Справа № 127/576/13- а
Суддя: Овсюк Є. М.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/576/13- а
Провадження №2-а/127/83/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Овсюка Є. М.,

за участю секретаря Олійник І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення 22 сесії 6 скликання Вінницької міської ради від 06.07.2012 року №864 «Про розгляд протесту прокурора м.Вінниці на п.14.1 рішення Вінницької міської ради «Про затвердження проектів відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок у власність і оренду та визнання п.6 рішення міської ради від 02.12.2005 року №1628 таким, що втратив чинність та внесення змін в п.п.5,7,11 рішення міської ради від 04.07.2006 року №226, п.5 рішення міської ради від 25.05.2006 року №81, п.7 рішення міської ради від 04.07.2006 року №228» №537 від 10.11.2006 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що рішенням Вінницької міської ради №537 від 10.11.2006 року було затверджено проект відведення земельної ділянки по вул.. Литвиненко 9 та йому передано у власність земельну ділянку площею 783 м2 , видано та зареєстровано державний акт на право приватної власності.

Прокурором м.Вінниця на вказане рішення було внесено протест, в якому зазначено, що нібито на переданій йому у власність земельній ділянці знаходиться гараж, що належить на праві приватної власності гр.. ОСОБА_2

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14.10.2010 року було затверджено проект рішення сесії Вінницької міської ради, з пропозицією задовольнити протест прокурора та скасувати п.14.1 рішення Вінницької міської ради, яким було затверджено проект відведення земельної ділянки по вул.. Литвиненко 9 у м.Вінниці та передачі її позивачу у власність.

Зазначене рішення позивачем було оскаржено до Ленінського районного суду м.Вінниці, який своєю ухвалою забезпечив позов та зупинив дію рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14.10.2010 року у частині задоволення протесту прокурора м.Вінниця та скасування п.14.1 рішення Вінницької міської ради «Про затвердження проектів відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок у власність і оренду та визнання п.6 рішення міської ради від 02.12.2005 року №1628 таким, що втратив чинність та внесення змін в п.п.5,7,11 рішення міської ради від 04.07.2006 року №226, п.5 рішення міської ради від 25.05.2006 року №81, п.7 рішення міської ради від 04.07.2006 року №228» №537 від 10.11.2006 року.

Вказана ухала отримана міською радою 26.10.2010 року, а тому рада не змогла розглянути протест на черговій сесії. У звязку з тим, що протест прокурора не був розглянутий через дію заходів забезпечення позову, прокурор звернувся до суду з позовом про скасування рішення, яким позивачу виділено у власність земельну ділянку.

За результатами розгляду справи, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.02.2012 року прокурору м. Вінниці у позові до Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про скасування п. 14.1 рішення Вінницької міської ради №537 від 10.10.2006 року відмовлено, оскільки рішення, на яке внесено протест, є законним.

Крім того, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.03.2012 року задоволено позовні вимоги позивача та визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету міської ради від 14.10.2010 року № 2214, яким пропонувалось задовольнити протест прокурора. Постанова набрала законної сили та мотивована тим, що незаконним є скасування міською радою своїх прийнятих раніше рішень індивідуальної дії, на підставі яких у інших осіб виникли права.

Незважаючи на викладені обставини, рішенням 22 сесії 6 скликання Вінницької міської ради від 06.07.2012 року №864 «Про розгляд протесту прокурора м. Вінниці на п. 14.1 рішення вінницької міської ради «Про затвердження проектів відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок у власність і оренду та визнання п.6 рішення міської ради від 02.12.2005 р. №1628 таким, що втратив чинність, та внесення змін в п.5, 7, 11 рішення міської ради від 04.07.2006 р. №226, п.5 рішення міської ради від 25.05.2006 №81, п.7 рішення міської ради від 04.07.2006 р. №228» №537 від 10.11.2006 року, протест прокурора було задоволено частково, а саме :

скасовано п. 14.1 рішення Вінницької міської ради « Про затвердження проекту відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок у власність і оренду та визнання п. 6 рішення міської ради від 02.12.2005 р. №1628 таким, що втратив чинність, та внесення змін в п.п. 5, 7, 11 рішення міської ради від 04.07.2006 р. №226, п. 5 рішення міської ради від 25.05.2006 р. № 81, п.7 рішення міської ради від 04.07.2006 р. №228» від 10.11.2006 року №537 в частині передачі земельної ділянки площею 100 кв.м.

громадянину ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до управління Держкомзему у м. Вінниці Вінницької області з питань повернення державного акту про право власності на земельну ділянку та в установленому законом порядку оформити право власності на земельну ділянку за виключення частини земельної ділянки, яка перебуває під гаражем.

У звязку із смертю позивача - ОСОБА_1, судом в порядку правонаступництва його було замінено на ОСОБА_4, який приходиться йому сином та надав відповідні документи про відкриття спадщини.

В судовому засідання ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. При цьому, суду пояснили, що Вінницька міська рада через забезпечення позову Ленінським районним судом м.Вінниці не права ставити на розгляд питання, що оскаржується. Також, Вінницька міська рада не мала права скасувати свої попередні рішення, оскільки в силу діючого законодавства України позбавлена права скасовувати свої попередні рішення. Дане питання уже було предметом розгляду судів в порядку адміністративного судочинства і постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.03.2012 року було скасовано рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14.10.2010 року №2214, яким пропонувалось задоволити протест прокурора, з огляду на те, що органи місцевого самоврядування позбавлені права скасування раніше прийнятих рішень індивідуальної дії, на підставі яких в інших осіб виникли права.

Представник Вінницької міської ради проти позову заперечив, вказавши , що Вінницька міська рада діяла в межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Вінницької міської ради з питання безоплатної приватизації земельної ділянки. Рішенням Вінницької міської ради від 10.11.2006 року №537 було затверджено проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки та передано йому у власність ділянку площею 738 кв. м., про що видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ЯБ №971989.

Прийняттю вказаного рішення та видачі державного акту передувало виготовлення відповідної документації, яка виготовлена відповідно до законодавства, без будь-яких застережень, які перешкоджали прийняттю Вінницькою міською радою відповідного рішення.

Приймаючи оскаржуване рішення, Вінницька міська рада послалась на те, що що гр. ОСОБА_2 є власником гаражу, який розташований на спірній земельній ділянці на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 20.10.2009 року та ухвали цього ж суду від 17.12.2009 року.

Однак, Вінницькою міською радою не звернуто уваги на той факт, що вказаними рішенням та ухвалою було визнано право власності ОСОБА_2 на все спадкове майно, що залишилося після смерті її чоловіка, а саме 9/20 частин цегляного будинку, що розташований за адресою: 1-ий пров. Пирогова, 12 загальною площею 70 кв. м., та житловою 34,7 кв. м. та на гараж, позначений на плані літерою «Д» за цією адресою.

Незважаючи на вищевикладене, а також на те, що постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.03.2010 року вказано на неможливість скасування органами місцевого самоврядування актів індивідуальної дії, на підставі яких в особи виникають відповідні права, рішенням 22 сесії 6 скликання Вінницької міської ради від 06.07.2012 року скасовано п.14.1 рішення Вінницької міської ради «Про затвердження проектів відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок у власність і оренду та визнання п.6 рішення міської ради від 02.12.2005 року №1628 таким, що втратив чинність та внесення змін в п.п.5,7,11 рішення міської ради від 04.07.2006 року №226, п.5 рішення міської ради від 25.05.2006 року №81, п.7 рішення міської ради від 04.07.2006 року №228» №537 від 10.11.2006 року.

Перевіряючи вказане рішення на відповідність вимогам ст. 2 КАС України, а саме: чи прийнята (вчинена) вона: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, про що наголошується судам в правових позиціях викладених в постанові пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008р. № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ», слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України, частини 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 9 КАС України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України, що не було зроблено відповідачем.

Згідно ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції України або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

За приписами ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Як слідує із рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої ст. 19, ст. 144 Конституції України, ст. 25, частини чотирнадцятої ст. 46 частини першої, десятої ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), органи місцевого самоврядування є відповідальним за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (ст. 74 Закону), а тому органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відношень» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Суд, при цьому бере до уваги те, що саме виникнення права власності на обєкт нерухомості не є підставою для виникнення права власності на земельну ділянку, про узгоджується зі змістом ст. 12 ЗК України, відповідно до якої розпорядження землями територіальної громади міста належить до повноважень міської ради та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Таким враховуючи те, що відповідачем не спростовано позовні вимоги позивача, не надано суду відповідних належних та допустимих доказів на обґрунтування законності своїх дій під час прийняття оскаржуваного рішення, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та їх задоволення.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд виходить з того, що позивач при подачі позову в силу п.5 ст.9 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати, а тому судові витрати підлягають стягнення з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст..ст.24,59 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст..ст.125,126,193,196,198 ЗК України, ст..ст.2,8-11, 17,18,69,71,73,86,158-163,167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення 22 сесії 6 скликання Вінницької міської ради від 06.07.2012 року №864 « Про розгляд протесту прокурора м. Вінниці на п. 14.1 рішення Вінницької міської ради « Про затвердження проектів відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок у власність і оренду та визнання п. 6 рішення міської ради від 02.12.2005 р. №1628 таким, що втратив чинність, та внесення змін в п.п. 5,7,11 рішення міської ради від 04.07.2006 р. №226, п. 5 рішення міської ради від 25.05.2006 р. №81, п. 7 рішення міської ради від 04.07.2006р. №228» №537 від 10.11.2006 року.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя