкове повідомлення-рішення (форма «Р») № НОМЕР_1 від 02.11.2015 залишено без змін.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями № НОМЕР_1 від 02.11.2015, ТОВ «ТД «ДЕЛЬТА» звернулось до суду.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів частини третьої статті 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов'язки платників податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VІ (далі іменується ПК України).

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З наведених положень випливає, що обовязковою умовою віднесення витрат підприємства на оплату товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат та податкового кредиту з ПДВ є наявність господарських операцій з придбання цих товарів (робіт, послуг) підкріплена належними документами та звязок цих витрат та податкового кредиту з ПДВ з господарською діяльністю платника.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України № 996-ХІV від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами та доповненнями) (далі іменується Закон України № 996-ХІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону України № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі іменується Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до частини другої статті 9 вказаного Закону та підпункту 2.4 пункту 2 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктам 2.15 та 2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України № 996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки ОСОБА_2 перевірки, то для вирішення позовних вимог необхідним є дослідження обґрунтованості цих висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, основним видом діяльності TOB «ТД «ДЕЛЬТА» є виробництво і реалізація продуктів харчування, зокрема майонезу та гірчиці. Підприємство має відповідні виробничі приміщення, обладнання, персонал. Виробництво і відвантаження продукції здійснюється за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кремлівська, 63-А. Вказана інформація підтверджується матеріалами акту перевірки, складеного Відповідачем, зокрема довідкою про загальну інформацію щодо TOB «ТД «ДЕЛЬТА» (36447852) та результати його діяльності (Додаток №1 до акту перевірки №1067/08-28-22-02/36447852 від 15.10.2015), і не заперечується відповідачем.

Судом встановлено, що 19.05.2014 між позивачем та TOB «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» () було укладено Договір про виконання навантажувально-розвантажувальних робіт № 32. За умовами вказаного договору TOB «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» прийняло на себе зобовязання надавати за дорученням (заявками) замовника послуги з навантажувально-розвантажувальних робіт за адресою виробництва позивача: м. Запоріжжя, вул. Кремлівська, 63-А. Позивач як замовник зобовязався приймати надані послуги та оплачувати їх. За результатом кожного місяця, в якому надавалися послуги, сторони складають та підписують акти виконаних робіт. Договір укладено строком до 31.12.2014 року.

Надання послуг за Договором про виконання навантажувально-розвантажувальних робіт № 32 від 19.05.2014 підтверджується заявками № 13 - 17 (із зазначенням вантажу, щодо якого здійснюються навантажувально-розвантажувальні роботи, кількості вантажу в кілограмах, строку виконання робіт та інш.) та актами приймання виконаних навантажувально-розвантажувальних робіт № 76 від 06.08.2014, № 133 від 12.08.2014, № 193 від 15.08.2014, № 315 від 25.08.2014, № 400 від 29.08.2014, про що також зазначається відповідачем в акті перевірки (а.с.13).

З матеріалів справи вбачається, що в серпні 2014 року (період, що досліджувався під час податкової перевірки та за який складено спірне податкове повідомлення-рішення) позивач відповідно до укладених господарських договорів виробив та відвантажив продукцію на користь наступних субєктів господарювання:

- великі національні та регіональні торгові мережі - TOB «АТБ-маркет», TOB «ФОЗЗІ- ФУД», ПП «Таврія-плюс», TOB «Таврія-В», TOB «Експансія», TOB «Торгова мережа «Барвінок», TOB «Український ОСОБА_3», TOB «ОСОБА_3 України» (правонаступник TOB «Адвентіс»), TOB «Омега»;

- оптові та дистрибьюторські компанії - TOB «Дубль-два», TOB «Торговий дім «Чорномор» ОРГ», TOB «Моліс-Трейд», TOB «Торгівельний дім «Амріта», TOB «Астар», TOB «Дистрибюторська компанія «Негоциант», ФОП ОСОБА_4, ПП «СЕ-НАТ», ФОП ОСОБА_5, TOB «ЛВ-Алекс».

Копії договорів на поставку продукції із вказаними контрагентами надані позивачем та долучені до матеріалів справи.

Відвантаження готової продукції на адресу зазначених вище контрагентів супроводжувалося комплексом розвантажувально-навантажувальних робіт (від виробничого цеху до складу, від складу на рампу, з рампи у транспортний засіб), що підтверджується наданими позивачем копіями видаткових накладних та товарно-транспортних накладних за період - серпень 2014 року.

Також судом встановлено, що 21.05.2014 між Позивачем та TOB «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» було укладено Договір на прибирання приміщення № 28. За умовами вказаного договору TOB «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» прийняло на себе зобовязання виконати комплекс робіт з прибирання приміщень замовника (TOB «ТД «ДЕЛЬТА») за адресою виробництва Позивача: м. Запоріжжя, вул. Кремлівська, 63- ОСОБА_2 робіт та послуг визначено в Додатку №1 до договору та включає: 1) клінінг приміщень основного призначення (виробничий цех); 2) клінінг приміщень допоміжного призначення (естакада, прилягаючий майданчик); 3) клінінг виробничих ємностей, обладнання; 4) миття вікон. Позивач як замовник зобов'язався приймати надані послуги та оплачувати їх. За результатами виконання робіт та надання послуг сторони складають та підписують акти виконаних робіт. Договір укладено строком до 31.12.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, послуги надавалися щодо наступних приміщень:

- підсобні, офісні і складські приміщення загальною площею 1 650 кв.м за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кремлівська, 63-А (у володінні позивача на підставі договору оренди № 26 від 01.11.2012, орендодавець - ПАТ «ТАСКОМБАНК»);

- нежитлові приміщення для розміщення виробництва загальною площею 255,4 кв.м. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кремлівська, 63-А (у володінні позивача на підставі договору оренди № 12 від 03.01.2012, орендодавець - TOB «Мікс-09»);

- приміщення господарчо-побутового призначення загальною площею 21 кв.м за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кремлівська, 63-А (у володінні позивача на підставі договору оренди № 25/01-08 від 01.08.2014, орендодавець - TOB «Консалтингова компанія «СІП»).

Згідно пояснень позивача, що не спростовано відповідачем, виробниче обладнання, враховуючи лінії з виробництва майонезу, перебувають у володінні позивача на підставі договору оренди № 13 від 03.01.2012 (орендодавець - TOB «Мікс-09»).

Всі копії договорів на приміщення та обладнання наявні в матеріалах справи.

Надання послуг за Договором на прибирання приміщення № 28 від 21.05.2014 підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг № 97 від 08.08.2014, № 192 від 15.08.2014, № 304 від 22.08.2014, № 399 від 29.08.2014, про що також зазначається відповідачем в акті перевірки (а.с.13).

Суд зазначає, що оглянуті первинні документи містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими на час вчинення угоди субєктами права. Достовірних, належних і переконливих доказів, що первинні документи і податкова звітність ТОВ «ТД «ДЕЛЬТА» є дефектними або підробленими та містять неправдиву, недостовірну інформацію перевіряючими в акті перевірки не наведено.

Тобто, надані первинні бухгалтерські документи по формі і за змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Таким чином, у позивача наявні всі необхідні первинні документи, які підтверджують наявність витрат на оплату послуг, а відповідно і правомірність декларування суми витрат.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеним факт надання позивачу послуг та повязаність наданих послуг з господарською діяльністю підприємства.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що взаємовідносини позивача з TOB «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» за договором про виконання навантажувально-розвантажувальних робіт № 32 від 19.05.2014 та Договором на прибирання приміщення № 28 від 21.05.2014, самі договори та складені на їх виконання первинні документи, висновки та обґрунтування податкового органу щодо реальності таких договорів вже були предметом судового розгляду.

Так, 03.12.2014 відповідачем було складено акт № 1788/08-28-22-01/36447852 документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово- господарських операцій з TOB «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» за серпень 2014 року. На підставі вказаного акту відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення від 23.12.2014 № НОМЕР_2, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем: податок на додану вартість в сумі 128 098,50 грн., у т.ч. за основним платежем 85 399,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 42 699,50 грн.

Не погодившись з висновками та рішенням відповідача позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення від 23.12.2014 № НОМЕР_2 у судовому порядку. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 у справі № 808/2144/15, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2016, адміністративний позов TOB «ТД «ДЕЛЬТА» задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 23.12.2014 № НОМЕР_2. Рішення набрало законної сили 14.03.2016.

Посилання контролюючого органу на той факт, що відсутність у контрагента позивача адміністративно господарських можливостей на виконання господарських зобовязань по укладеним угодам та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобовязань свідчить про відсутність наміру у контрагента для створення правових наслідків, суд вважає безпідставним з огляду на таке.

Суд зазначає, що відсутність необхідних основних фондів, кваліфікованого технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, вантажних транспортних засобів тощо, не є беззаперечним доказом того, що господарські операції між ТОВ «ТД «ДЕЛЬТА» та TOB «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» не мали реального характеру, оскільки нормами Цивільного та Господарського кодексів України дійсність і реальність договорів та правомірність виписаних за ними, зокрема, податкових накладних та інших первинних документів бухгалтерського та податкового обліку не обумовлені наявністю у постачальника матеріальних та трудових ресурсів для здійснення фінансово-господарської діяльності.

Судом встановлено, що на дату здійснення та відображення у бухгалтерському та податковому обліку господарських операцій безпосередній контрагент позивача TOB «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» був зареєстрованим уповноваженими органами як субєкт господарювання, взятий податковими органами на облік як платник податків, в тому числі ПДВ, а також в ЄДР відсутні записи про відсутність підприємства за місцем реєстрації.

Натомість, податковий орган в обґрунтування своєї позиції посилається на певні ознаки фіктивності контрагента.

Слід зазначити, що приписами Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом не дійсним (стаття 204).

Так, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (стаття 215); нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (стаття 236); недійний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю (стаття 216).

Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Так, в акті працівниками податкового органу зроблені висновки про фіктивність угод, що укладались контрагентом без наявності відповідних судових рішень, як це передбачено діючим законодавством України.

Також, суд зазначає, що чинним законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обовязку здійснення контролю за дотриманням усіма постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

Щодо використання контролюючим органом податкової інформації (актів перевірок/довідок зустрічних звірок, актів/довідок про неможливість їх проведення тощо) суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до розяснення Вищого арбітражного суду «Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» від 26.01.2000 №02-5/35 акт державного чи іншого органу це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обовязковий характер для субєктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні, що саме характерно для вказаних актів перевірки та довідок зустрічних звірок.

Враховуючи положення частини другої статті 61 Конституції України щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності особи, діюче законодавство України, так само як податковий кодекс України не передбачає відповідальності у виді донарахування податкових зобовязань, застосування штрафних санкцій або не підтвердження права на податковий кредит на господарюючого субєкта за можливі неправомірні дії свого контрагента; окрім того, не передбачає обовязку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності іншого платника податку, або на господарюючих субєктів не покладається обовязок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

Таким чином, порушення допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обовязки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обовязок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобовязання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Із наведеного випливає, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару (послуг) податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства, так як підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару (послуги).

Аналіз господарських правовідносин постачальника платника з іншими субєктами господарювання, з якими такий платник не перебував у безпосередніх правовідносинах, також не може впливати на оцінку реальності операції, вчиненої останнім у ланцюгу постачання платником та його безпосереднім контрагентом.

Європейський Суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюється конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань; суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування податку на додану вартість за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Також Європейський Суд з прав людини в пунктах 70, 71 рішення від 22.01.2009 у справі «Булвес проти Болгарії» зазначив: якщо національні власті у відсутність яких-небудь вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, повязаному із сплатою податку на додану вартість, який нараховується з операцій в ланцюзі постачань, або яких-небудь вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж карають одержувача, який повністю виконав свої обовязки, за дії або бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і відносно якого у нього не було засобів відстежування і забезпечення його старанності, то власті виходять за рамки розумного та порушують справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільних інтересів і вимогами захисту прав власності. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обовязків з подання звітності по податку на додану вартість, неможливість для неї забезпечити дотримання постачальником обовязків подавати звітність по податку на додану вартість і той факт, що ніякого шахрайства відносно системи податку на додану вартість, про який компанія-заявник знала або могла знати, здійснено не було, компанія-заявник не повинна нести наслідки невиконання постачальником обовязків своєчасного подання звітності по податку на додану вартість і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пені.

Крім того, обставини, зазначені у податковій інформації (актах перевірок/довідках зустрічних звірок, актах/довідках про неможливість їх проведення тощо) щодо контрагентів Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «ДЕЛЬТА» (та контрагентів по ланцюгу постачання), не можуть вважатися підставою для висновку про неправомірність формування Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «ДЕЛЬТА» податкового кредиту/податкових зобовязань та/або валових витрат/валових доходів по господарських операціях, оскільки отримання податковим органом акту перевірки, довідки зустрічної звірки або акту про неможливість проведення зустрічної звірки чи будь-якої іншої податкової інформації, в котрих викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обовязку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону. Податкова інформація щодо контрагентів не має преюдиціального значення при встановленні фактичних обставин взаємовідносин Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «ДЕЛЬТА» з цими контрагентами в межах здійснюваної ДПІ перевірки та не є документами, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи по суті не знайшли свого підтвердження доводи податкового органу про порушення позивачем вимог підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, а тому податкове повідомлення-рішення від 02.11.2015 №, яким позивачу визначено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 115 288,50 гри., у т.ч. за основним платежем - 76 859,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 38 429,50 грн., є протиправним та підлягає скасуванню.

У звязку із цим, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Платіжним дорученням від 04.04.2016 №991 (а.с. 3) підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 1729,33 грн. Отже, відповідна сума підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «ДЕЛЬТА» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області від 02.11.2015 №.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «ДЕЛЬТА» () 1729 (одна тисяча сімсот двадцять девять) грн. 33 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області ().

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Лазаренко