Справа № 450/203/15-а 2-а/450/45/15
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 р. Справа № 876/4800/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В.,Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Пустомитівському районі Львівської області на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 27.03.2015 року за позовом Управління Пенсійного фонду України у Пустомитівському районі Львівської області до ВДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про скасування постанови про відновлення виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

30.01.2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом просив скасувати постанову про відновлення виконавчого провадження по виконавчому листі Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 2-а-236/209 від 17.11.2010 року по ОСОБА_1.

В обґрунтування вимог зазначає, що дана постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства є безпідставною та незаконною, оскільки 24.02.2011 року державним виконавцем ВДВС Пустомитівського району Львівської області було винесену постанову про закінчення виконавчого провадження, яка не скасована начальником відділу та незаконною судом не визнана, тому вважає, що відновлення провадження здійснене в порушення норм закону.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 27.03.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду, її оскаржено апелянтом - Управлінням Пенсійного фонду України у Пустомитівському районі Львівської області. Апелянт покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Зокрема зазначає, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку, а відтак вважає, що дія ч. 5 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» не поширюється на скаргу боржника, яка подана до суду.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційні скарги в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 24.02.2011 року державним виконавцем ВДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області винесено постанову серії ВП № 22816061 про закінчення виконавчого провадження відповідно до виконавчого листа № 2-а-236/2009 виданого 17.11.2010 року Пустомитівським районним судом Львівської області про зобов'язання Управління Пенсійного Фонду України в Пустомитівському районі Львівської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 та виплатити її починаючи з 22.05.2008 року відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з мінімального розміру пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням виплачених сум.

12.12.2014 року державним виконавцем ВДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 35922644. Зазначеною постановою вирішено: відновити виконавче провадження відповідно до виконавчого листа № 2-а-236/2009 виданого 17.11.2010 року Пустомитівським районним судом Львівської області про зобов'язання Управління Пенсійного Фонду України в Пустомитівському районі Львівської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 та виплатити її починаючи з 22.05.2008 року відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з мінімального розміру пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням виплачених сум.

Дана постанова про відновлення виконавчого провадження була винесена згідно доручення Державної виконавчої служби України № Ч-15203/3,2;Ч-14864/3 2; КО-14409/3.2; КО-13840/3.2; КО-15086/3.2; 4-15057/3.2 від 03.12.2014 щодо розгляду звернення ОСОБА_3 та інших інвалідів - ліквідаторів наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які просили відновити виконавчі провадження за рішеннями суду, (крім іншого, виконавчий лист № 2-а-236/2009 виданий 17.11.2010 Пустомитівським районним судом Львівської області про зобов'язання Управління Пенсійного Фонду України в Пустомитівському районі Львівської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 та виплатити її починаючи з 22.05.2008 року відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з мінімального розміру пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням виплачених сум) та забезпечити вжиття заходів для організації подальшого виконання рішень суду відповідно до вимог статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зокрема зазначив, що постанова про відновлення виконавчого провадження від 12.12.2014 року винесена державним виконавцем ВДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області та включена до переліку постанов передбачених ч. 5 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак дана постанова оскарженню не підлягає.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 ст. 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України i є обов'язковими до виконання на всій території України.

Як встановлено ч.1 ст.255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 (справа N 1-33/2004) визначив, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України (другий абзац п. 4.1 мотивувальної частини Рішення № 15-рп/2004).

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенцію), та практику Суду як джерело права.

Також, статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява № 40450/04) акцентував увагу на тому, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції.

У пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року ЄСПЛ зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

За змістом же п.68 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено в Законі України «Про виконавче провадження», відповідно до ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За змістом статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» , державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено підстави, за наявністю яких виконавче провадження підлягає закінченню.

За даних обставин особа, яка здійснює виконавче провадження по виконанню того чи іншого виконавчого документа, має право закінчити виконавче провадження шляхом прийняття відповідної постанови.

Так, відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушенні права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено підстави для відновлення виконавчого провадження. А саме, у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачеві визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Колегія суддів звертає увагу на те, що із листа Головного управління юстиції у Львівській області від 11.12. 2014 року слідує, що Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, на виконання доручення Державної виконавчої служби України № Ч-15203/3,2;Ч-14864/3 2; КО-14409/3.2; КО-13840/3.2; КО-15086/3.2; 4-15057/3.2 від 03.12.2014 щодо розгляду звернення ОСОБА_3 та інших інвалідів - ліквідаторів наслідків аварії на Чорнобильській АЕС просить відновити виконавчі провадження за рішеннями суду, (крім іншого, виконавчий лист № 2-а-236/2009 виданий 17.11.2010 Пустомитівським районним судом Львівської області).

Враховуючи наведене, судом вірно встановлено, що відповідач діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», виконав та вжив заходів щодо відновлення виконавчого провадження.

Також слід зазначити, що згідно ч.1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Частиною 5 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» визначено перелік постанов, які можуть оскаржуватися в порядку, передбаченому Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки, постанова про відновлення виконавчого провадження від 12.12.2014 року винесена державним виконавцем ВДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області включена до переліку, постанов передбачених ч. 5 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження», в такому разі дана постанова оскарженню не підлягає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційні скарги на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 41, ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Пустомитівському районі Львівської області залишити без задоволення, а постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 27.03.2015 року по справі № 450/203/15-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст

виготовлено 13.06.2016 року.