Справа № 814/3950/15
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/3950/15

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Запорожана Д.В., Романішина В.Л.,

при секретарі Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС України на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сонар" до Миколаївської митниці ДФС України про визнання протиправним та скасування рішення від 23.09.2015 р. № 504060000/2015/000006/2, картку відмови від 504060000/2015/00030 від 23.09.2015 р.,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ТОВ "Сонар" звернулось з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило визнати протиправним та скасувати рішення Миколаївської митниці ДФС № 504060000/2015/000006/2 від 23.09.2015року; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 504060000/2015/00030 від 23.09.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що ним для митного оформлення було надано усі необхідні документи, які позивач мав можливість надати, тому митний орган неправомірно відмовив у застосуванні основного методу визначення митної вартості і застосував метод визначення митної вартості щодо подібних (аналогічних) товарів.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року адміністративний позов було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Миколаївської митниці ДФС України № 504060000/2015/000006/2 від 23.09.2015року.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 504060000/2015/00030 від 23.09.2015 року.

Не погоджуючись з даною постановою суду Миколаївська митниця ДФС України подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, неповним дослідженням всіх обставин, що мають значення для справи, у звязку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 березня 2013 року між позивачем (покупець) та ТОВ Бриліант Трейдинг (Шанхай) Ко., Лтд (продавець) був укладений контракт купівлі-продажу № 1 (далі Контракт, арк. с. 20 - 21), за умовами якого продавець зобов'язується поставляти вантажі (партії товарів) електроізоляційні матеріали покупцеві впродовж часу, вказаному в цьому Контракті. Асортимент, кількість, ціна електроізоляційних матеріалів, ціна усієї партії товарів, валюта платежу, умови платежу і умови постачання обумовлюються в специфікаціях до постачання окремої партії електроізоляційних матеріалів, які є невід'ємною частиною цього Контракту.

З метою митного оформлення товару позивачем 23.09.2015 року була подана електронна митна декларація № 504060000/2015/002739, до якої були надані наступні документи: контракт купівлі-продажу № 1 від 14.05.2013 року; міжнародна автомобільна накладна №40561 від 21.09.2015, коносамент MSCUEX65147 від 21.09.2015 р, розрахунок-фактура (інвойс) №SS53 від 17.08.2015, пакувальний лист від 17.08.2015 р., страховий поліс PYIE0009411 від 17.08.2015. специфікація №А53 від 16.08.2015 р., копія митної декларації країни відправлення від 19.08.2015 р, та ін.

Митна вартість товару у вищезазначеній митній декларації була заявлена за основним (першим) методом оцінки - за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються.

23 вересня 2015 року Миколаївською митницею ДФС України прийнято рішення № 504060000/2015/000006/2 про коригування митної вартості товарів, яким здійснено коригування зазначеної у ВМД №50460000/2015/002739 митної вартості товару Плівка поліестерна товщ. 0,19х1000 мм у кількості 4615,40 кг., товщ. 0,19х1000 мм 1522,80 кг., товщ. 0,25х1000мм 9595,00 кг., товщ. 0,10х1000мм 418,20 кг., код УКТЗЕД НОМЕР_1 у бік збільшення на суму 5924,73 USD з 28794,33 до 34719,06 USD, що становить 129485,84 грн. (по курсу 21,738564 грн. за 1 USD). Тобто відповідачем встановлено вартість за одиницю виміру 2,15 USD.

Рішення про корегування митної вартості товарів обґрунтоване тим, що подані для підтвердження заявленої митної вартості документі містять розбіжності, а саме:

- не містять всіх відомостей , що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме: не надано довідки щодо оплати вантажу;

- містять розбіжності щодо опису вантажу страховий поліс вказано polymide film invoice polyester film. Таким чином, страховий поліс неможливо ідентифікувати з оцінюваним товаром, так як зазначений у страховому полісі товар відрізняється від товару, вказаному у фактичній специфікації № А53 від 16.08.2015 та інвойсі SS53 від 17.08.2015, та ці розбіжності Позивачем під час митного оформлення товару не були скасовані.

- у декларації країни відправлення б/н від 19.08.15 зазначена ціна поліестерової плівки 1,7831 дол. США/кг, яка відрізняється від ціни, зазначеної у попередній специфікації № Р53 від 03.08.2015, фактичній специфікації №А53 від 15.08.15, інвойсі № SS53 від 17.08.15.

У зв'язку з прийняттям відповідачем рішення про коригування митної вартості товару, декларанту було відмовлено в митному оформленні та видано картку відмови № 50406000/2015/00030 від 23.09.2015 року.

У зв'язку з цим, 23.09.2015 року відповідач відправив на адресу позивача повідомлення №51512 із запитом про надання Митниці додаткових документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості.

Товариство з обмеженою відповідальністю Сонар виходило з того, що Миколаївській Митниці ДФС України було надано вичерпний перелік документів, необхідних для визначення методу митної вартості відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України, а саме: за ціною договору (контракту).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав достатню кількість документації, яка не містить розбіжностей і дані якої піддаються обчисленню та підтверджують ціну товару, а тому висновок відповідача щодо застосування другорядного методу обчислення митної вартості товару є необґрунтованим.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

За змістом ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

На підставі ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, подані на підтвердження митної вартості товарів, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений положеннями даної статті.

У відповідності ч. 6 ст. 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

За правилами ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

На підставі ч.ч. 2, 3 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

За змістом ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 6 ст.54 Митного кодексу України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

За правилами ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

На підставі вимог ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Водночас сумніви в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України можуть виникнути у митного органу, як у звязку із аналізом наданих декларантом документів, так і на підставі даних ЄАІС ДФС.

Згідно розділу 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, які затверджені наказом Державної митної служби України № 362 від 13.07.2012р., під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків використовуються такі джерела інформації як спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України (ЄАІС ДМСУ); інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю та інші.

Правомірність використання митним органом бази даних ЄАІС ДФС при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості підтверджується, також, статтями 31, 33, 362 і 363 Митного кодексу України.

Таким чином, наявність у ЄАС інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може бути підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи, у даному випадку підставою для витребування у позивача додаткових документів для підтвердження митної вартості заявленого ним до декларування товару стало спрацювання профілів ризику системи управління ризиками щодо можливого заниження митної вартості, розміщених в ЄАІС ДФС та у звязку з тим, що у наданому до митного оформлення контракті передбачено, що ціни на товар вказуються у заявці, яка є невідємною частиною контракту; у платіжному доручені не вказано номер інвойсу чи проформи інвойсу.

За наслідками візуальної перевірки документів, наданих до митного оформлення, зясовано, що у поданих документах містяться розбіжності, а саме: не містяться всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме: не надано довідки щодо оплати вантажу; містять розбіжності щодо опису вантажу страховий поліс вказано polymide film invoice polyester film, внаслідок чого страховий поліч неможливо було ідентифікувати з оцінюваним товаром, так як зазначений у страховому полісі товар відрізняється від товару, вказаному у фактичній специфікації № А53 від 16.08.2015 та інвойсі № SS53 від 17.08.2015.

З огляду на викладене, суд вважає, що в даних спірних правовідносинах у митниці виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявлення позивачем митної вартості товару, а тому митниця мала обґрунтовані підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару

При витребуванні додаткових документів відповідач діяв відповідно до вимог ст.53 Митного кодексу України.

Водночас, відповідач, відповідно до наведених законодавчих норм, надавав позивачу можливість підтвердження заявленої митної вартості чи корегування митної вартості шляхом надання додаткових документів, однак, позивач не використав надані митницею можливості щодо підтвердження заявленої митної вартості чи узгодження з митницею митної вартості спірного товару, не надав обґрунтувань щодо неможливості надання додаткових документів.

При цьому інших способів, ніж витребування додаткових документів, надання часу для підтвердження заявленої митної вартості товару, у митного органу щодо узгодження митної вартості товару із декларантом законодавчими нормами не передбачено.

Отже, оскільки декларантом не були виконані вимоги митного органу щодо надання додаткових документів для встановлення митної вартості товару, колегія суддів вважає, що дії митниці при визначенні митної вартості зазначених товарів за методами, визначеними Митним кодексом України, були правомірними, здійсненні виключно в межах та у спосіб, встановлений чинним законодавством, а прийняті нею рішення є обґрунтованими.

При цьому, суд враховує, що в оскаржуваних рішеннях митниця послідовно довела неможливість застосування попередніх методів. Так, в графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості зазначено, що метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не застосовується у зв'язку з тим, що подані для підтвердження заявленої митної вартості документи містять розбіжності. У зв'язку з відсутністю цінової інформації щодо вартості ідентичних товарів метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не застосовується. За митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами 2,15 USD/кг (МД від 05.06.2015 р. № 504060000/2015/001811). Отже, митна вартість заявленого позивачем товару не могла бути визначена за другорядними методами відповідно вимог статті 59 Митного кодексу України та статей 60, 62, 63 даного Кодексу з огляду на не підтвердження декларантом зазначених ним відомостей документально та у звязку із чим, відповідно, і відсутності інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, відсутності інформації щодо обчислення вартості, наданої виробником

Таким чином, приймаючи рішення про визначення митної вартості товарів, що були заявлені позивачем до декларування, відповідач діяв в межах повноважень та на підставі вимог чинного законодавства, рішення митниці відповідають вимогам ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України щодо їх змісту, підстав для скасування оскаржуваних позивачем картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України та рішення про коригування митної вартості товарів не вбачається.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, а тому, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.3 ч.1 ст. 198; п. 4 ч.1 ст. 202; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС України задовольнити, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року у справі № 814/3950/15 скасувати .

Ухвалити у справі нову постанову, якою у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Сонар" відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення судового рішення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду 13 червня 2016 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: В.Л. Романішин