Справа № 2а-13859/12/2670
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в роз'ясненні судового рішення

09 червня 2016 року м. Київ № 2а-13859/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрянської Я.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про роз'яснення ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.05.2016 про залишення позовної заяви без руху в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1,

до відповідачів Генерального прокурора України Пшонки Віктора Павловича,

Міністерства закордонних справ України,

про визнання дій та бездіяльності протиправними, стягнення матеріальних

збитків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із заявою про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами 04.05.2016.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2016 заяву про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами 04.05.2016 розподілено на суддю Добрянську Я.І.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.05.2016 року заяву про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 24.06.2016.

27.05.2016 до суду від позивача надійшла заява, в якій позивач просить суд роз'яснити ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.05.2016 про залишення позовної заяви без руху.

Дослідивши матеріали справи, виходячи з заявленого клопотання та системного аналізу положень чинного законодавства України, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про роз'яснення судового рішення, виходячи з наступного.

Згідно заяви позивача, останньому не зрозумілі положення описово-мотивувальної частини ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.05.2016, а саме позивач просить роз'яснити ставку судового збору за подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, відповідно до п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,а також просить зазначити конкретну суму судового збору, що підлягає сплаті позивачем, серед іншого позивач просить надати правове обґрунтування необхідності сплати судового збору.

Зі змісту заяви від 27.05.2016 вбачається, що позивач вважає, що згідно норми Закону, а саме п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» з доповненнями і змінами внесеними із Законом № 590-VII від 19.09.2013, а також із Законом № 670-VIII від 03.09.2015, встановлено, що судовий збір у червні 2014 року не справлявся і не повинен справлятися за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само, незаконними і рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Тобто позивач вважає, що з урахуванням вищевикладеного він є суб'єктом, який звільненим від сплати судового збору.

Однак, Окружний адміністративний суд м. Києва вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Суд розглядає заяву про роз'яснення судового рішення протягом десяти днів із повідомленням заявника (особи, яка бере участь у справі, державного виконавця, які звернулися із заявою про роз'яснення судового рішення) та осіб, які беруть участь у справі. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розглядові заяви про роз'яснення рішення.

Згідно ст. 158 КАС України судовими рішеннями у адміністративному судочинстві є постанови та ухвали.

Рішення суду повинно бути зрозумілим. Зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КАС України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Підставою для роз'яснення судового рішення як засобу усунення недоліків ухваленого судового акта є його неясність, невизначеність. Фактично роз'ясненням рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акта, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше. При цьому суд, роз'яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення. Тобто процесуальна процедура роз'яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення, навіть у разі подальшого виявлення судом правових помилок, допущених під час його ухвалення.

Разом з тим, суд зауважує, що механізм, визначений ст. 170 КАС України, не може використовуватися, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє, наприклад, мотивації судового рішення. У разі незгоди з мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити це судове рішення, якщо таке право надане цим Кодексом.

Відтак, у заяві про роз'яснення рішення зазначається, що саме у резолютивній частині рішення є незрозумілим, в чому полягає незрозумілість рішення, які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання. Роз'яснення інших частин рішення (крім резолютивної) не має правового значення, оскільки вони не мають обов'язкового характеру.

Отже, зі змісту ст. 170 КАС України, вбачається, що роз'ясненню підлягає незрозуміле рішення суду у разі, коли внаслідок неясності резолютивної частини рішення його не можливо виконати примусово або є імовірність неправильного його виконання, що узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 19.12.2013 р. №К-15714/10 (реєстраційний номер в ЄДРСР 36359653).

Відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону про судовий збір (Закон N 3674-VI) - судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Стаття 56 Конституції України визначає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Таке право також закріплено у статтях 1167, 1173 - 1175 Цивільного кодексу України.

Цими статтями встановлено обов'язок держави, Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування відшкодувати шкоду, завдану фізичній або юридичній особі:

незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень (статті 1167, 1173);

незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 1174);

у результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований (стаття 1175).

Ці норми Конституції України та Цивільного кодексу України є нормами прямої дії, оскільки будь-яка юридична чи фізична особа має право на їх підставі звернутися до суду з позовом про відшкодування такої шкоди (матеріальної чи моральної). Так, пунктом 4 частини четвертої статті 105 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимогу про стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

Застосовуючи положення пункту 13 частини другої статті 3 Закону про судовий збір (Закон N 3674-VI) визначено, що це законодавче положення поширюється лише на вимогу, яка визначена пунктом 4 частини четвертої статті 105 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зміст цієї норми вказує на те, що вимозі про відшкодування шкоди передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача. За такого правового врегулювання вимога про відшкодування шкоди не є об'єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка їй передує, такий платіж сплачується.

Як приклад такого правозастосування можна навести ухвалу Вищого адміністративного суду України від 9 квітня 2014 року (38184501), в якій суд зазначив, що положення пункту 13 частини другої статті 3 Закону про судовий збір (Закон N 3674-VI) не поширюється на позов з вимогами про визнання дій протиправними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та поновлення виконавчого провадження.

Указаний у пункті 13 частини другої статті 3 Закону N 3674-VI (Закон N 3674-VI) перелік суб'єктів владних повноважень не є вичерпним, важливим при цьому є те, щоб шкода, про відшкодування якої зазначається в позовній заяві, була заподіяна під час виконання ними своїх владних (управлінських) функцій.

Визначений частиною другою статті 3 Закону N 3674-VI (Закон N 3674-VI) список об'єктів, за які судовий збір не справляється, не є вичерпним. За загальним правилом судовий збір справляється лише у випадках, визначених законодавством.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Аналізуючи наведену правову норму, суд зазначає, що роз'яснено може бути постанову чи ухвалу суду у разі, якщо без такого роз'яснення її тяжко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тобто, визначений ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України механізм не може використовуватись, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє мотивації судового рішення.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства роз'ясненню підлягають ті судові рішення, які є незрозумілими, містять суперечливі доводи, які ведуть до труднощів при їх виконанні, чого в даному випадку не має, оскільки ухвала суду викладена доступною, зрозумілою мовою, і не потребує додаткових роз'яснень.

У взаємозв'язку з вищенаведеним, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Згідно з ч. 2 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Як зазначено у п. 19 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" за правовою природою роз'яснення судового рішення є продовженням його ухвалення, а ухвала про роз'яснення є його складовою, тому заява про роз'яснення судового рішення розглядається у тому ж провадженні, в якому було ухвалене судове рішення, про роз'яснення якого ставиться питання. В ухвалі про роз'яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

В даному випадку, розглянувши заяву позивача з урахуванням наведених вище норм Кодексу адміністративного судочинства України та вищезгаданої постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України, суд не вбачає підстав для роз'яснення ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва 23.05.2016 про залишення заяви без руху.

Серед іншого, Окружним адміністративним судом м. Києва доведено до відома ОСОБА_1, що ставки сплати судового збору встановлено статтею 4 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якої за подання до адміністративного суду заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами судовий збір становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

До того ж, позивачу роз'яснено право ОСОБА_1 щодо відновлення порушених прав та інтересів шляхом повторного звернення до суду із позовною заявою, як це передбачено ч.3 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України, яка встановлює право особи, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, на повторне звернення до адміністративного суду в загальному порядку.

Суд зазначає, що в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.05.2016 чітко зазначені підстави, які слугували для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, з посиланням на статті Кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім того, суд наголошує, що тлумачення положень Кодексу адміністративного судочинства України, а також окремих статей Закону України «Про судовий збір» не передбачене статтею 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Інших доводів, які б свідчили про незрозумілість ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.05.2016 позивач не навів.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про роз'яснення судового рішення.

Керуючись положеннями статей 160, 165, 170 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз'яснення ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.05.2016 - відмовити.

2. Копію ухвали направити сторонам у справі.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, передбаченим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції, за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Я.І. Добрянська