Справа № 364/1381/14-а
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 364/1381/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Яковенко О.М. Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Літвіної Н.М.

Суддів Коротких А.Ю. Хрімлі О.Г.

при секретарі Рафальській І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Володарського районного центру зайнятості на постанову Володарського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Володарського районного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю.

Постановою Володарського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - Володарський районний центр зайнятості, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а провадження по справі слід закрити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи з 02 січня 2013 року по 16 липня 2013 року позивач працювала молодшою сестрою ФП с. Біліївка по сумісництву.

Одержавши наказ про звільнення, 16 липня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до Володарського РЦЗ за сприянням у працевлаштуванні та їй надано статус безробітної відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067 - VI від 05 липня 2012 року та Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198.

Під час проведення обміну інформацією за 3 квартал 2013 року між Державним центром зайнятості, Державною податковою адміністрацією України та Пенсійним фондом України було встановлено, що ОСОБА_2 з 02 січня 2013 року по 16 липня 2013 року працювала та отримувала доходи у Комунальному закладі охорони здоров'я «Володарський ЦПМСД».

В результаті проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» встановлено, що відповідач, перебуваючи на обліку в якості безробітної, безпідставно отримала допомогу по безробіттю.

Згідно службової записки Володарського РЦЗ від 07 жовтня 2014 року за період перебування на обліку в центрі зайнятості ОСОБА_2 незаконно отримала допомогу по безробіттю в сумі 8092,61 грн., яка підлягає поверненню в повному обсязі про що відповідач була повідомлена письмово шляхом надіслання їй претензії № 83 від 22 серпня 2014 року.

Оскільки кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з недоведеності позивачем порушення ОСОБА_2 вимог Закону України «Про зайнятість населення», які б призвели до незаконної виплати допомоги по безробіттю.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Справою адміністративної юрисдикції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вжитий у КАС України термін «суб'єкт владних повноважень» означає: орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі при виконанні делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Згідно ч. 2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Приписам наведених норм кореспондують положення ч. 2 ст. 21 КАС України, згідно з якими вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи

бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно з ч. 4 ст. 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

При цьому, серед вичерпних підстав КАС України, на основі яких суб'єкт владних повноважень може звернутися з позовом до адміністративного суду, така підстава як повернення безпідставно отриманих коштів відсутня.

З досліджених судовою колегією матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 отримавши допомогу по безробіттю, набула право власності на неї, та їй як власникові цих грошових коштів належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження.

Тобто, у справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності набуття відповідачем права власності на виплачену Володарським районним центром зайнятості допомогу по безробіттю та стягнення цієї суми з відповідача, отже вказаний спір має приватно - правовий, а не публічний характер. На думку колегії суддів, даний спір не підпадає під дію п. 4 ч. 4 ст. 50 КАС України. А відтак, його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 вересня 2015 року по справі №П/811/3781/14 за позовом за позовом Олександрійського міськрайонного центру зайнятості в Кіровоградській області до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.1 і 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Вищезазначене не було враховано місцевим судом, що є порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, адже суд помилково відкрив провадження в адміністративній справі та вирішив її по суті за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного, зважаючи на помилковість позиції суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову за відсутності у переданому на вирішення спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Володарського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю, оскільки вказаний спір повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 157, 160, 198, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Володарського районного центру зайнятості - задовольнити частково.

Постанову Володарського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом Володарського районного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю - закрити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

Повний текст ухвали виготовлений 14 червня 2016 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.