Справа № 804/1474/16
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 р. Справа № 804/1474/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участю:
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання податкової консультації недійсною,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємць ОСОБА_5 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якому просить:

- визнати недійсною податкову консультацію Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області вих. від 29.02.2016р. за №1319/10/04-36-13-02-12-1, а саме: «Оскільки орендна плата є обовязковим платежем, який сплачується фізичною особою підприємцем орендарем за користування земельною ділянкою державної і комунальної власності, ця сума не включається до валових витрат підприємницької діяльності.».

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.02.2016 року відповідач надав позивачу податкову консультацію, зробивши висновок про те, що фізична особа підприємець на загальній системі оподаткування не має право включати до складу витрат, витрати по оренді земель державної та комунальної власності, оскільки ця сума не включається до валових витрат підприємницької діяльності, у звязку з тим, що орендна плата є обовязковим платежем, який сплачується фізичною особо-підприємцем орендарем за користування земельною ділянкою державної і комунальної власності.

Позивач зазначає, що земельний податок та орендна плата за своєю правовою природою є різними видами платежів та мають відмінний порядок обчислення та нарахування, а отже, висновок відповідача не відповідає нормам чинного податкового законодавства.

Представник позивача, що прибув у судове засідання позов підтримав та надав пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача, що з'явився у судове засідання позов не визнав та надав письмові заперечення з наступним обгрунтуваням.

Орендна плата є обовязковим платежем, який сплачується фізичною особою-підприємцем орендарем за користування земельною ділянкою державної та комунальної власності, а отже, ця сума не може включатися до валових витрат підприємницької діяльності позивача. Крім того, відповідач при наданні податкової консультації зазначив, що якщо фізична особа-підприємець орендує земельну ділянку у юридичної особи чи фізичної особи-підприємця та сплачує відповідно до договору орендну плату, то в такому випадку орендодавець збільшує суму доходів, а орендар включає до витрат суму орендного платежу на підставі документального підтвердження (договорів оренди, квитанцій) та за умовами використання підприємцем цього майна у господарській діяльності. Також на думку відповідача, податкові консультації за своїм змістом не є рішенням суб'єкта владних повноважень чи нормативно-правовим актом, прав позивача не порушують та не створюють для нього права чи обов'язки.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача дослідивши матеріали справи та чинне на момент виникнення спірних правовідносин законодавство, судом встановлено, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 16.02.2016 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_5 подав звернення до Головного управління Державної фіскальної служби України про надання індивідуальної податкової вих. № 32 від 16.02.2016 р. з такого питання:

Чи можливо фізичною особою-підприємцем, який працює на загальній системі оподаткування, відносити до переліку витрат безпосередньо повязаних з отриманням доходів такої фізичної особи-підприємця, витрати по оренді земель державної та комунальної власності, на яких така фізична особа-підприємець здійснює господарську діяльність?

29.02.2016 року за № 1319/10/04-36-13-02-12-1 відповідач надав позивачу податкову консультацію, зробивши висновок про те, що фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не має права включати до складу витрат, витрати по оренді земель державної та комунальної власності, на яких така фізична особа-підприємець здійснює господарську діяльність. Мотивуючи свою відповідь там, що орендна плата є обовязковим платежем, який сплачується фізичною особою-підприємцем орендарем за користування земельною ділянко державної та комунальної власності, ця сума не включається до валових витрат підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 53.3. ст. 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Отже, зважаючи на зміст зазначеної норми позивач має право оскаржити надану йому відповідачем податкову консультацію.

Відповідно до п.п. 177.1 - 177.4 ст. 177 ПК України, в редакції чинній на момент надання податкової консультації, що оскаржено, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного обєкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обовязкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обовязкове страхування життя або здоровя працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що повязані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги звязку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, повязані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно п. 10.1, п. 10.2 ст. 10 ПК України до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок.

До місцевих зборів належать: збір за місця для паркування транспортних засобів; туристичний збір.

Місцеві ради обовязково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Згідно п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п.п. 265.1.3 п. 265.1 ст. 265 ПК України до податку на майно належить плата за землю.

Нормами ст.ст. 269-287 ПК України визначено особливості оподаткування земельного податку.

Пунктом 288.1 ст. 288 ПК України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.

Згідно п. 288.3 ст. 288 ПК України об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, визначеної у постанові від 21.04.2015 року №21-131-а15 передбачено, що за змістом п.п. 9.1.10 п. 9.1 ст. 9 ПК України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначено в підпункті 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Отже, Податковим кодексом України визначено обов'язок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону № 161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК.

Крім того, відповідач при наданні податкової консультації зазначив, що якщо фізична особа-підприємець орендує земельну ділянку у юридичної особи або фізичної особи-підприємця та сплачує відповідно до договору орендну плату, у цьому випадку орендодавець збільшує суму доходів, а орендар включає до витрат суму орендного платежу на підставі документального підтвердження (договорів оренди, квитанції тощо) та за умовами використання підприємцем цього майна у господарській діяльності.

При цьому податковий агент (юридична особа або фізична особа-підприємець) про суми виплаченої орендної плати фізичній особі-підприємцю зобовязана повідомити у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою №1ДФ.

Таким чином, висновок відповідача, викладений у податковій консультації, що оскаржено, про те, що фізична особа підприємець на загальній системі оподаткування не має право включати до складу витрат, витрати по оренді земель державної та комунальної власності, оскільки ця сума не включається до валових витрат підприємницької діяльності, у звязку з тим, що орендна плата є обовязковим платежем, який сплачується фізичною особо-підприємцем орендарем за користування земельною ділянкою державної і комунальної власності.

З огляду на викладене, податкова консультація № 1319/10/04-36-13-02-12-1 від 29.02.2016 року надана Головним управлінням Державної фіскальної служби України на звернення фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 від 16.02.2016 року є правомірною.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 16 травня 2016 року

Суддя ОСОБА_1