Справа № 826/3330/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 червня 2016 року № 826/3330/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄДИНІ ПРОМИСЛОВІ СИСТЕМИ УКРАЇНИ"
до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄДИНІ ПРОМИСЛОВІ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» (далі - позивач та/або ТОВ «ЄДИНІ ПРОМИСЛОВІ СИСТЕМИ УКРАЇНИ») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач та/або податковий орган, контролюючий орган) та просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № від 11.09.2015, № від 11.12.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення є протиправними, оскільки прийняті відповідачем за відсутності у діях ТОВ «ЄДИНІ ПРОМИСЛОВІ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» порушень податкового законодавства

Відповідач в судове засідання 26.04.2016 не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмових заперечень суду не надав.

З огляду на вказане, судом в порядку ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах докази, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві здійснено планову виїзну перевірку Товариства з обмежено відповідальністю «ЄДИНІ ПРОМИСЛОВІ СИСТЕМИ УКРАЇНИ», за наслідком якої складено акт №4094/26-58-22-08-18/36712647 від 13.08.2015 «Про результати планової виїзної перевірки Товариства з обмежено відповідальністю «ЄДИНІ ПРОМИСЛОВІ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2014 (далі - акт перевірки).

Згідно змісту акту перевірки контролюючим органом встановлено, серед іншого наступні порушення:

1) пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, пп. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 140.1.7 п. 140.1 ст. 140 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами і доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 507 500, 00 грн., в тому числі по періодам:

півріччя 2012 - 52 298, 00 грн. (2 квартал 2012 - 52 298, 00 грн);

3 квартал 2012 - 94 317, 00 грн.;

4 квартал 2012 - 42 019, 00 грн.;

2013 рік - 203 393, 00 грн.;

2014 рік - 48 843, 00 грн.

2) п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3 ст. 1968, п. 201.1 та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами і доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 3 767, в тому числі по періодам:

травень 2012 - 2 285, 00 грн.;

вересень 2013 - 792, 00 грн.;

грудень 2013 - 85, 00 грн.;

березень 2014 - 605, 00 грн.

На підставі вказаних висновків Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято наступні податкові повідомлення - рішення:

1) податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 11.09.2015 №, яким ТОВ «ЄДИНІ ПРОМИСЛОВІ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем з податку на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у розмірі 1 482, 00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 370, 00 грн. (далі - оскаржуване рішення з податку на додані вартість та/або оскаржуване рішення №1).

2) податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 11.09.2015 №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем у розмірі 507 500, 00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 126 875, 00 грн.

Позивач не погоджуючись з зазначеними податковими повідомленнями - рішеннями оскаржив їх до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, за наслідком чого, останнім прийнято рішення №18522/10/26-15-10-05-35 від 04.12.2015, яким залишено без змін податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 11.09.2015 № та скасовано податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 11.09.2015 № по податку на прибуток в частині основного платежу в розмірі 2 000, 00 грн. та в частині штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 500, 00 грн.

З урахуванням вказаних обставин, Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві податкове повідомлення - рішення № від 11.12.2015, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем у розмірі 505 500, 00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 126 375, 00 грн. (далі - оскаржуване рішення №2 та/або оскаржуване рішення з податку на прибуток).

За наслідком оскарження спірних податкових повідомлень - рішень до Державної фіскальної служби України, остання своїм рішенням №1311/6/99-99-10-01-01-01-25 від 25.01.2016 залишила без змін оскаржувані рішення, а скарги без задоволення.

Товариство з обмежено відповідальністю «ЄДИНІ ПРОМИСЛОВІ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» стверджує, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. За таких обставин, позивач звернувся до суду з метою захисту свої порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Суд зазначає, що при вирішенні спору по суті застосуванню підлягають положення Податкового кодексу України чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, пп. 21.1.1, 21.1.2, 21.1.4 п. 21 ст. 21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами, забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій, не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Згідно ст. 62 ПК України податковий контроль здійснюється, серед іншого шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин. При цьому, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України).

Оцінюючи підстави для прийняття оскаржуваних рішень суд звертає увагу на наступне.

Так, зі змісту акту перевірки слідує, що позивач мав господарські правовідносини з Товариством з обмеженою відповідальністю «АНТ ЯПИ».

Відповідач зазначає, що згідно наданої до перевірки картки рахунку №361 за період з 01.04.2012 по 31.12.2014 по контрагенту ТОВ «АНТ ЯПИ» встановлено, що ТОВ «ЄДИНІ ПРОМИСЛОВІ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» було отримано грошові кошти в розмірі 2 366 710, 06 грн.

Разом з цим, на аркуші 13 акту перевірки зазначено, що за результатами її не встановлено наявність постановок товарів позивачем на адресу ТОВ «АНТ ЯПИ».

Залишків ТМЦ, згідно наданих документів, реалізація яких оформлена на ТОВ «ЄДИНІ ПРОМИСЛОВІ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» на підприємстві не встановлено, що свідчить про те, що реалізація ТМЦ здійснена іншими особами. Водночас, податковий орган зазначає, що на розрахунковий рахунок ТОВ «ЄДИНІ ПРОМИСЛОВІ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» надходили грошові кошти в оплату товарів, реалізація яких була оформлена на ТОВ «АНТ ЯПИ».

Крім того, контролюючий орган вказує, що при купівлі товарів (робіт, послуг) ТОВ «АНТ ЯПИ» отримувало податкові накладні також із сумою ПДВ менше 10 000, 00 грн., які не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних (аркуш 7 акту перевірки).

Податковий орган дійшов висновку, що продавець не має права при одній поставці товару виписувати декілька податкових накладних на одну партію. Цим самим, на думку відповідача, продавець увалявся в реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

За таких обставин, на думку податкового органу, сума отриманих ТОВ «АНТ ЯПИ». грошових коштів з урахуванням ПДВ є безповоротною фінансовою допомогою.

Суд критично ставиться до вищевикладених доводів відповідача з огляду на наступне.

Згідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Відповідно до п. 11 підрозділу 2 розділу XX ПК України реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить:

понад 1 мільйон гривень - з 1 січня 2011 року;

понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011 року;

понад 100 тисяч гривень - з 1 липня 2011 року;

понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

Податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних. Податкова накладна, виписана при здійсненні операцій з постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, з 1 січня 2012 року підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних не залежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній.

Аналіз вказаного в сукупності дає суду підстави стверджувати, що обов'язок у відношенні до суб'єктів господарської діяльності щодо включення до Єдиного реєстру податкових накладних податкових накладних, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень відсутній.

Слід зазначити, що відповідачем не наведено жодної правової норми в обґрунтування заборони продавцю (суб'єкту господарювання) виписувати декілька податкових накладних.

Що ж стосується висновків контролюючого орану про отримання безповоротної фінансовою допомоги суд звертає увагу на наступне.

Так, 01.09.2013 між позивачем та ТОВ «АНТ ЯПИ» укладено договір поставки №084/014 відповідного до якого постачальник передає на умовах даного договору, а покупець приймає у власність будівельні матеріали, в кількості, асортименті та за ціною згідно рахунків - фактур на кожну партію (поставку) товару. Покупець зобов'язаний прийняти товар та оплатити вартість в строк та на умовах вищезазначених даним договором.

При цьому, в матеріалах справи наявні первинні документи по взаємовідносинами з ТОВ «АНТ ЯПИ» (т. 2, а.с. 90 - 245).

Разом з цим, позивачем на підтвердження факту поставки товару на об'єкт будівництва «Громадського центру SKY TOWERS» для ТОВ «АНТ ЯПИ» надано суду: документи, згідно яких було придбано та завезено на територію України для подальшої реалізації ТМЦ; видаткову накладну, яка підтверджує факт придбавання для подальшої реалізації ТМЦ; фотокартки.

Між тим, судом не приймаються до уваги доводи відповідача викладені в акті перевірки відносно того, що суб'єкти господарювання - постачальники ТОВ «АНТ ЯПИ», з якими було встановлено не підтвердження здійснення постачання товарів (робіт, послуг) з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України межі юридичної відповідальності мають індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Виходячи з наведеного, позивач як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності, за невиконання чи неналежне виконання обов'язків щодо сплати податків іншими контрагентами.

А тому, суд дійшов до висновку про необґрунтованість тверджень відповідача про необхідність включення позивачем коштів, отриманих від ТОВ «АНТ ЯПИ» до складу інших доходів, що враховуються при обчислені об'єкта оподаткування за період з 01.04.2012 по 31.12.2014 на загальну суму 2 366 710, 00 грн.

Разом з цим, суд вважає за необхідне наголосити, що в акті перевірки відсутні будь - які обгрунтвання контролюючого органу на дослідження ним первинних документів по взаємовідносинам ТОВ «ЄДИНІ ПРОМИСЛОВІ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» з ТОВ «АНТ ЯПИ», окрім встановлення факту виписки декількох податкових накладних.

Крім того, як зазначає відповідач в ході перевірки встановлено, що позивач здійснював витрати на придбання послуг розробки та супроводження інтернет сайту, розміщення рекламних матеріалів на інтернет ресурсах. Зазначені послуги було придбано у ФОП ОСОБА_1

Відповідно до змісту аркушу 16 акту перевірки (т.1, а.с. 60) Державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві дійшла висновку, що позивачем фактично здійснювалися витрати на проведення рекламних заходів, зв'язок яких з господарською діяльністю безпосередньо ТОВ «ЄДИНІ ПРОМИСЛОВІ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» не встановлено.

За таких обставин, контролюючий орган дійшов до висновку, що позивачем безпідставно завищено витрати, задекларовані в р. 06.1. Декларації «Адміністративні витрати» на загальну суму 160 731, 00 грн., в тому числі по періодам: 2013 рік - 68 100, 00 грн.; 2014 рік - 92 631, 00 грн., чим порушено п. 138.2, п. 138.4, ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1. ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Поряд з цим, господарська діяльність це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (п. 14.1.36 п. 14.1. ст. 14 ПК України).

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Поряд з цим, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не включаються до складу витрат (пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Так, відповідач на аркуші 16 акту перевірки зазначив, що до перевірки не надано документи, що мають підтверджувати правомірність включення витрат на проведення рекламних заходів, а саме: підприємством не надано документів проте, які рекламні послуги надавалися (що за матеріал було розміщено, в якій кількості, де надавалися, які товарно - матеріалі цінності рекламувалися тощо).

Судом встановлено, що між ТОВ «ЄДИНІ ПРОМИСЛОВІ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір №1200-163/1 про надання інформаційних (консультаційних) послуг від 19.10.2012 (далі - договір).

Згідно п. 2.1. вказаного договору замовник доручає, а виконавець зобов'язується надати йому, у відповідності до умов даного договору, спеціальні інформаційні послуги, кваліфіковану консультацію вказані у розділі 3 даного договору, а замовник зобов'язується прийняти послуги та оплати (т.1, а.с. 208).

Виконавець здійснює інформаційні послуги (консультування на користь замовника) з наступних питань: поліпшення сайту замовника (п. 3.1.1. п. 3.1. договору).

Реалізація послуг в п. 3.1.1. здійснюється виконавцем на основі додатку №1, а саме «План здійснення робіт Виконавцем», який є невід'ємною частиною дійсного договору.

В матеріалах справи міститься додаток до договору №1200-163/1 від 26.10.2012 «План здійснення робіт виконавцем», яким, зокрема, встановлено проведення таких заходів: проведення заходів щодо оптимізації сайту; роботи по оптимізації сайту; результати оптимізації; роботи з пошукового просування сайту.

Крім цього, в матеріалах справи наявні акти здачі - прийняття виконаних робіт (надання послуг), витягу із сайту, переліки та вартість робіт, акти надання послуг (т. 1, а.с. 208-247, т. 2, а.с. 1-80).

За таких обставин, наявні в справі документи, на думку суду, в повній мірі підтверджують правомірність включення витрат позивачем за договором з ФОП ОСОБА_1, а тому доводи відповідача в цій частині є також необґрунтованими.

Водночас, податковим органом встановлено взаємовідносини ТОВ «ЄДИНІ ПРОМИСЛОВІ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» з ТОВ «ВЕРБЕНА-Н».

Зокрема, відповідач зазначає, що шляхом маніпулювання податкової звітності, ТОВ «ВЕРБЕНА-Н» безпідставно формувало податковий кредит підприємствам - покупцям.

Поряд з цим, контролюючий орган вказує, що в ході перевірки встановлено не підтвердження здійснення постачання товарів (робіт, послуг) ТОВ «ВЕРБЕНА-Н».

Тобто, зі змісту акту перевірки слідує, що доводи про порушення позивачем норм законодавства побудовані через призму встановлених недоліків у діяльності контрагентів позивача.

В той же час, відповідач встановив, що при купівлі товарів (робіт, послуг) ТОВ «ВЕРБЕНА-Н» отримувало податкові накладні також із сумою ПДВ менше 10 000, 00 грн., які не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Разом з цим, контролюючий орган стверджує, що операції між позивачем та ТОВ «ВЕРБЕНА-Н» були направлені не на досягнення взаємної згоди, а на безпідставне формування витрат, що враховується при визначені об'єкта оподаткування податком, в результаті чого ТОВ «ЄДИНІ ПРОМИСЛОВІ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» завищено витрати про взаємовідносинам з ТОВ «ВЕРБЕНА-Н» за період з 01.04.2012 по 31.12.2014 у розмірі 7 408, відображені у рядку 06.02. Декларації «Витрати на збут».

Крім того, податковий орган зазначає, про завищення податкового кредиту по взаємовідносинам з позивача ТОВ «ВЕРБЕНА-Н» за вказаний вище період у розмірі 1 482, 00 грн.

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «ВЕРБЕНА-Н» було укладено договір на транспортно-експедиторські послуги №1508/2013 від 15.08.2013 (далі - договір №1508/2013).

В матеріалах справи наявні первинні документи укладені вищевказаними суб'єктами господарювання, зокрема рахунки - фактури, акти здачі - прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні (т. 1, а.с. 168 - 207).

Слід зауважити, що в акті перевірки відсутні обґрунтування податкового органу та докази які їх підтверджують на обставини незаконності підписання первинних документів посадовою особою ТОВ «ВЕРБЕНА-Н» складених на виконання договору №1508/2013.

Крім цього, як вже було зазначено вище, позивач як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності, за невиконання чи неналежне виконання обов'язків щодо сплати податків іншими контрагентами.

В той же час, як вказувалось вище обов'язок у відношенні до суб'єктів господарської діяльності щодо включення до Єдиного реєстру податкових накладних податкових накладних, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень відсутній.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність доводів податкового органу, що операції між позивачем та ТОВ «ВЕРБЕНА-Н» були направлені не на досягнення взаємної згоди, а на безпідставне формування витрат.

Що ж стосується взаємовідносин ТОВ «ЄДИНІ ПРОМИСЛОВІ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» з ТОВ «АГАТ-I» суд звертає увагу на наступне.

Як у випадку з ТОВ «ВЕРБЕНА-Н» так і у випадку з ТОВ «АГАТ-I» відповідач стверджує, операції між позивачем та ТОВ «АГАТ-I» були направлені не на досягнення взаємної згоди, а на безпідставне формування витрат, а на безпідставне завищення податкового кредиту у розмірі 2 285, 00 грн.

Аналізуючи вказані обставин, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Як встановлено ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп.1.2 п.1, пп.2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення №88).

Згідно вказаного положення первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону №996-XIV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку (п. 187.1. («а») ст. 187 ПК України).

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявні первинні документи по взаємовідносинам позивача з ТОВ «АГАТ-I» (т. 1, а.с. 150-167).

Між тим, слід наголосити, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин відсутності контрагентів позивача у реєстрі платників податків на додану вартість/єдиного податку, відсутності повноважень осіб, що складали та підписували податкові накладні та інші первинні фінансово-господарські документи.

Таким чином, за сукупності наведеного суд дійшов до висновку, що податкові повідомлення - рішення № від 11.09.2015, № від 11.12.2015 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС України довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги, у той час коли, відповідачем на підставі ч. 2 ст. 71 КАС України доводи позивача не спростовано.

З урахуванням вищевказаного, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 11.09.2015, прийняте Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 11.12.2015, прийняте Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя В. І. Келеберда