Справа № 816/149/16
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 р.Справа № 816/149/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Курило Л.В. , Русанової В.Б.

за участю секретаря судового засідання Дудки О.А.

педставників позивача - Рой І.В., Бойченка С.О., представника відповідача - Курило В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2016р. по справі № 816/149/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Жовтень"

до Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Жовтень" звернулося до суду з адміністративним позовом до Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення № від 03.08.2015 р.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2016 р. вищезазначений адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2016 року та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Податкового кодексу України, КАС України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ТОВ "Жовтень" є юридичною особою та суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість відповідно до свідоцтва № 200108769 від 07.02.2013 р., серія НБ № 112136, виданого Карлівською МДПІ Полтавської області ДПС (а.с.46 т.1).

На підставі направлення № 000014 від 07.07.2015 р., виданого Карлівською ОДПІ, Пустовойтовою А.В., головним державним ревізором - інспектором відділу податкового аудиту Карлівської ОДПІ, радником податкової та митної справи II рангу, та наказу в. о. начальника Карлівської ОДПІ № 31 від 07.07.2015 р. "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Жовтень", наказу в. о. начальника Карлівської ОДПІ № 35 від 10.07.2015 р. "Про продовження проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Жовтень", у зв'язку з ненаданням ТОВ "Жовтень", на обов'язковий письмовий запит органу державної служби від 06.01.2015 р. № 30/10/16-12- 22-18 та від 14.05.2015 р. № 1546/10/16-12-22-18 відповіді в повному обсязі, а саме відсутні: разові замовлення, які є невід'ємними додатками до договору № ТЕО-14/63-ПНСХ-ЖВТ про надання транспортно - експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 10.06.2014 р.; складські документи зернового складу: складська квитанція, складське та заставне свідоцтво, та згідно з підпунктами 16.1.5, 16.1.7, 16.1.12 пункту 16.1 статті 16, підпунктами 20.1.2, 20.1.4 пункту 20 статті 20, пунктами 73.3, 73.5 статті 73, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 глави 8 Податкового кодексу України, пункту 3 Розділу ІІ Прикінцевих положеннь" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 р. №71-VІІІ, проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "Жовтень" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Вівотранс", за період з 01.10.2014 р. по 31.10.2014 р.

За наслідками проведеної перевірки ТОВ "Жовтень" відповідачем складено акт № 16/22/31539058 від 22.07.2015 р., у якому зафіксовані порушення підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, у результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся, податкової декларації з податку на додану вартість - спеціальний режим оподаткування у сфері сільського господарства, у розмірі 18272 грн, у тому числі за жовтень 2014 року на суму 18272 грн. (а.с.11-41 т.1).

На підставі акта перевірки відповідачем 03.08.2015 р. прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 18272,00 грн (а.с.45).

Позивач не погодився із указаним податковим повідомленням-рішенням, у зв'язку з чим звернувся до суду із цим позовом .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято необгрунтовано та з порушенням закону.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Пунктом 198.2 статті 198 цього Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України) суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Указане закріплено також у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704, згідно з пунктом 2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз вищезазначених норм законодавства вказує, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, яка згідно з пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

Судовим розглядом встановлено, що протягом перевіряємого періоду (жовтень 2014 року) між ТОВ "Жовтень" (замовник) та ТОВ "Вівотранс" (виконавець) укладено договір № ТЕО-14/63-ПНСХ-ЖВТ про надання транспортно - експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 10.06.2014 р. (в подальшому Договір). (а.с.58-62 т.1).

Відповідно до умов пункту 1.1 договору виконавець зобов'язується організувати перевезення вантажу автомобільним транспортом (відповідно до товарно-транспортної накладної) до відповідного пункту призначення у встановлений договором або замовленням строк та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачу), а замовник зобов'язується сплатити за організацію перевезення вантажу встановлену плату. Ціна договору дорівнює сумарній вартості наданих виконавцем та прийнятих замовником послуг, пов'язаних із перевезенням вантажу протягом дії цього договору та відображається в актах приймання - передачі наданих послуг (пункт 2.2 договору).

Додатком № 1 до Договору обумовлені тарифи на перевезення зернових культур (а.с.217 т.1).

У межах виконання Договору ТОВ "Вівотранс" у жовтні 2014 року надало позивачу послуги по перевезенню кукурудзи на загальну суму 109631,60 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 18271,93 грн.

На підтвердження реальності здійснення зазначеної господарської операції за Договором позивачем надані до суду наступні документи: рахунки-фактури: № 000056 від 15.10.2014 р. на суму 51273,83 грн., в тому числі ПДВ 8545,64 грн., №000065 від 16.10.2014 р. на суму 24151,65 грн., в тому числі ПДВ 4025,27 грн., № 000073 від 20.10.2014 р. на суму 26899,48 грн., в тому числі ПДВ 4483,25 грн., № 000087 від 20.10.2014 р. на суму 7306,64 грн., в тому числі ПДВ 1217,77 грн. (а.с.68-69 т.1); акти здачі-прийняття робіт (надання послуг): № 000056 від 15.10.2014 р. на суму 51273,83 грн., в тому числі ПДВ 8545,64 грн., № 000065 від 16.10.2014 р. на суму 24151,65 грн., в тому числі ПДВ 4025,27 грн., №000073 від 20.10.2014 р. на суму 26899,48 грн., в тому числі ПДВ 4483,25 грн., № 000087 від 20.10.2014 р. на суму 7306,64 грн., в тому числі ПДВ 1217,77 грн. (а.с.72,82,87 т.1, 25-26 т.2); податкові накладні: № 56 від 15.10.2014 р. на суму 51273,83 грн., в тому числі ПДВ 8545,64 грн., № 65 від 16.10.2014 р. на суму 24 151,65 грн., в тому числі ПДВ 4025,27 грн., № 73 від 20.10.2014 р. на суму 26899,48 грн., в тому числі ПДВ 4483,25 грн., № 87 від 20.10.2014 р. на суму 7306,64 грн., в тому числі ПДВ 1217,77 грн. (а.с.113-116); товарно-транспортні накладні (а.с.73-81, 83-86, 88-103 т.1, 27-34 т.2).

Згідно виписки по рахунку позивача, оплата за надані послуги перевезення здійснена згідно з платіжними дорученнями № 619 від 31.10.2014 р. на суму 7306,67 грн., № 620 від 31.10.2014 р. на суму 26899,65 грн., № 622 від 31.10.2014 р. на суму 24151,65 грн., № 623 від 31.10.2014 р. на суму 51273,83 грн. (а.с.70-71 т.1).

Судовим розглядом встановлено, що фактично у жовтні 2014 року ТОВ "Вівотранс" надано послуги по перевезенню кукурудзи власного виробництва ТОВ "Жовтень" з полів, що обробляються ТОВ "Жовтень" (а.с.183-186 т.1).

Договір складського зберігання № 14-18 від 13.10.2014 р. (а.с.219-225 т.1), укладеного між ТОВ "Агрострой" та ТОВ "Жовтень", та договір складського зберігання № 73 від 14.10.2014 р. (а.с.64-67 т.1), укладеного між ПАТ "Компанія "Райз" та ТОВ "Жовтень", підтверджують, що перевезена ТОВ "Вівотранс" кукурудза зберігалася на складах, що належать ТОВ "Агрострой" та ПАТ "Компанія "Райз".

Про прийняття ТОВ "Агрострой" на зберігання кукурудзи, що належить позивачеві, свідчать долучені до матеріалів справи копії складських квитанцій на зерно (а.с.119-125 т.1). Як доказ прийняття ПАТ "Компанія "Райз" на зберігання кукурудзи, що належить позивачеві, свідчать долучені до матеріалів справи копії складських квитанцій на зерно (а.с.126-130 т.1).

Доказом прийняття ТОВ "Агрострой" на зберігання кукурудзи є копії реєстрів накладних на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку № 102 від 13.10.2014 р., № 103 від 14.10.2014 р., № 104 від 15.10.2014 р. та копії карток аналізу зерна за 12.10.2014 р., 13.10.2014 р. та 14.10.2014 р., виданих ТОВ "Агрострой" (а.с.203-208, 226-231 т.1).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач ні в акті перевірки, ні в ході судового розгляду справи не надав жодних доказів того, що господарська діяльність ТОВ "Вівотранс" з оренди транспортних засобів, які використовувались у наданні послуг перевезення позивачу, суперечить актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Судовим розглядом встановлено, що ТОВ "Вівотранс" не позбавлений права залучати для виконання договору № ТЕО-14/63-ПНСХ-ЖВТ про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 10.06.2014 р. інших перевізників, оскільки договором визначено право ТОВ "Вівотранс" залучити до надання послуг третіх осіб (пункт 1.5 договору).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вході судового розгляду справи в повному обсязі доведено реальність господарської операції позивача із ТОВ "Вівотранс" з придбання послуг, встановлено факт понесення позивачем витрат та сплати у ціні придбаних послуг податку на додану вартість, а також використання таких послуг у господарській діяльності позивача.

Доводи апелянта, які ґрунтуються на податковій інформації, наявній у податковому органі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки формування суб'єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Крім того, незначні недоліки у заповненні бухгалтерських документів, у даному випадку товарно-транспортних накладних, виявлені контролюючим органом у результаті перевірки позивача, не свідчать про їх неналежність та недопустимість як доказів. Товарно-транспортна накладна є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника і оприбуткування їх у вантажоодержувача при перевезенні вантажів у межах України та не є єдиним та безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей та їх транспортування автомобільним транспортом.

Порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту лише за встановленого факту сприяння останнім першому в ухиленні від виконання податкового обов'язку або факту їхніх сумісних дій по створенню схеми незаконної мінімізації податкових зобов'язань. Обставини, які б достовірно свідчили про наявність таких фактів, не встановлені.

Із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 03.08.2015 р. є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно із з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2016 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2016р. по справі № 816/149/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Присяжнюк О.В.
Судді Курило Л.В. Русанова В.Б.
Повний текст ухвали виготовлений 13.06.2016 р.