Справа № 243/4048/16-а
Суддя: Руденко Л. М.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 243/4048/16-а
№ 2-а/243/98/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року Слов"янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Руденко Л.М.

при секретарі - Кобець О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Слов»янського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області - про визнання неправомірними дій та зобов»язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

18.05.2016 р. до Слов'янського міськрайонного суду з адміністративним позовом про визнання дій неправомірними та вчинити певні дії звернувся ОСОБА_1. до Слов»янського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, мотивуючи свої вимоги тим, що він, ОСОБА_1, перебуває на обліку в Слов'янському об'єднаному Управлінні Пенсійного Фонду з вересня 2006 року та отримує пенсію за віком.

Починаючи з квітня 2015 року по теперішній час пенсію він не отримував, чим грубо порушувалися його конституційні права. На його звернення до відповідача з цього приводу, він отримав 11 травня 2016 року за № 8689/02 відповідь, згідно до якої пенсія йому не виплачувалася на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIІІ, зокрема встановлюється особливий порядок виплати пенсії.

Оскільки він продовжує працювати в Святогірській міській раді посадовою особою органів місцевого самоврядування з квітня 2015 року виплата пенсії йому припинена згідно вище зазначеного Закону.

Відповідно до статей 1 та 3 Конституції України, Україна є соціальною, правовою державою, в якій людина, її життя, здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх старості, що є основним джерелом існування.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, страти годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсія за віком, за вислугою років та інші види, що призначаються у зв'язку із трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею, є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Ст. 22 та ст. 64 Конституції України передбачають, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту або обсягу існуючих прав і свобод, а конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Отже позбавлення його з 1 квітня 2015 року по теперішній час права на отримання раніше призначеної пенсії за віком є звуження його конституційного права на соціальний захист і порушує його Конституційні права на соціальний захист.

Крім того, ст.ст.58 та 64 Конституції України передбачають, що Закони не мають зворотної дії в часі. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту або існуючих прав і свобод, а конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених конституцією України.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Пенсійне забезпечення громадян України, в т.ч. порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

Абзацом 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон №1058) в редакції, яка чинна з 01.04.2015 року, тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу». «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій він працює, дійсно давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбаченим Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», у зв'язку з чим, відповідачем правомірно виплату пенсії позивачу було припинено.

Відповідно до п.5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (надалі - Закон №213) у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру». «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України». «Про Кабінет Міністрів України». «Про судову експертизу», «Про Національний банк України». «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в п.5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213, закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», у зв'язку з чим відпали передбачені ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до вказаного Закону, отже з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати йому вищевказаної пенсії відсутні.

З огляду на вищевикладене, вважаю, що з 1 червня 2015 року виплата раніше призначеної йому пенсії підлягає відновленню, у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати передбачених ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Просить суд:

1.Визнати неправомірними дії Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області щодо не відновлення з 01 червня 2015 року виплати пенсії ОСОБА_1.

2. Зобов'язати Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 01 червня 2015 року.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Горелик Є.Б., до суду не з»явився, надав заяву у якій просив справу розглянути без його участі, а адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

У судове засідання ОСОБА_1 не з'явився, надав заяву у якій просив справу розглянути без його участи, а також свої письмові пояснення у яких вказав, що відповідачем надано заперечення на позовну заяву в якому він посилається на те, що в матеріалах його пенсійної справи відсутні відомості про звернення з заявою про відновлення пенсії, однак зазначені обставини не відповідають наступному тексту заперечення, в якому відповідач підтверджує наявність такої заяви від нього, її подальший розгляд 11.05.2016р. та надання відповіді по ній за вих.№8689/02. Також з тексту заперечень вбачається, що відповідач аргументує відмову щодо не відновлення з 01.06.2015р. виплати пенсії йому - ОСОБА_1, тим, що з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII збережено порядок виплати пенсій державним службовцям, який було встановлено у 2015році. Однак, з тексту зазначеного Закону випливає: « Тимчасово, у період з 1 січня 2016року по 31 грудня 2016року: особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру». «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.» Однак цим Законом, особи, які працюють на посадах та на умовах передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» не зазначені. Вважає, що відповідач посилається на зазначені нормативно-правові акти необгрунтовано та безпідставно.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001р., служба в органах місцевого самоврядування - професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Стаття 7 зазначеного Закону декларує, що правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів» та іншими законами України.

Відповідно до п.5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (надалі - Закон №213) у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру». «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України». «Про Кабінет Міністрів України». «Про судову експертизу», «Про Національний банк України». «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в п. 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних засадах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв»язку з чим з вказаної дати втратили чинність і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій він працює, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», у зв'язку з чим відпали передбачені ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до вказаного Закону, отже з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати йому вищевказаної пенсії відсутні.

З огляду на вищевикладене, вважає, що з 1 червня 2015 року виплата раніше призначеної йому пенсії підлягає відновленню, у зв»язку з відсутністю підстав для її невиплати, передбачених ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому просить суд визнати неправомірними дії Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області щодо не відновлення з 01 червня 2015 року виплати пенсії ОСОБА_1 та

зобов'язати Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 01 червня 2015 року.

Представник відповідача - Слов»янського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області Удалих І.С. до суду не з»явився, надав заяву у якій просив справу розглянути без його участі, а також надав заперечення, де вказав, що Слов'янське об'єднанео управління Пенсійного фонду України Донецької області з адміністративним позовом ОСОБА_1 не погоджується та вважає його таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач перебуває на обліку Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з вересня 2006 року та отримував пенсію за віком службовця відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування ".

У матеріалах пенсійної справи позивача відсутні відомості про звернення ОСОБА_1 про відновлення пенсії із заявою. Натомість, відповідно до інформації наданої відділом з обслуговування та розгляду звернень громадян, заявник 11 травня 2016 звернувся до Слов'янського об'єднаного

управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою, у якій просив повернути пенсійні виплати з квітня 2015 року.

Заява громадянина ОСОБА_1 була розглянута відповідно до Закону України «Про звернення громадян», та за наслідками її розгляду 11 травня 2016 року за вих.№8689/02 позивачу було направлено обґрунтовану письмову відповідь.

Згідно Довідки від 06.05.2016р. №674/02-31 ОСОБА_1 працює Святогірським міським головою з 2002р. по теперішній час.

З 01.04.2015 року позивачу припинено виплату пенсії у зв'язку із тим, що він працює на посаді Святогірського міського голови, та з набранням чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення " від 02.03.2015р. за №213-VIII, згідно якого ч.7 ст.21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" доповнена наступним реченням "Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III група та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту "), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються ".

З 01.01.2016р. по 31.12.2016р. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України " від 24.12.2015р. № 911-УІІІ збережено порядок виплати пенсій державним службовцям, який було встановлено у 2015 році.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20/20 визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громади та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено у рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 21.10.2004р. (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, бюджет Пенсійного фонду України затверджується Урядом. Таким чином, Верховна Рада України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України органом, який реалізує таку політику.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Опираючись на вказані доводи Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області вважає що у ОСОБА_1 відсутні підстави для нарахування та виплати пенсії

з 01.04.2015р. поки позивач працює на досади Святогірського міського голови.

Ураховуючи вищевикладене просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Суд дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Адміністративного суду №2 від 06.03.2008р. "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу Адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ", до частини першої ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

У зв'язку з цим судам необхідно враховувати, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та

законами України;

2) з використанням повноваження з метою, із якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так у судовому засіданні було з вірогідністю встановлено, що ОСОБА_1, перебуває на обліку в Слов'янському об'єднаному Управлінні Пенсійного Фонду з вересня 2006 року та отримав пенсію за віком, але з квітня 2015 року по теперішній час пенсію він не отримує.

Абзацом 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції, яка чинна з 01.04.2015 року, тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу». «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює ОСОБА_1, давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбаченим Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», у зв'язку з чим, Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області правомірно виплату пенсії позивачу припинило, однак, відповідно до п.5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру». «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України». «Про Кабінет Міністрів України». «Про судову експертизу», «Про Національний банк України». «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. До 1 червня 2015 року такий закон не прийнятий і з 1 червня 2015 року посада, на якій працює ОСОБА_1, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», у зв'язку з чим відпали передбачені ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до вказаного Закону.

11 травня 2016 ОСОБА_1 звернувся до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою, у якій просив повернути пенсійні виплати з червня 2015 року, однак 11 травня 2016 року ОСОБА_1 отримав відмову, яка викладена у відповіді за № 8689/02, згідно якої пенсія йому не виплачувалася на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIІІ.

Суд вважає, що такі дії Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області є неправомірними,а тому в даній частині позов підлягає задовленню.

В своїх запереченнях Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області посилається на те, що у ОСОБА_1 відсутні підстави для нарахування та виплати пенсії з 01.04.2015р. поки позивач працює на досади Святогірського міського голови, однак, як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1, він просить відновити виплату пенсії з 01 червня 2015 року, тобто з тієї дати, яка вказана в п.5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення " від 02.03.2015р. за №213-VIII.

Відповідно до п.5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (надалі - Закон №213) у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру». «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України». «Про Кабінет Міністрів України». «Про судову експертизу», «Про Національний банк України». «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Таким чином, вимоги позивача, щодо зобов»язання відповідача відновити виплату пенсії з 01.06.2015року також підлягають задоволенню.

Стаття 10 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що всі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Згідно з вимогами ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_1 довів свої вимоги, викладені у адміністративному позові, а тому вони підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 19, 46 Конституції України, п.5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, ст.ст.10, 11, 12, 76, 79, 159-161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Слов»янського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області - про визнання неправомірними дій та зобов»язання вчинити певні дії,задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Слов»янського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не відновлення з 01 червня 2015 року пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Слов»янське об»єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 01червня 2015р.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: