Справа № 804/2429/16
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

29 квітня 2016 р. Справа № 804/2429/16

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Барановський Р.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Національного Банку України про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди (вх. №19322/16 від 28.04.16), -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 окружного адміністративного суду із позовом до Національного Банку України із позовними вимогами щодо:

стягнення з Національного Банку України на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки унаслідок упущеної вигоди за наслідком дискримінації в сумі 325 920, 00 (триста двадцять п'ять тисяч дев'ятсот двадцять) грн. (з послідуючою коректировкою на дату винесення рішення суду);

стягнення з Національного Банку України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої позивачу прямою дискримінацією та порушенням прав позивача протягом тривалого часу в сумі 36 500 000, 00 (тридцять шість мільйонів п'ятсот тис.) грн.

Згідно статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України - суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Проаналізувавши зміст позовних вимог, викладених у позові ОСОБА_1, суд доходить до висновку, що дану позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, зважаючи на наступне.

При визначенні судової юрисдикції щодо вирішення справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмета спірних правовідносин.

Стаття 56 Конституції України визначає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Таке право також закріплене у ст.ст. 1167, 1173- 1175 Цивільного кодексу України.

Ці норми Конституції України та Цивільного кодексу України є нормами прямої дії, оскільки будь-яка юридична чи фізична особа має право на їх підставі звернутися до суду з позовом про відшкодування такої шкоди (матеріальної чи моральної).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України: завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень

Пунктом 4 частини 4 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимогу про стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Приписам наведеної норми кореспондують положення частини четвертої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування коштів, шкоди, збитків, лише у разі якщо такі вимоги поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності останнього.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Проаналізувавши спірні правовідносини та вищенаведені правові норм, суд дійшов висновку, що відносини про стягнення матеріальної та моральної шкоди, збитків, завданих позивачу (на її думку) Національним Банком України, за своєю правовою природою є цивільно-правовими, оскільки у поданій ОСОБА_1 позовній заяві відсутні вимоги щодо вирішення публічно-правового спору, у зв'язку з чим вирішення спірних правовідносин належить до компетенції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

При цьому та обставина, що відповідачем у даній справі є суб'єкт владних повноважень не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить даний спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, заявлений спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, спірні відносини не носять публічно-правовий характер, а справа не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, та з урахуванням викладеного повинна вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

У звязку з цим суд доходить висновку, що подана позовна заява не підсудна ОСОБА_2 окружному адміністративному суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо, заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 17, 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного Банку України про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди - відмовити.

Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена до ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя ОСОБА_3