Справа № 810/2072/15
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м. Київ К/800/9533/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши у попередньому розгляді касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду про закриття провадження у справі від 17 березня 2016 року у справі №810/2072/15 за позовом ОСОБА_1 до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, треті особи: Управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, треті особи: Управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області №3019 від 14.09.2012 „Про передачу у власність земельної ділянки гр.ОСОБА_2 для ведення садівництва в садівничому товаристві „Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач незаконно передав у власність земельну ділянку ОСОБА_2, оскільки така земельна ділянка накладається на земельну ділянку позивача, право власності на яку у позивача виникло у 2004 році. Вважає, що оскаржуваним розпорядженням порушені його права як власника земельної ділянки, оскільки відповідачем при прийнятті оскаржуваного розпорядження не були взяті до уваги межі його земельної ділянки.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року позовні вимоги задоволені визнане протиправним та скасоване розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області № 3019 від 14.09.2012 „Про передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_2 для ведення садівництва в садівничому товаристві „Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області".

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2016 року скасоване рішення суду першої інстанції та закрите провадження по справі.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом норм процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, є власником земельної ділянки площею 0,12 га із кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована на території садівничого товариства „Лелека" Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

У вересні 2014 року позивач звернувся до Управління Держземагентства у Бориспільському районі Київської області із запитом про надання відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, що належить позивачу на праві приватної власності.

Листом від 01.09.2014 №02-33/236 державний кадастровий реєстратор Управління Держземагентства у Бориспільському районі Київської області відмовив позивачеві у наданні таких відомостей, мотивуючи відповідь тим, що в Державному земельному кадастрі обліковується накладення на земельну ділянку позивача земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_3, НОМЕР_4.

Власником земельної ділянки площею 0,1034 га із кадастровим номером НОМЕР_4 є ОСОБА_2, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, що розташована на території садівничого товариства „Лелека" Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Між ОСОБА_2 (Продавець) та ОСОБА_3 (Покупець) 29.04.2013р. укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_2 передав у власність (продав), а ОСОБА_3 прийняв у власність (купив) земельну ділянку площею 0,1034 га із кадастровим номером НОМЕР_4, що розташована на території садівничого товариства „Лелека" Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Названий Державний акт виданий ОСОБА_2 на підставі розпорядження Бориспільської РДА Київської області від 14.09.2012 №3019 „Про передачу у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_2 для ведення садівництва в садівничому товаристві „Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області", яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_2 для ведення садівництва в садівничому товаристві „Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області; передано у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1034 га для ведення садівництва за рахунок земель в садівничому товаристві „Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що спір у даній справі підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження по справі суд апеляційної інстанції виходив з того, що спір у даній справі не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Предметом спору є правомірність розпорядження відповідача, яким третій особі передано у власність земельну ділянку для ведення садівництва в садівничому товаристві „Лелека" на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

При цьому, судами встановлено, що на підставі оскаржуваного розпорядження третій особі виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Таким чином, судом апеляційної інстанції зроблений вірний висновок, що оскаржуване у даній справі розпорядження відповідача є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку або укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Тобто зі змісту судових рішень, які ґрунтуються на зібраних по справі доказах вбачається, що між сторонами існує спір про право.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно - правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно ч.2 ст.4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно - правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі про встановлення меж земельної ділянки є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Однак, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Згідно п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Колегія суддів дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність(тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Відповідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оскаржуваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав для закриття провадження по справі.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: