Справа № 824/992/15-а
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"01" червня 2016 р. м. Київ К/800/48169/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Ліпського Д.В., Штульман І.В.,

здійснивши в порядку письмового провадження касаційний розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Чернівецького обласного центру зайнятості (далі - ОЦЗ) про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою позивача на судові рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року, Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

визнати незаконним та скасувати наказ ОЦЗ від 24 квітня 2015 року №407-к про його звільнення у зв'язку зі зміною істотних умов праці;

поновити на посаді заступника директора - начальника відділу соціальних послуг Хотинського районного центру зайнятості з 27 квітня 2015 року з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Посилався на незаконність звільнення, оскільки в ОЦЗ відбулася лише зміна штатного розпису, а не істотних умов праці.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року, залишеною без змін Вінницьким апеляційним адміністративним судом від 21 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що порушень законодавства при звільненні позивача не допущено, підставою до звільнення стали істотні зміни умов праці центрі зайнятості.

У касаційній скарзі позивач, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. Вказує на те, що змін істотних умов праці в установі не відбулося. Фактично його змушували перейти на іншу посаду - провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями.

Враховуючи відсутність клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, справу розглянуто в порядку письмового провадження.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги частково з урахуванням наступного.

За правилами, викладеними в пункті 6 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Виходячи з положень зазначеної норми, роз'яснень, викладених в абзаці першому пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 (зі змінами і доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів», трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 КЗпП у разі, коли внаслідок змін в організації виробництва і праці змінились істотні умови роботи працівника за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою на тому самому підприємстві, установі, організації і у зв'язку з чим він відмовляється від роботи.

Як зазначено у пункті 1 частини першої статті 40 КЗпП, під змінами в організації виробництва і праці, зокрема мається на увазі в тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Верховний Суд України у пункті 10 вище згаданої постанови Пленуму при роз'ясненні застосування пункту 6 статті 36 КЗпП вказав на те, що до змін в організації виробництва і праці відноситься раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і впровадження передових методів, технологій тощо.

Згідно фактичних обставин, встановлених судами, в Хотинському районному центрі зайнятості, де працював позивач, мали місце зімни в організації виробництва і праці. Зокрема, у зв'язку з втратою чинності розпорядження Кабінету Міністрів України від 4 червня 1994 року № 410-р «Про віднесення посад працівників державної служби зайнятості до відповідних категорій посад державних службовців» та набранням чинності наказу Міністерства соціальної політики України від 16 грудня 2014 року № 1043 «Про умови оплати праці працівників державної служби зайнятості», Державним центом зайнятості видано наказ від 28 січня 2015 року № 8 «Про структуру органів державної служби зайнятості», яким визначено перелік посад, що не відносять до категорії посад державних службовців.

На виконання цього розпорядження, наказом Чернівецького обласного центру зайнятості від 25 лютого 2015 року № 29 введено в дію нові структури та штатні розписи, в тому числі й Хотинського районного центру зайнятості, за яким посада заступника начальника - начальника відділу надання соціальних послуг, яку обіймав позивач, не передбачалася.

З урахуванням зазначених обставин та норм права, суди першої і апеляційної інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про наявність змін в організації виробництва і праці в установі, де працював позивач.

Проте, суд першої інстанції в порушенні норм процесуального права не з'ясував та не встановив чи була ліквідована посада, яку обіймав позивач, чи вона була суміщена (змінена), хоча ця обставина має суттєве значення. Адже, як зазначалося вище, звільнення за пунктом 6 статті 36 КЗпП можливе лише у випадках відмови працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Згідно з частиною третьою статті 32 КЗпП у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Як свідчить зміст попередження про зміну в організації праці (про зміну істотних умов праці) від 25.02.2015 р. ОСОБА_4 пропонувалася вакантна посада, а не продовження роботи на попередній проте з істотними змінами умов праці.

Зазначені обставини судом першої інстанції належним чином не з'ясовані.

Апеляційний суд порушення, допущені судом першої інстанції, не виправив, фактичні обставини, які мають суттєве значення не встановив, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не перевірив, тому попередні судові рішення підлягають скасуванню з підстав, передбачених частиною другою статті 227 КАС України (порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи), з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 220 КАС України позбавлений права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

При новому розгляді з урахуванням належних та допустимих доказів з'ясувати чи змінилися істотні умови праці за посадою, яку обіймав позивач, чи ця посада була ліквідована у зв'язку з реорганізацією виробництва і праці в установі, де працював позивач.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 222, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Судові рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року, Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Судді: М.М. Олексієнко

Д.В. Ліпський

І.В. Штульман