Справа № 265/2909/16-а
Суддя: Мельник І. Г.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №265/2909/16-а
Провадження №2-а/265/87/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Мельник І.Г., за участю секретаря Цепи К.С., представника відповідача Штепа Ю.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И В:

20 травня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя в Донецькій області (надалі - Управління ПФУ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 23 лютого 1985 року здобула право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_3, яке видано Пенсійним фондом України міста Шахтарськ 15.04.1985 року. У зв'язку з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок), у населеному пункті, де вона мешкала, було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Внаслідок цього, не маючи інших джерел існування крім пенсії, змушена була звернутися із заявою про взяття її на облік та виплату пенсії до іншого територіального органу Пенсійного фонду України. В період з 01.09.2014 року по 29 лютого 2016 року, вона отримувала пенсію в Управлінні ПФУ у Вільнянському районі Запорізької області. В подальшому пенсію припинила одержувати з березня 2016 року, оскільки переїхала з міста Запоріжжя та постійно ніде не мешкає. У зв'язку із зміною фактичної адреси мешкання в березні 2016 року, вона звернулась в травні 2016 року до Управління ПФУ із заявою про переведення пенсійної справи до міста Маріуполя та виплатити їй недоотриманні пенсійні кошти з 01.03.2015 року. Однак впродовж тривалого часу їй не було надано жодної відповіді, а саме, чи поставлено її на облік, та чи буде проводитись їй виплата пенсійних коштів. 16 травня 2016 року позивач звернулась письмово до Управління ПФУ для надання відповіді, а саме, чи поставлено її на облік, та коли буде здійснено виплату пенсії на її картковий рахунок у ДОУ «АТ Ощадбанк». 20 травня 2016 року ОСОБА_2 було надано відповідь від начальник Управління ПФУ, з якої вбачається, що її пенсійну справу буде прийнято на облік з 01.03.2016 року, але у зв'язку із тим, що надана нею довідка внутрішньо переміщеної особи не містить відмітки територіального органу Державної міграційної служби про фактичне місце проживання, виплата пенсії проводитись не буде. Такі дії та рішення позивач вважає протиправними, як такі, що не відповідають вимогам Конституції України, ст.7, 46, 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та не узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини. Зазначає, що постанови Кабінету Міністрів України, що обмежують права внутрішньо переміщених осіб, не узгоджуються з положеннями закону. Посилаючись на вищенаведене, просить суд: визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області щодо невиплати їй пенсії за віком з 01.03.2015 року; зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії негайно після проголошення рішення та утриматись від подальшого призупинення її виплати.

В судове засідання позивач не з'явилась, до суду від неї надійшла заява з проханням слухати справу заїї відсутності, на задоволенні позову наполягає та просить його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 (який діє на підставі довіреності) проти позову заперечував та надав письмові пояснення, які підтримав у судовому засіданні. В запереченнях зазначив, що позивач ОСОБА_2, який є внутрішньо переселеною особою, 05 травня 2016 року звернувся до Управління ПФУ із заявою про переведення пенсійної справи з Управління ПФУ у Вільнянському районі Запорізької області, до якої додала копії паспорту, ідентифікаційного коду та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та заяву про виплату пенсії на розрахунковий рахунок у ДОУ АТ «Ощадбанк». Відповідно до постанови КМУ від 14 березня 2016 року «Про внесення змін до деяких постанов КМУ» призначення та продовження виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення та видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року №509. За цим порядком довідка вважається недійсною без проставлення на її зворотному боці відмітки територіального органу державної міграційної служби про фактичне місце проживання. Так як надана позивачем довідка такої відмітки не мала, то пенсія їй не була виплачена.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до пенсійного посвідчення НОМЕР_3 від 15.04.1985 року ОСОБА_5 є отримувачем пенсії за віком.

05 травня 2016 року ОСОБА_5, яка є внутрішньо переселеною особою, звернулась до відповідача із заявою про переведення пенсійної справи з управління ПФУ у Вільнянському районі Запорізької області, до якої додала копії паспорту, ідентифікаційного коду та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та заяву про виплату пенсії на розрахунковий рахунок у ДОУ АТ «Ощадбанк».

За даними Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 04 травня 2016 року був взятий Управлінням на облік внутрішньо переміщених осіб, довідка № від 04 травня 2016 року, яка є дійсною.

За статтею 8 Конституції України саме Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема в інших випадках, передбачених ч.1 ст.49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон № 1058).

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан, ні в Україні вцілому, ні на окремих територіях Донецької області на теперішній час не запроваджено.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 на території Донецької області розпочато антитерористичну операцію.

Згідно ст.1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції не прийнято.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Згідно з частиною 2 ст.14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Відповідно до ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Проте на теперішній час будь-які зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року щодо обмеження права осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади, на отримання пенсійних виплат не вносилися.

Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, такі обмеження також не встановлені.

Будь-який інший Закон України з цього питання також відсутній.

Закон України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на правовідносини, що виникли між сторонами, не розповсюджується, оскільки відповідно до ст.3 цього Закону для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

05 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», згідно якої (з урахуванням змін і доповнень) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509.

Відповідно до п.2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595, у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Відповідно до п.8 Тимчасового порядку особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. №509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Сттаття 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені ч.1 ст.49 вказаного закону: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу зазначених постанов Кабінету Міністрів України №531 від 01 жовтня 2014 року, № 637 від 05 листопада 2014 року, № 595 від 07 листопада 2014 року випливає, що ними встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції, тобто особливості виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам.

Проте зазначені підзаконні нормативні акти не є законом, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13 червня 2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року у справі № 826/18826/14 , яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2015 року визнаний незаконним та нечинним з моменту прийняття пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595.

В мотивувальній частині ухвали Вищого адміністративного суду від 16 жовтня 2015 року зазначено, що системний аналіз вказаних норм Конституції України та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перевірка законності постанови № 595 в частині затвердження пункту 2 Тимчасового порядку дає підстави для висновку про те, що, зупиняючи видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, Кабінет Міністрів України порушив їхні приписи як щодо наявності повноважень на прийняття такого рішення, так і щодо звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, рівності громадян перед законом, виплати пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3).

Згідно ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 8 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Описане свідчить про те, що пункт 2 Тимчасового порядку не сприяє виконанню державою позитивного зобов'язання щодо виплати належних позивачам відповідно пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом, а навпаки перешкоджає цьому.

За таких обставин позивач ОСОБА_2 як внутрішньо переміщена особа, яка проживає на території Лівобережного району міста Маріуполя (вказаний факт підтверджується відповідними довідками), має право на отримання пенсії за віком, починаючи з місяця, коли пенсія нею не була доотримана, а саме з 01.03.2016 року.

Посилання відповідача на відсутність у довідках про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відмітки чи то органу Державної міграційної служби, чи то Лівобережньої районної адміністрації Маріупольської міської ради, як того вимагає постанова КМУ від 01 жовтня 2014 року №509, є звуженням прав громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Судом встановлено, що не поставлення на облік та невиплата пенсії ОСОБА_2 без винесення певного рішення відповідачем, тобто вчинені дії, які порушують право позивача на соціальний захист.

Вирішуючи позовні вимоги про зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії та утриматися від подальшого призупинення її виплати, то суд такі вимоги вважає необхідним задовольнити частково, так як не можуть бути задоволені вимоги на майбутнє без врахування Законів, які можуть діяти на час виплати щомісячних платежів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 КАС України суд вважає необхідним допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.128, 158, 161, 162, 163 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя, яка полягає у не виплаті пенсії з 01.03.2016 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя Донецької області прийняти на облік та виплатити призначену ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2 недоотриману пенсію за віком з 01.03.2016 року.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 КАС України допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ця постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення постанови, а учасниками процесу, що не були присутні при проголошенні, - протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови. У разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини цієї постанови, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови складеної у повному обсязі.

Суддя І.Г.Мельник