Справа № 813/6358/15
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2016 року № 813/6358/15

о 12 год. 23 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним

позовом ОСОБА_1, представник - не прибув
до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, представник - не прибув Перемишлянського районного відділу ГУМВС України у Львівській області, представник - не прибув
про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, зобов'язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Перемишлянського районного відділу ГУМВС України у Львівській області із адміністративним позовом в якому із врахуванням заяви про уточнення і збільшення позовних вимог просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління МВС України у Львівській області від 06.11.2015 року № 848 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 - капітана міліції, з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Перемишлянського районного відділу ГУМВС у Львівській області за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів - при відсутності можливого подальшого використання на службі);

- поновити ОСОБА_1 - капітана міліції, на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Перемишлянського районного відділу ГУМВС у Львівській області;

- зобов'язати Перемишлянського районного відділу ГУМВС у Львівській області виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає його звільнення із займаної посади незаконним та безпідставним, оскільки прийняте відповідачем врахування переважного права на залишення на роботі, без пропозиції щодо переведення на іншу роботу та без з'ясування бажання позивача проходити службу у поліції. Також позивач зазначає, що продовжував виконувати свої службові обов'язки, 07.11.2015 року перебував в складі слідчо-оперативної групи та отримував на руки табельну зброю, проводив зустрічі з громадянами, проводив профілактичні заходи щодо запобіганню правопорушень.

Представник позивача в судове засідання не прибув, подав 06.06.2016 року через канцелярію суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задоволити повністю, розгляд справи проводити без його участі.

Позиція Відповідача - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області викладена у запереченні на адміністративний позов. Відповідач, просив в задоволенні позову відмовити повністю з підстав, що через зміни в організації діяльності ГУМВС України у Львівській області, а саме скорочення штату чисельності працівників у зв'язку із ліквідацією, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом позивача звільнено за п. 64 «г», через скорочення штатів. Приписами п. 9 XI Прикінцевих та Перехідних положень вказаного Закону передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначених цим же Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього ж Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі поліції. Як вбачається з довідки Перемишлянського відділення поліції Золочівського відділу поліції ГУНП у Львівській області від 26.01.2016 року № 566/49/01-2016 заява про прийняття на службу до Перемишлянського відділення поліції Золочівського відділу поліції ГУНП у Львівській області від ОСОБА_1 не надходила.

Від відповідача - Перемишлянського районного відділу ГУМВС України у Львівській області заперечень на позовну заяву до суду не надходило.

Представник відповідача - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в судове засідання не прибув, заяви про розгляд справи без його участі не подав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача - Перемишлянського районного відділу ГУМВС України у Львівській області в судове засідання не прибув, заяви про розгляд справи без його участі не подав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

06.11.2015 року начальником ГУМВС України у Львівській області прийнято наказ № 848 о/с, відповідно до положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України: за п. 64 «г» /через скорочення штатів/ капітана міліції ОСОБА_1/М-065403/, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Перемишлянського районного відділу ГУМВС, з 06.11.2015 року.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, КЗпП України, Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року та «Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 року, КАС України.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників

Згідно ст. 42 цього ж Кодексу, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно ст. 49-2 цього ж Кодексу, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Згідно п. 8 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно п. 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Згідно п. 10 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Згідно п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (в редакції чинній на день звільнення), особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються подання чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу.

Судом враховуються обґрунтування позовних вимог позивача про визнання протиправним і скасування наказу № 848 о/с від 06.11.2015 року про звільнення ОСОБА_1 - капітана міліції, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Перемишлянського районного відділу ГУМВС, з органів внутрішніх справ України в запас, за пунктом 64 «г», через скорочення штатів, оскільки відповідач не обґрунтував неможливість подальшого використання позивача на службі, не врахував відсутність відмови позивача від проходження служби в поліції та не перевірив можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції.

Відповідно позивач виявив бажання проходити службу в поліції, відповідач жодними доказами не спростував відповідності позивача вимогам до поліцейських, визначеним Законом, позивач міг бути прийнятий на службу до поліції шляхом видання наказу про призначення, оскільки його згода крім письмового рапорту була виражена і його діями щодо виконання службових обов'язків. Крім цього, позивач як працівник міліції, не відмовлявся від проходження служби в поліції, а відтак у відповідача не було правових підстав звільняти його зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Судом також враховуються і обґрунтування позовних вимог позивача в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 - капітана міліції, на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Перемишлянського районного відділу ГУМВС у Львівській області, оскільки у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Частина 1 статті 235 КЗпП України передбачає обов'язок суду в разі встановлення факту звільнення працівника без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку поновити його на попередній роботі й, при цьому, не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав.

Вказана позиція суду по суті узгоджується із позицією ВАС України викладеною в ухвалі від 11.02.2016 року у справі № К/800/38707/15 та із позицією Верховного Суду України викладеною в постанові від 21.05.2014 року у справі №6-33цс14.

З цих же підстав судом не враховуються заперечення відповідача у вказаній частині позовних вимог, оскільки не зважаючи, що відповідач ГУ УМВС України у Львівській області перебуває в стані припинення, суд, як орган який розглядає трудовий спір не наділений повноваженнями обрання іншого способу захисту трудових прав ніж встановлених ч. 1 ст. 235 КЗпП України.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відтак Перемишлянське районне відділення ГУМВС України у Львівській області зобов'язане нарахувати та виплатити позивачу, середній заробіток за час вимушеного прогулу.

З цих же підстав судом не враховуються надані відповідачем - Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області докази на підтвердження заперечень проти позову в тому числі і довідка Перемишлянського відділення поліції Золочівського відділу поліції ГУНП у Львівській області від 26.01.2016 року № 566/49/01-2016, про те, що з заявою про прийняття на службу до Перемишлянського відділення поліції Золочівського відділу поліції ГУНП у Львівській області від ОСОБА_1 не надходила, оскільки законодавцем не встановлено форму волевиявлення особи проходити службу, відсутність лише письмових доказів не є безумовною підставою для звільнення. Належних та допустимих доказів відмови позивача від проходження служби відповідачем також не надано. Відповідно відповідачем не підтверджено правомірність звільнення позивача із займаної посади.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з врахуванням змісту ст. 162 КАС України, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Перемишлянського районного відділу ГУМВС України у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, зобов'язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, підлягають задоволенню повністю.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задоволити повністю.

2. Визнати протиправними і скасувати наказ № 848 о/с від 06.11.2015 року ГУ МВСУ у Львівській області «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 - капітана міліції, з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Перемишлянського районного відділу ГУМВС у Львівській області за пунктом 64 «г», через скорочення штатів.

3. Поновити ОСОБА_1 - капітана міліції, на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Перемишлянського районного відділу ГУМВС у Львівській області.

4. Зобов'язати Перемишлянський районний відділ ГУМВС у Львівській області виплатити заробітню плату за час вимушеного прогулу.

5. Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 - капітана міліції, на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Перемишлянського районного відділу ГУМВС у Львівській області підлягає негайному виконанню.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова у повному обсязі складена 13.06.2016 року.

Суддя Гавдик З.В.