Справа № 566/314/16-а
Суддя: Мельник Д.В.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 566/314/16-а
номер провадження 2-а/558/2/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року смт. Демидівка Рівненської області

Демидівський районний суд Рівненської області в складі:

суддя Мельник Д.В.

секретар судового засідання Хомяк О.О.,

за участю:

представник відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В :

В адміністративному позові до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області позивач ОСОБА_2 просить зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України з 1 червня 2015 року відновити йому нарахування та виплату пенсії, призначеної за вислугу років.

Відповідач по справі, в особі виконуючого обовязки начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області ОСОБА_3, звернувся до суду із письмовими запереченнями на позовну заяву та просить відмовити у її задоволенні. Так відповідач вважає, що позивач ОСОБА_2 пропустив строки звернення з адміністративним позовом до суду за захистом своїх прав та свобод, який встановлений ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, на думку відповідача, прийняті Верховною ОСОБА_4 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року та ОСОБА_4 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року, передбачають у період з 01.04.2015 року по 31.12.2016 рік тимчасове припинення виплати пенсій особам, які працюють на посадах та умовах, передбачених законом «Про державну службу».

Відповідач вважає, що прийняті Верховною Радою вищевказані зміни до законодавчих актів є чинними, неконституційними не визнавалися, а тому в аспекті положень ст.19 Конституції України є обовязковими для врахування Головним управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області з метою реалізації наданих державою повноважень в частині виплати пенсій.

Також, відповідач посилається на рішення Конституційного суду України №20-ра/2011 від 26.12.2011 року в якому зазначено, що розміри соціальних виплат залежать від соціально економічних можливостей держави. За таких обставин, на думку відповідача, дії Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області щодо припинення виплати пенсії, призначеної за вислугу років позивачу ОСОБА_2 є правомірними, в межах наданих повноважень та у спосіб передбачений законами та Конституцією України (а.с.17-19).

Позивач ОСОБА_2, у відповідності до ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.5).

У письмових поясненнях наданих суду, позивач ОСОБА_2 свої вимоги підтримав повністю та вказав, що йому, як пенсіонеру, який працює на посаді державного службовця, призупинено з 01.04.2015 року виплату пенсії за вислугу років довічно, яка була призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Виплату пенсії за вислугу років було припинено у звязку із прийняттям Верховною Радою Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року, які передбачають у період з 01.04.2015 року по 31.12.2016 рік тимчасове припинення виплати пенсій особам, які працюють на посадах та умовах, передбачених законом «Про державну службу».

Також, позивач ОСОБА_2, посилаючись на прикінцеві положення Закону України ««Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, вважає, що з 01.06.2015 року, втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і пенсії за цим законом не призначаються. З 01.06.2015 року ОСОБА_2, як особі, яка працює за умовами Закону України «Про державну службу», пенсія має призначатися відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, на думку позивача, з 01.06.2015 року відпали підстави для припинення виплати йому пенсії за вислугою років, так як із вказаної дати він не є особою, яка має право на призначення пенсії у спеціальному порядку.

Необхідність задоволення адміністративного позову, ОСОБА_2 аргументує нормами Конституції України, які мають пряму дію, законами України, відповідними рішеннями Європейського суду з прав людини (а.с.59-67).

Представник відповідача по справі ОСОБА_1 позов не визнала з підстав, вказаних у письмовому запереченні на позовну заяву виконуючого обовязки начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області. При цьому, представник відповідача визнала обставини про те, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України та йому призначено пенсію за вислугу років за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 01.04.2015 року, у відповідності до прийнятих Верховною Радою Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року, позивачу ОСОБА_2 припинено виплату пенсії.

Представник відповідача ОСОБА_1 вважає дії Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2 правомірними та в межах законів та Конституції України.

Дослідивши по справі пояснення сторін, оцінивши письмові докази по справі та інші фактичні обставини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення повністю зі слідуючих підстав.

Відповідно до ст.ст.158,159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким суд вирішує спір по суті, повинно бути законним та обґрунтованим.

Так, позивачу ОСОБА_2 з 16.04.2014 року призначено пенсію за вислугу років за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»( а.с. 9,11, 43-54)

Згідно письмової довідки №01-26/34/2016 від 06.06.2016 року, позивач ОСОБА_2 з 06.06.2014 року працює на посаді керівника апарату Млинівського районного суду Рівненської області (а.с.68).

У відповідності до ч.3 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, під час надання пояснень представник відповідача ОСОБА_1 визнала обставини, які не підлягають доказуванню і не заперечуються нею про те, що з 01.04.2015 року позивачу ОСОБА_2 було припинено виплату пенсії, яка призначена за вислугу років, на підставі норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»

29 березня 2016 року заступником начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області ОСОБА_5 позивачу ОСОБА_6 було направлено письмове повідомлення № Ш-150/071-15 за результатами розгляду його звернення щодо відновлення виплати пенсії за вислугу років. Так, у вказаному повідомленні було вказано про відсутність підстав для відновлення виплати ОСОБА_2 пенсії за вислугу років, вважаючи на діюче законодавство та наявність відомостей про постійну роботу позивача на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» (а.с.11).

Суд приходить до висновку, що припинення 01.04.2015 року виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_2 було здійснено відповідачем правомірно, на підставі норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року. Так, внесеними змінами до ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»у період 01.04.2015 року по 31.12.2015 рік та з 01.01.2016 року по 31.12.2016 рік, під час роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії чи довічного грошового утримання у порядку та умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», пенсії призначені вищевказаним особам згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тимчасово не виплачуються.

При цьому, до пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, законодавець вніс норму про те, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій (в тому числі і спеціальних) на загальних підставах, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання), призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу».

До 01.06.2015 року і на даний момент, законодавчим органом України не прийнято закону, який би регулював призначення пенсій всім громадянам держави на загальних підставах.

Суд робить висновок про те, що з 01.06.2015 року позивач ОСОБА_2 втратив право щодо пенсійного забезпечення по Закону України «Про державну службу» і тому він є особою, якій нарахування та виплата пенсій здійснюється у відповідності із нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

З 01.06.2015 року є такими, що втратили чинність та не діють відносно позивача ОСОБА_2 норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року щодо тимчасового припинення виплати йому пенсії. Норми вищевказаних законів є тимчасовими за дією в часі і їх чинність була скасована 01.06.2015 року до правовідносин щодо припинення пенсійного забезпечення ОСОБА_2 у звязку з неприйняттям закону, який би регулював призначення пенсій всім громадянам держави на загальних підставах.

Таким чином, позивач ОСОБА_2 з 01.06.2015 року і по даний час працює на посаді керівника апарату Млинівського районного суду Рівненської області на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», але нарахування та виплата йому пенсій має здійснюватися на загальних підставах, у відповідності із нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

У своєму рішенні №25рп/2009 від 07.10.2009 року, Конституційний Суд України зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечуються ст.ст.7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

У своїх рішеннях №8-рп/99 від 06.07.1999 року, №5-рп/2002 від 20.03.2002 року, №7-рп/2004 від 17.03.2004 року, №20-рп/2004 від 01.12.2004 року Конституційний Суд України сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У даних рішеннях зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів, у відповідності до ст.22 Конституції України, не допускається.

Згідно із правовою позицією Європейського суду з прав людини у рішенні по справі «Хонякіна проти Грузії» №17767/08 від 19.06.2012 року, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Норми ст.41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинстсва України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, помилковим є обґрунтування відповідачем своїх дій щодо припинення виплати пенсії за вислугу років позивачу ОСОБА_2 з посиланням на рішення Конституційного суду України №20-ра/2011 від 26.12.2011 року в якому зазначено, що розміри соціальних виплат залежать від соціально економічних можливостей держави. Так, в даному рішенні Конституційним судом України обґрунтовано залежність розміру соціальних виплат від економічних можливостей держави, а предметом адміністративного позову громадянина ОСОБА_2 є повне припинення виплати пенсії.

Відповідач по справі не надав суду належних та достовірних доказів, які б підтверджували правомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області щодо припинення та не відновлення з 01.06.2015 року виплати позивачу ОСОБА_2 пенсії, призначеної за вислугу років.

Вищевказані дії відповідача обмежують право ОСОБА_2 на отримання пенсії за вислугою років. Права та інтереси позивача підлягають захисту шляхом задоволення його позову та визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області щодо припинення з 01.06.2015 року виплати пенсії, призначеної за вислугу років ОСОБА_2 з одночасним зобовязанням Головного управління Пенсійного фонду України відновити з 01.06.2015 року нарахування та виплату йому відповідної пенсії .

Суд вважає безпідставними твердження відповідача про те, що позивач ОСОБА_2 пропустив строки звернення з адміністративним позовом до суду за захистом своїх прав та свобод, який встановлений ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, судом встановлено, що 29.03. 2016 року заступником начальника Головного управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області Т.Панашук позивачу ОСОБА_2 було направлено письмове повідомлення №Ш-150/071-15 за результатами розгляду його звернення щодо причин припинення виплати йому пенсії за вислугою років (а.с.10).

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України про зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії зареєстрований в канцелярії Млинівського районного суду Рівненської області 06.04.2016 року за №01-18/1507/16, а саме в місячний строк з моменту отримання позивачем ОСОБА_2 (29.03.2016 року) письмової відповіді субєкта владних повноважень (а.с.2).

Норми ч.4 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України вказують на те, що для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення субєкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на дії або бездіяльність субєкта владних повноважень.

У відповідності до норм ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує на користь позивача ОСОБА_2 понесені ним судові витрати в сумі 551(пятсот пятдесят одна) гривня 20(двадцять) копійок за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (а.с.1)

На підставі викладеного, керуючись ст.8, 22, 46, 55, 64, 124, 152 Конституції України, Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 9, 17, 18, 19, 20, 71, 94, 99, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії задоволити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області щодо припинення з 01.06.2015 року виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_2.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області з 01.06.2015 року відновити нарахування та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителю селища ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області на користь позивача ОСОБА_2 понесені ним судові витрати по справі в сумі 551( пятсот пятдесят одна ) гривня 20(двадцять) копійок.

Постанова суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Демидівський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання сторонами даної постанови, складеної в повному обсязі .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного провадження буде поновлено, то вважається що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Д.В.Мельник