Справа № 819/1581/14-а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 р. Справа № 876/8878/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.09.2014 року у справі за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення фінансових санкцій та пені,

ВСТАНОВИЛА :

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів 05.08.2014року звернулося до суду з адміністративним позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 5778 грн. 64 коп. адміністративно-господарських санкцій та 256 грн.41 коп. пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що по звіту відповідача про зайнятість інвалідів за 2013р., середньооблікова чисельність його штатних працівників облікового складу за рік складає 11 осіб, тобто відповідно до ч.1 ст.19 Закону України « Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» , норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 1 особа. Даний норматив працевлаштування відповідачем не дотримано, виходячи із даних вказаних у звіті. Середньорічна заробітна плата складає 11557,27 грн. згідно з даними наданого відповідачем звіту про зайнятість інвалідів (Форма №10-ПІ) за 2013р. Таким чином, за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, відповідач до 15.04.2014р. повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі: 5778,64грн. У зв'язку з тим, що відповідач порушив терміни сплати адміністративно-господарських санкцій на 111 днів, він повинен сплатити пеню в розмірі 256,41 грн.

Оскаржуваною постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.09.2014 року - в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим, що по звіту відповідача про зайнятість інвалідів за 2013р., середньооблікова чисельність його штатних працівників облікового складу за рік складає 11 осіб, тобто відповідно до ч.1 ст.19 Закону України « Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» , норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 1 особа. Даний норматив працевлаштування відповідачем не дотримано, виходячи із даних вказаних у звіті. Середньорічна заробітна плата складає 11557,27 грн. згідно з даними наданого відповідачем звіту про зайнятість інвалідів (Форма №10-ПІ) за 2013р. Таким чином, за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, відповідач до 15.04.2014р. повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі: 5778,64грн. У зв'язку з тим, що відповідач порушив терміни сплати адміністративно-господарських санкцій на 111 днів, він повинен сплатити пеню в розмірі 256,41 грн.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, та виконав вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо вжиття заходів для працевлаштування інвалідів. Доказів того, що відповідач не створив робоче місце для інваліда, відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому КМ України позивачем не надано, а тому, на думку суду, в останнього не було підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій. Виходячи з вищенаведеного, повно і всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх наявними в справі доказами, суд прийшов до переконання, що позивачем не доведено неправомірності дій відповідача, надані докази в повній мірі не підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відтак у задоволені позову слід відмовити.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів відповідно до Положення "Про Фонд соціального захисту інвалідів", затвердженого постановою КМУ від 26.09.2002 р. №1434 (із змінами та доповненнями), є урядовим органом державного управління і на нього покладено завдання щодо здійснення контролю за виконанням підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами і організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, установленого Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", сприяння створенню таких робочих місць та здійснення контролю за сплатою підприємствами адміністративно-господарських санкцій і пені. Порядок встановлення нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів передбачено ст.19 Закону України, відповідно до якої для підприємств та фізичних осіб встановлюється норматив місць в розмірі 4-х відсотків від загальної кількості працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця.

Згідно з даними наданого відповідачем звіту про зайнятість інвалідів (Форма №10-ПІ) за 2013р., середньооблікова чисельність його штатних працівників облікового складу за рік складає 11 осіб, тобто відповідно до ч.1 ст.19 Закону, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить: одна особа. Даний норматив працевлаштування відповідачем не дотримано, виходячи із даних вказаних у звіті. Середньорічна заробітна плата складає 11557,27 грн. згідно з даними наданого відповідачем звіту про зайнятість інвалідів (Форма №10-ПІ) за 2013р. Таким чином, за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, відповідач до 15.04.2014р. повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі: 5778,64грн. У зв'язку з тим, що відповідач порушив терміни сплати адміністративно-господарських санкцій на 111 днів, він повинен сплатити пеню в розмірі 256,41 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до ч.4 ст.20 Закону України адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною 1 статті 19 цього Закону.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, установи, організації чи до державної служби зайнятості, що передбачено ч.1 ст.18 Закону України.

Відповідно до частини 3 статті 18-1 Закону України державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

У частині 1 статті 20 Закону України встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Судом встановлено, що відповідачем щомісячно, протягом 2013 року було подано 13 відомостей за формою № 3-ПН «Звіт про наявність вакансій» з додатковими вимогами до претендентів на вакансію - «інваліди» на посаду «коваль ручного кування». Тернопільським міськрайонним центром зайнятості 15.10.2013 року було видане направлення ОСОБА_2 на заявлену вакансію коваля ручного кування. Вказана особа відмовилась від запропонованої вакансії, у зв'язку за станом здоров'я. При цьому позивачем не надано доказів щодо незабезпечення відповідачем умов для працевлаштування інваліда, доказів відмови в прийнятті на роботу інваліда. Викладене свідчить про виконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць, відповідно до нормативів, встановлених ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів».

Статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Аналіз вищевказаних норм Закону дає підстави дійти до висновку, що на підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю покладено обов'язок по перше: виділити та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, по друге: надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому КМ України, по третє: якщо середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, сплатити відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції. При цьому обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. При цьому слід враховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками. Вважається, що застосування принципу вини як умови відповідальності пов'язане з необхідністю доведення порушення зобов'язання.

Судом встановлено, що роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, та виконав вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо вжиття заходів для працевлаштування інвалідів. Доказів того, що відповідач не створив робоче місце для інваліда, відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому КМ України позивачем не надано, а тому, на думку суду, в останнього не було підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

Виходячи з вищенаведеного, повно і всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх наявними в справі доказами, суд прийшов до переконання, що позивачем не доведено неправомірності дій відповідача, надані докази в повній мірі не підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відтак у задоволені позову слід відмовити.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.09.2014 року у справі № 819/1581/14-а- залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар