Справа № 826/16430/15
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

09 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «С.Р.К.» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «С.Р.К.» про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «С.Р.К.» та просила (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) стягнути з відповідача податковий борг з орендної плати з юридичних осіб в розмірі 20392,96 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 березня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що борг з орендної плати за земельну ділянку нараховано безпідставно, оскільки наразі земельна ділянка не перебуває в користуванні товариства.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Компанія «С.Р.К.» зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку в ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області.

За період з січня по серпень 2015 року відповідачем самостійно було задекларовано податкові зобов'язання з орендної плати на суму 41786,26 грн., згідно поданої до податкового органу податкової декларації за 2015 рік.

Однак, вказані податкові зобов'язання не були сплачені ТОВ «Компанія «С.Р.К.» у порядку та строки, визначені Податковим кодексом України, що зумовило звернення податкового органу до суду з даним адміністративним позовом.

В серпні 2015 року ТОВ «Компанія «С.Р.К.» було подано уточнюючу податкову декларацію, якою уточнено показники звітності з орендної плати з червня по серпень 2015 року.

Враховуючи подачу уточнюючої декларації після подання позовної заяви, ДПІ у м. Чернігові в судовому засіданні суду першої інстанції було зменшено позовні вимоги з урахуванням уточнень та виключено з суми податкового боргу період червень-серпень 2015 року.

Таким чином, непогашеною залишилась сума самостійно узгоджених податкових зобов'язань в розмірі 20392,96 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи факт наявності несплаченого податкового боргу та вжиття всіх необхідних заходів з боку податкового органу до визначення суми, що підлягає стягненню, - позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до пп.16.1.3 та пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п.46.1 ст.46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до ст.203 Податкового кодексу України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 статті 203 Податкового кодексу України для подання податкової декларації.

Податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків, не підлягає оскарженню (п.56.11 ст.56 Податкового кодексу України).

Згідно п.п.31.1 ст.31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Пунктом 38.1 ст.38 Податкового кодексу України встановлено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Підпунктом 14.1.175 п.14.1 ст.14 Кодексу встановлено, що суми грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання вважаються податковим боргом.

Згідно з п.95.1 ст.95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків, зокрема, шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності.

Пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що стягнення коштів з рахунків платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом на виконання вимог ст.59 Податкового кодексу України вручено ТОВ «Компанія «С.Р.К.» податкову вимогу від 06.04.2015 року №516-25.

Однак, на порушення вищевказаних вимог відповідач, у строки, визначені законодавством, не сплатив в повному обсязі узгоджену суму податкового зобов'язання з податку з орендної плати з юридичних осіб.

Враховуючи факт наявності несплаченого самостійно визначеного податкового зобов'язання та вжиття податковим органом всіх необхідних заходів до визначення його розміру, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення такої заборгованості в судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими посилання апелянта на неправомірність визначення розміру з орендної плати за період з січня по червень 2015 року, оскільки вказані зобов'язання були визначені товариством самостійно, а тому, в силу положень п.56.11 ст.56 Податкового кодексу України не підлягають оскарженню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не виявлено, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови суду немає.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «С.Р.К.» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 березня 2016 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 10 червня 2016 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Шостак О.О.

Мамчур Я.С