Справа № 826/119/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 червня 2016 року № 826/119/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації Відділу з питань майна комунальної власності Подільської районної в м. Києві державної адміністрації
про зобов'язання вчинити дії
Обставини справи:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - відповідач), Відділу з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - відповідач - 2) та просить суд зобов'язати Подільську районну в місті Києві державну адміністрацію внести зімни до розпорядження від 29.09.2015 №7832 в частині затвердження технічних даних квартири за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до технічного паспорту від 03.09.2015 зазначивши загальну площу квартири 56, 1 кв.м.; зобов'язати відділ з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації внести зміни до дублікату свідоцтва від 29.09.1995 про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, зазначивши загальну площу квартири 56,1 кв.м. у відповідності до технічного паспорту від 03.09.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відмова відповідача - 2 у внесенні змін до дублікату свідоцтва про право власності з причин давності справи не ґрунтується на чинному законодавстві, а тому порушує права та охоронювані законом інтереси останньої.

Відповідачі явку своїх уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про місце, дату та час судового розгляду справи, письмових заперечень суду не надали.

За таких обставин, судом в порядку ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах докази, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як стверджує ОСОБА_1 на підставі розпорядження Подільської районної ради народних депутатів від 29.09.1995 №7832, відділом приватизації житла виконкому Подільської районної ради народних депутатів було оформлено свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 56, 50 кв.м.

В подальшому, відповідно до Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна в м. Києві, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.10.2009 №1227 та враховуючи звернення ОСОБА_1 про видачу дублікату приватизаційних документів на квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку зі втратою оригіналу розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.09.2015 №268 вирішено:

1. Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 видане на підставі розпорядження Виконавчого комітету Подільської районної ради народних депутатів від 29.09.1995 №7832 та зареєстроване Київським міським бюро технічної інвентаризації на ім'я ОСОБА_1 вважати недійним.

2. Відділу з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації підготувати дублікат приватизаційних документів для державної реєстрації у Реєстраційні службі Головного управління юстиції у м. Києві.

На підставі вказаного розпорядження позивачу видано дублікат свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Надалі, ОСОБА_1 замовила технічний паспорт на квартиру станом на 03.09.2015 та довідку про показники об'єкта нерухомого майна №КВ-2015 №29367 від 03.09.2015.

Відповідно до вказаних документів загальна площа квартири складає 56, 1 кв.м.

З урахування наявності розбіжностей щодо площі квартири, позивач звернулася до відповідача - 2 із заявою про внесення змін у дублікат свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, за наслідком розгляду якого листом від 07.10.2015 №К-208 ОСОБА_1 повідомлено, що у зв'язку із давністю справи, відділ з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації не має змоги внести зміни у зазначений вище дублікат свідоцтва про право власності.

Вважаючи, що права та охоронювані законом інтереси порушено, ОСОБА_1 звернулася до суду з метою їх захисту.

Оцінивши наявні в справі документи, з урахуванням пояснень представників позивача суд звертає увагу на наступне.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначено Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII (далі - Закон № 2482-XII).

Згідно ст. 1 вказаного Закону приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (ч. 1 ст. 8 Закону № 2482-XII).

Наказом Державного комітету України по житлово - комунальному господарству від 15.09.1992 №56 затверджено «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» (далі - Положення №56)

У відповідності до п. 20 Положення №56 (у редакцій чинній на момент здійснення позивачем приватизації) при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення (додатки 4, 5).

Відомості про займані наймачем приміщення та їх площу наводяться згідно з інвентаризаційними матеріалами, які зберігаються у державному підприємстві по обслуговуванню житла. При відсутності інвентаризаційних матеріалів або невідповідності їх інформації фактичному стану, що викликано проведенням ремонту чи реконструкцією будинку, підприємство по обслуговуванню житла відновлює їх через бюро технічної інвентаризації. Уточнення необхідних для приватизації квартир (будинків) даних шляхом обстеження можуть здійснювати підприємства, на які покладено обов'язки оформлення документів по приватизації державного житлового фонду (п. 22 Положення №56).

Розпорядженням Виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.10.2009 №1227 затверджено «Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна в м. Києві» (далі - Положення №1227).

Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна розроблене з метою реалізації повноважень органів місцевого самоврядування, визначених в Тимчасовому положенні про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за N 157/6445.

Положення визначає порядок оформлення права власності та видачі свідоцтв про право власності на об'єкти нерухомого майна фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном (п. 1 Положення №1227).

Згідно п. 17 Положення №1227 у разі допущення орфографічної помилки, зміни назви юридичної особи (власника), поштової адреси об'єкта, невідповідності або зміни площі чи нумерації об'єкта, інших обґрунтованих обставин або у законодавстві, що спричиняють необхідність внесення змін, орган, який оформляв право власності, видає наказ про внесення відповідних змін до свідоцтва або про видачу нового свідоцтва та анулювання попереднього.

Як вже було зазначено, позивач зверталася до відповідача - 2 з метою внесення змін у дублікат свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, проте останнім їй було відмовлено у вчинені вказаних дій з огляду на давність справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV у випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, речові права на який підлягають державній реєстрації.

Згідно дублікату свідоцтва про право власності характеристика та її обладнання, наведені у Технічному паспорті, який є складовою частиною цього свідоцтва.

З вказаного слідує, що наявність розбіжностей, зокрема у площі нерухомого майна зазначеного у свідоцтві та технічному паспорті унеможливлює державну реєстрацію речового права на кватиру.

Суд оцінивши наявні в справі документи, вважає, встановленим наявність невідповідності (розбіжності) між площею нерухомого майна, що зазначена в дублікаті свідоцтва про право власності із технічним паспортом та довідкою про показники об'єкта нерухомого майна №КВ-2015 №29367 від 03.09.2015.

Пунктом 11 ст. 8 Закону № 2482-XII встановлено, що спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

При цьому, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 4 ст. 55 Конституції України).

Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Тобто, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Враховуючи те, що судом встановлено невідповідність (розбіжність) між площею нерухомого майна, що зазначена в дублікаті свідоцтва про право власності з технічним паспортом та довідкою про показники об'єкта нерухомого майна №КВ-2015 №29367 від 03.09.2015, з метою ефективного способу захисту права позивача суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині зобов'язання відділу з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації внести зміни до дублікату свідоцтва від 29.09.1995 про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, зазначивши загальну площу квартири 56,1 кв.м. у відповідності до технічного паспорту від 03.09.2015.

Разом з цим, оцінюючи наявність підстав для задоволення позовних вимог в іншій їх частині суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 4 рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16.04.2009 № 7-рп/2009 (справа № 1-9/2009) встановлено, що "в Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59). Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини)".

З вказаного слідує, зокрема, що ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Водночас, п. 5 вказаного вище рішення Конституційного Суду України визначено, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Аналіз вказаного в сукупності дає суду підстави дійти висновку, що розпорядження Подільської районної ради народних депутатів від 29.09.1995 №7832 є ненормативним актом, а відтак його було застосовано одноразово і після реалізації (видачі позивачу на його підставі свідоцтва про право власності) воно вичерпало свою дію.

Таким чином, з урахуванням вказаних обставин позовні вимоги про зобов'язання Подільської районної в місті Києві державної адміністрації внести зміни до розпорядження від 29.09.2015 №7832 в частині затвердження технічних даних квартири за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до технічного паспорту від 03.09.2015 зазначивши загальну площу квартири 56, 1 кв.м. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 71, 160-165, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Відділ з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації внести зміни до дублікату свідоцтва від 29.09.1995 про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, зазначивши загальну площу квартири 56,1 кв.м. у відповідності до технічного паспорту від 03.09.2015.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда