Справа № 803/2719/15
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" червня 2016 р. м. Київ К/800/53453/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

головуючого: Мороз Л.Л.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Слободян О.М.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянула в відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" Тимошенка Костянтина Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів про визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка К.В. та Фонду щодо невключення позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Міський комерційний банк» за рахунок Фонду вимоги ОСОБА_3 в сумі 200000,00 грн. згідно договору банківського рахунку №01 від 08.05.2014 року; про визнання протиправною та скасування відмови уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка К.В. та Фонду у включенні позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Міський комерційний банк» за рахунок Фонду вимоги ОСОБА_3 в сумі 200000,00 грн. згідно договору банківського рахунку №01 від 08.05.2014 року; про зобов'язання уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка К.В. включити до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Міський комерційний банк» за рахунок Фонду вимоги ОСОБА_3 в сумі 200000,00 грн. згідно договору банківського рахунку № 01 від 08.05.2014 року та подати таку інформацію на затвердження Фонду.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 01.10.2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича щодо невключення ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича вчинити дії щодо включення ОСОБА_3 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню, та подачі до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації про вкладника ОСОБА_3. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2015 року скасовано постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01.10.2015 року позов та прийнято нову постанову, якою у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 08.05.2014 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та позивачем було укладено договір банківського рахунку № 01, за яким банк відкриває клієнту поточний рахунок у валюті гривня № 01 та надає комплекс послуг по розрахунково-касовому обслуговуванню.

Відповідно до даних виписки по особовому рахунку № 01 з 08.05.2014 року по 02.06.2015 року, на вказаному рахунку знаходяться кошти в сумі 200036,33 грн., які надійшли як поворотна фінансова допомога згідно договору від 05.05.2014 року.

Постановою правління Національного банку України від 20.11.2014 року № 732 ПАТ «Міський комерційний банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.11.2014 року № 124 розпочато з 21.11.2014 року процедуру виведення ПАТ «Міський комерційний банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Рязанцева А.В.

Згідно із рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.02.2015 року № 36 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський комерційний банк» по 20.03.2015 року включно, продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Чернявської О.С. по 20.03.2015 року.

Постановою правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 187 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк», рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015 року № 64 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб з 20.03.2015 року та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка К.В. строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року.

Однак при формуванні переліку вкладників ПАТ «Міський комерційний банк», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та виплатити гарантовану суму відшкодування за вкладом розміщеного у вищевказаному банку, позивача не було включено, що послугувало зверненню до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів вважає висновки судів попередніх інстанцій у цій справі передчасними з огляду на таке.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Статтею 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Таким чином, законодавчо визначене право відповідача на визнання правочинів неплатоспроможного банку такими, що порушують публічний порядок, у випадках, визначених у статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивач не включений до реєстру осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у зв'язку зі здійсненням перевірки правомірності укладення правочину.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що на відповідачеві уповноваженій особі Фонду на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенку К.В. лежав обов'язок скласти реєстр (перелік) вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду (включивши у такий перелік позивача) та подати такий реєстр виконавчій дирекції Фонду для його затвердження.

Проте, суд першої інстанції не дослідив питання щодо наслідків проведення уповноваженою особою Фонду перевірки правомірності укладення правочину між позивачем та банком.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції дійшов іншого висновку, про необхідність відмови у позові, встановивши, що постановою НБУ № 309/БТ від 23.05.2014 року ПАТ «Міський комерційний банк» віднесено до категорії проблемних та встановлено ряд обмежень щодо діяльності банку, в тому числі і заборона на залучення коштів на рахунки фізичних осіб.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що у позові слід відмовити, оскільки кошти котрі перебувають на рахунку позивача були зараховані після прийняття НБУ постанови № 309/БТ від 23.05.2014 року, котрою встановлено ряд обмежень щодо діяльності банку, в тому числі і заборона на залучення коштів на рахунки фізичних осіб.

Проте, суд апеляційної інстанції також не дослідив питання щодо наслідків проведення уповноваженою особою Фонду перевірки правомірності укладення правочину між позивачем та банком.

Крім того, посилаючись на порушення банком постанови НБУ № 309/БТ від 23.05.2014 року, суд апеляційної інстанції необґрунтовано виходив з того, що вказаною постановою була встановлена заборона на залучення коштів на рахунки фізичних осіб, оскільки наявна в матеріалах справи копія цієї постанови (без врахування змін) не містить відповідних положень (а.с. 101-102).

При цьому, суди попередніх інстанцій не досліджували зміст змін, які були внесені до постанови НБУ № 309/БТ від 23.05.2014 року постановою НБУ № 387/БТ від 26.06.2014 року.

Між тим, позивач зазначає, що зарахування коштів на його рахунок відбулось до внесення до постанови НБУ № 309/БТ від 23.05.2014 року змін, відповідно до яких було зупинено зарахування на рахунки фізичних осіб коштів, що переказуються з рахунків, відкритих у ПАТ «Міський комерційний банк».

Частинами 4 та 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Проте, судами попередніх інстанцій в порушення вказаних норм процесуального права не було враховано всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2015 року та постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01.10.2015 року у цій справі скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: