Справа № 2а-802/11/1270
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м. Київ К/9991/34357/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

при секретарі судового засідання Антипенку В.В.,

за участю представника відповідача Макаренка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17.02.2011 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.05.2011 по справі № 2а-802/11/1270

за позовом Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську

про скасування податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Підприємством до суду заявлений позов до Державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення від 13.01.2011 №/0, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за основним платежем на суму 546 312,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 273 156,00 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 17.02.2011, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.05.2011, позов задоволено.

Судові рішення обґрунтовані тим, що позивачем цілком правомірно сформовано податковий кредит з огляду на наявність у платника податку (позивача у справі) належним чином оформлених первинних документів та реальність здійснення господарських операцій.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення - скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

У поданих запереченнях на скаргу позивач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Переглянувши матеріали справи і касаційну скаргу, заслухавши доповідь судді, Вищий адміністративний суд України зазначає наступне.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проведена документальна невиїзна перевірка Підприємства з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з ПДВ за січень-червень 2010, за результатами якої складено акт від 27.12.2010 №1554/08-2/00131050 та прийнято оскаржуване податкове повідомлення рішення.

Відповідно до висновків викладених в акті перевірки позивачем порушено вимоги пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що полягало у безпідставному формуванні податкового кредиту з ПДВ за господарськими операціями з придбання товару у ПП «Лугапромсталь».

Висновок фахівців контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтується на висновках перевірки контрагента позивача ПП «Лугапромсталь», згідно яких було підтверджено реалізацію продукції позивачеві та формування податкових зобов'язань за спірними господарськими операціями, проте було також встановлено, що металопрокат ПП «Лугапромсталь» був отриманий від ПП «Торгова компанія «Лугметал-Комплект», відносно керівника якого порушена кримінальна справа по факту фіктивного підприємництва за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України. Внаслідок чого контролюючий орган вважає, що угоди, які були укладені з ПП «Торгова компанія «Лугметал-Комплект» є нікчемними з огляду на положення ч. 1, ч. 5 ст. 203, ч. 1, ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 216, ст. 228 Цивільного кодексу України.

Так, предметом доказування у даному випадку становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість формування податкового кредиту, оскільки податковий орган, приймаючи спірне податкове повідомлення - рішення, про скасування якого заявлено позов, виходив із того, що господарські операції з зазначеним контрагентом є нікчемними та фактично не спричинили реального настання правових наслідків.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону покупець має право відобразити сплачені суми податку у податковому кредиті за умови використання отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97ВР не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Відповідно до пп. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 Закону № 168/97-ВР, якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

За вимогами пп. 7.2.4. п. 7.2. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому ст. 9 цього Закону.

Згідно з пп. 7.2.3 п. 7.2. ст. 7 наведеного Закону податкова накладна є звітним податковим документом, який складається в момент виникнення податкових зобов'язань у продавця. Відповідальність за складання податкових накладних і відповідність їх податковим зобов'язанням несе саме продавець, а не покупець, який отримує податкові накладні.

Отже, всі витрати господарюючого суб'єкта мають бути здійснені саме для і в межах провадження господарської діяльності, а не з іншими цілями, та підтверджені відповідними належно оформленими первинними документами. Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, та іншим обставинами, що спростовують позицію державного податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства. Зокрема, судами досліджено первинні документи, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку, встановлено реальне виконання договорів купівлі-продажу, укладених з контрагентом, та подальше використання позивачем придбаних товарів у власній господарській діяльності, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями належно оформлених первинних документів (договори купівлі-продажу, накладні, рахунки-фактури, сертифікати якості товару, довіреності на отримання продукції, подорожні листи, посвідчення на відрядження, прибуткові ордери, податкові накладні, платіжні доручення), враховано також і правосуб'єктність сторін на час укладення спірних правочинів, зокрема, контрагенти позивача на момент укладення договорів та їх виконання були належним учасником цивільних та господарських правовідносин та були платниками ПДВ.

Доводи відповідача про нікчемність укладених договорів, судами першої та апеляційної інстанцій правомірно не прийнято до уваги, оскільки наявність чи відсутність певних обставин встановлюється на підставі будь-яких фактичних даних, що мають значення для справи, та які є доказами у розумінні ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України та відповідають висунутим процесуальним законом критеріям належності, допустимості та достовірності таких доказів, а тому, за обставин, які склалися у даній справі, визначенню правочинів як таких, що є нікчемними, повинен передувати або вирок суду про притягнення учасника (учасників) такого правочину до кримінальної відповідальності, який би набрав законної сили, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Проте, всупереч вимогам ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем належних та допустимих доказів суду надано не було.

Отже посилання контролюючого органу на порушення кримінальної справи стосовно засновника та директора ПП «Лугметал-Комплект» (2-га ланка) по факту фіктивного підприємництва за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Окрім того, як встановлено судами, згідно пояснень засновника та директора ПП «Лугметал-Комплект» ОСОБА_5, останній підтвердив, що підписував бухгалтерські документи та документи податкової звітності, а отже фактично первинні документи були оформлені належним чином та підписані повноважною на те особою - директором Підприємства.

Також, колегія суддів зазначає, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. У разі якщо контрагентами були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Отже, платник податків належними та допустимими доказами, оцінка яких зроблена судами з дотриманням норм ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, спростував доводи податкового органу щодо вчинення ним податкових правопорушень.

З огляду на зазначене у суду відсутні правові підстави для висновку про законність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин переглянуті судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі відповідають приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17.02.2011 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.05.2011 по справі № 2а-802/11/1270 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко