Справа № 826/13550/15
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

07 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Шостака О.О.,

суддів Желтобрюх І.Л., Мамчура Я.С.,

при секретарі Лебедєвій Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Технікс Ресурс» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Технікс Ресурс» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Держаної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технікс Ресурс» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23 червня 2015 року за № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ДПІ у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Технікс Ресурс» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Брокбудкепітал» за період з 01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 року.

За результатами зазначеної перевірки відповідачем було складено Акт перевірки від 02 червня 2015 року № 2948/26-58-22-02-18/36273496, в якому зроблено висновок про порушення позивачем вимог підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14, підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 232 493,00 грн., в тому числі за лютий 2014 року - 232 493,00 грн.; пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 258 325,00 грн., в тому числі за 2014 рік - 258 325,00 грн.

На підставі висновків вказаного Акту перевірки ДПІ у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві було прийнято податкове повідомлення-рішення від 23 червня 2015 року № , яким ТОВ «Технікс Ресурс» збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 387 488,00 грн., в тому числі: за основним платежем - 258 325,00 грн., за штрафними санкціями - 129 163,00 грн.

Не погодившись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з вказаним рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.8 ст. 201 ПК України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наведеного вбачається, що умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту та валових витрат є придбання платником податків товарів (послуг) для використання їх в своїй господарській діяльності. Підставою для виникнення такого права є податкова накладна, виписана контрагентом платника податків, який зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Отже, всі витрати господарюючого суб'єкта мають бути здійснені саме для і в межах провадження господарської діяльності, а не з іншими цілями, та підтверджені відповідними первинними документами.

Водночас, наявність податкової накладної є обов'язковою, але не вичерпною підставою для визначення податкового кредиту, оскільки наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Крім того, в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011 зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між позивачем (замовник) та ТОВ «Брокбудкепітал» (підрядник) укладено договір підряду від 27 січня 2014 року № ТО-196, відповідно до умов якого, замовник замовляє та зобов'язується оплатити, а підрядник зобов'язується належним чином виконувати роботи з організації каналів зв'язку, визначені у відповідних Додатках та/або Додаткових угодах до даного Договору.

Замовлення виконання робіт здійснюється шляхом підписання сторонами протягом строку дії даного договору відповідних замовлень на виконання робіт за формою встановленою у Додатку № 1 до даного Договору (пункт 1.1.2 Договору).

У замовленнях передбачених пунктом 1.2 Договору визначається обсяг робіт, що мають бути виконані за відповідним замовленням, загальна вартість таких робіт, строки виконання та інші відомості, що стосуються таких робіт (пункт 1.1.3 Договору).

Під роботами з організації каналів зв'язку, що виконуються згідно даного Договору та окремих замовлень, може розумітись будь-який з наступних видів Робіт:

- роботи з організації наземного каналу зв'язку з доступу до мережі інтернет для SMB

- роботи з організації прокладення телефонної лінії для корпоративних клієнтів

- роботи з організації наземного каналу зв'язку передаванням даних для корпоративних клієнтів

- роботи з організації базової станції супутникового зв'язку типу VSAT (пункт 1.1.4 Договору).

Відповідно до пункту 3.2.2 Договору замовник зобов'язується забезпечити можливість доступу працівників підрядника до місць виконання робіт.

Приймання-передача виконаних за кожним окремим замовленням робіт здійснюється шляхом підписання сторонами відповідного акту прийому-передачі виконаних за відповідним замовленням робіт (пункт 5.1 Договору).

В акті зазначається обсяг фактично виконаних за відповідним Замовленням робіт та їх вартість, встановлена на підставі даного Договору (пункт 5.2 Договору).

На підтвердження виконання вказаного договору з ТОВ «Брокбудкепітал» позивачем надано наступні первинні та розрахункові документи: замовлення на виконання робіт, акт приймання-передачі виконаних робіт з організації каналів зв'язку та додаток до нього, податкову накладну, платіжні доручення, виписки за банку, акт звіряння взаємних розрахунків.

Проте матеріали справи не містять доказів надання ТОВ «Брокбудкепітал» необхідних матеріалів для виконання робіт та забезпечення доступу працівників ТОВ «Брокбудкепітал» до місця виконання робіт, що є обов'язковими умовами вказаного вище Договору.

При цьому, як зазначено позивачем, вказаний договорів було укладено в зв'язку з необхідністю виконання ним своїх зобов'язань перед ПАТ «Датагруп» за договором підряду від 29 липня 2011 року № 2911/ДГ, відповідно до умов якого позивач (Підрядник) прийняв на себе зобов'язання щодо виконання комплексу робіт пов'язаних з будівництвом, прокладенням зовнішніх та внутрішніх телекомунікаційних мереж згідно об'єму робіт викладених в Додатках до Договору.

Так, на підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано акт приймання-передачі виконаних робіт з організації доступу та виконання робіт та додаток до нього, податкову накладну, реєстр виданих та отриманих податкових накладних, оборотно-сальдові відомості по рахунку.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності та економічної доцільності укладення позивачем договору з ТОВ «Брокбудкепітал», та необхідності залучення даного контрагента для виконання послуг відповідно до Договору підряду від 29 липня 2011 року № 2911/ДГ, укладеного позивачем з ПАТ «Датагруп».

При цьому, відповідно до умов вказаного договору не передбачалося залучення до відповідних послуг третіх осіб.

Так, відповідно до п. 10.3 Договору підряду від 29 липня 2011 року № 2911/ДГ жодна сторона не має права переуступати третім особам частково або повністю свої права та обов'язки за цим Договором без попередньої письмової згоди іншої Сторони.

Такої згоди, від ПАТ «Датагруп» на виконання вказаного договору іншою особою, а не позивачем матеріали справи не містять.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до статуту ТОВ «Технікс Ресурс», затвердженого Загальними зборами учасників, протокол №11 від 09 квітня 2012 року, видом діяльності ТОВ «Технікс Ресурс» є, зокрема технічне обслуговування мережі електрозв'язку, надання доступу до мережі інтернет, надання послуг телефонного зв'язку, тощо.

Станом на 1 квартал 2014 року відповідно до даних Форми № 1ДФ, працюючих у штаті працівників Товариства з обмеженою відповідальністю «Технікс Ресурс» складає 646 чоловік.

Таким чином, колегія суддів не вбачає економічної доцільності у залученні позивачем зазначеного вище контрагента до своєї діяльності.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідність господарської операції діловій меті, про що може свідчити і економічна обґрунтованість витрат на її здійснення, є необхідною умовою для реалізації платником податку права на податковий кредит. Це відповідає самому змісту норми 198.3 ст. 198 ПК, яка надає платнику податку право зменшити податкові зобов'язання на суму податку, сплаченого ним у зв'язку з придбанням товарів (послуг) при здійсненні господарської діяльності. Встановлення законодавцем податкових преференцій має на меті стимулювання ділової активності учасників торгівельного обороту, що, в свою чергу, презумує здійснення господарських операцій, що є об'єктом оподаткування, з метою досягнення економічного ефекту (ділової мети), а не тільки з метою отримання податкової вигоди.

Відповідність операції з придбання товарів (послуг) цілям господарської діяльності є необхідною умовою включення витрат на придбання товарів (робіт, послуг) до складу витрат, а ПДВ у їх ціні - до складу податкового кредиту. Отже, завідома для платника податків відсутність розумної економічної причини для понесення певних витрат при здійсненні господарської операції, як правило, виключає підстави для збільшення у податковому обліку витрат та/або податкового кредиту, оскільки таке у більшості своїй свідчить про відсутність ділової мети у такої господарської операції як притаманної риси господарської діяльності.

Наведені обставини та досліджені колегією суддів документальні докази в їх сукупності, є достатніми для висновку про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами, а оформлені лише документально, що в свою чергу призвело до встановлення податковим органом порушень формування позивачем податкового кредиту.

Колегія суддів наголошує на тому, що реальність операцій позивачем суду не доведено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, відповідачем надано належні докази на підтвердження висновку про порушення позивачем податкового законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу ТОВ «Технікс Ресурс» слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Технікс Ресурс» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

суддя Шостак О.О.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Мамчур Я.С