Справа № 804/4334/13-а
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" червня 2016 р. м. Київ К/800/37330/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І., Приходько І.В.,
за участю секретаря судового засідання Бовкуна В.В.,

представника позивача Нікульнікова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2015 року

у справі № 804/4334/13-а

за позовом приватного підприємства «Нафтатранссервіс» (далі - позивач, ПП «Нафтатранссервіс»)

до Криворізької центральної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби (далі - Криворізька центральна МДПІ)

про визнання протиправними дій, скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ПП «Нафтатранссервіс» звернулось до суду з адміністративним позовом до Криворізької центральної МДПІ про визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.03.2013 року № .

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2013 року в задоволенні адміністративного позову в частині позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 01.03.2013 року № відмовлено. В частині позовних вимог про визнання протиправними дій Криворізької центральної МДПІ позовну заяву залишено без розгляду.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2015 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2013 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково: прийняте Криворізькою центральною МДПІ податкове повідомлення-рішення від 01.03.2013 року № скасовано. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Вважає, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач в своїх запереченнях на касаційну скаргу зазначає, що скаржник не спростовує висновок суду апеляційної інстанції, вважає касаційну скаргу відповідача необґрунтованою, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому засіданні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 05.11.2012 року по 08.11.2012 року відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства України по платі за землю за період червень 2010 року - вересень 2012 року, результати якої оформлено актом від 08.11.2012 року № 3584/344/1503/30442560, яким зафіксовано встановлені перевіркою порушення позивачем вимог: пп. 271.1.1 п. 271.1 ст. 271, п. 288.4 ст. 288, п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого встановлено заниження орендної плати за земельні ділянки на загальну суму 430 751,52 гривня.

На підставі вказаного акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.03.2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати юридичних осіб за основним платежем у розмірі 430 751,52 гривня та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 88 396,96 гривень.

Як вбачається з матеріалів акту перевірки, наведені висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що підприємством в уточнюючих розрахунках неправомірно зменшено розмір орендної плати за землю, в той час як на теперішній час діє грошова оцінка землі, яка затверджена рішенням Криворізької міської ради від 14.05.2010 року № 3884.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині, суд першої інстанції виходив з правомірності та законності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки рішенням суду роз'яснено, що дія рішення ради щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок може бути припинена тільки на бюджетний період 2014 року, а тому у підприємства були відсутні підстави для зменшення податкових зобов'язань з плати за землю за період 2010 - 2012 роки. При цьому, залишаючи позов без розгляду в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача, суд виходив з того, що вказані обставини були предметом дослідження у справі з тими ж сторонами про скасування наказу про призначення перевірки.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки, з урахуванням факту визнання нечинним з 01.11.2011 року рішення Криворізької міської ради від 14.05.2010 року № 3884, яким затверджена грошова оцінка земельних ділянок міста, позивач мав право зменшити суму податкових зобов'язань з орендної плати за землю із вказаної дати.

Суд касаційної інстанції не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції. При цьому колегія суддів касаційної інстанції виходить з наступного.

За змістом ст. 271 ПК України базою оподаткування податком з плати за землю є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до ст. 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу.

У розумінні ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до п. 286.1 - п. 286.3 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов'язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

Згідно до п. 288.1 - п. 288.4 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний орган державної податкової служби про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Положеннями п. 289.1 ст. 289 ПК України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Відповідно до ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України тягне за собою накладення штрафу.

Судами встановлено, що між позивачем та Криворізькою міською радою укладено договори оренди земельних ділянок від 06.05.2008 року, від 13.10.2010 року та від 12.07.2011 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається та встановлено судами, що ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2013 року по справі № 2а-423/10/0408 встановлено наступні обставини: «Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2011 року визнано рішення Криворізької міської ради Дніпропетровської області № 3884 від 14.05.2010 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу» нечинним. Ухвалою Вищого адміністративного суду від 16.11.2011 року виконання даної постанови було зупинено до закінчення касаційного провадження. Ухвалою касаційного суду від 11.12.2012 року залишено без змін постанову апеляційного суду від 01.11.2011 року. Апеляційний суд в постанові від 01.11.2011 року зазначив, що існування рішення потягло настання певних юридичних наслідків для невизначеного кола суб'єктів, а тому його дія може бути припинена тільки на майбутнє, тобто з часу набрання законної сили рішенням суду. З такою правовою позицією погодився і Вищий адміністративний суд України, зазначивши про це в ухвалі від 11.12.2012 року. Отже, застосування протягом бюджетного періоду 2013 року будь-яких ставок податку за землю або орендної плати, визначених інакше, ніж рішенням Криворізької міської ради Дніпропетровської області № 3884 від 14.05.2010 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу», є неможливим без порушення норм ПК України».

Тобто, судом першої інстанції вірно зазначено, що Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом роз'яснено, що дія рішення Криворізької міської ради Дніпропетровської області № 3884 від 14.05.2010 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу» може бути припинена тільки на бюджетний період 2014 року.

Також, судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що постановами Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.01.2013 року закрито провадження по справах про притягнення ОСОБА_6, ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено судами та не заперечується сторонами, позивачем подано до податкового органу уточнюючі податкові декларації з плати за землю, в яких підприємство зменшило суми податкових зобов'язань у зв'язку зі скасуванням рішення Криворізької міської ради від 14.05.2010 року № 3884, яким затверджена грошова оцінка земельних ділянок.

Так, судом першої інстанції вірно зауважено, що ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2013 року роз'яснено постанову суду про скасування вказаного рішення Криворізької міської ради та зазначено, що дія рішення Криворізької міської ради Дніпропетровської області № 3884 від 14.05.2010 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу» може бути припинена тільки на бюджетний період 2014 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що у підприємства були відсутні підстави для зменшення податкових зобов'язань з плати за землю, а тому вимоги позивача в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 01.03.2013 року № є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому, судом обґрунтовано не взято до уваги доводи позивача стосовно того, що рішеннями суду, які набрали законної сили, встановлена відсутність вини посадових осіб підприємства у вчиненні правопорушень, зазначених в акті перевірки, оскільки постановами, на які посилається останній, закрито провадження у справі про притягнення посадових осіб позивача до адміністративної відповідальності за ст. 163-1 КУпАП, якою передбачено відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України, оскільки вказаними рішеннями суду не встановлено в діях працівників підприємства складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 163-1 КУпАП.

При цьому, викладене в акті перевірки порушення податкового законодавства щодо заниження платником податку податкових зобов'язань з плати за землю не відноситься до адміністративних правопорушень, оскільки відповідальність за вчинення такого порушення передбачена нормами ПК України, на підставі яких до платника податків податковим органом застосовано заходи впливу шляхом винесення відповідного податкового повідомлення-рішення.

Водночас, судом першої інстанції вірно зауважено, що питання нормативної грошової оцінки земельних ділянок, порядок нарахування земельного податку, врегулювання спірних правовідносин в судовому порядку, зокрема, положення ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2013 року не були предметом дослідження при винесенні постанов про закриття справ про притягнення посадових осіб позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 163-1 КУпАП.

Відповідно до пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 ПК України органи державної податкової служби є контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо: у провадженні цього або іншого адміністративного суду є адміністративна справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як свідчать матеріали справи, позивачем оскаржено в судовому порядку наказ Криворізької ЦМДПІ від 25.10.2012 року № 1063 про проведення документальної невиїзної перевірки ПП «Нафтатранссервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства України за поданими уточнюючими податковими деклараціями з плати за землю, за результатами якого постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.12.2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Так, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано не взято до уваги твердження позивача про неправомірність проведення відповідачем перевірки підприємства, зокрема, відсутність підстав для проведення перевірки та повноважень податкового органу на здійснення перевірки, протиправність наказу про призначення перевірки, оскільки вказані обставини були предметом розгляду та досліджені судом у справі за позовом ПП «Нафтатранссервіс» до Криворізької центральної МДПІ про скасування наказу про призначення перевірки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна заява ПП «Нафтатранссервіс» в частині вимог про визнання протиправними дій Криворізької ЦМДПІ підлягає залишенню без розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відмови в задоволенні частини позовних вимог та залишення частини позовних вимог без розгляду.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Зважаючи на викладене, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а помилково скасована постанова суду першої інстанції - залишенню в силі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 160, 167, 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2015 року у справі № 804/4334/13-а - скасувати.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2013 року у справі № 804/4334/13-а - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.О. Бухтіярова
Судді: М.І. Костенко
І.В. Приходько