Справа № 817/583/16
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2016-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало А.Б.
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
УХВАЛА

іменем України

"06" червня 2016 р. Справа № 817/583/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Жизневської А.В.

Котік Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Єрикалової О.О.,

позивача, представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від "15" квітня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Фонду державного майна України в особі Голови ФДМУ Білоуса І.О. про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Фонду державного майна України в особі Голови ФДМУ Білоуса І.О. про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 15.04.2016 відмовлено ОСОБА_3 у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом до Фонду державного майна України в особі Голови ФДМУ Білоуса І.О. про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди.

Роз'яснено позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду за правилами цивільного судочинства.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт посилається на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з таких підстав.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як встановлено ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Справа адміністративної юрисдикції, згідно п.1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України, це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно ч.2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім тих, для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення.

З наведених вимог Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що обов'язковою умовою можливості звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень є здійснення ними владних управлінських функцій. У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції та, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що позивач просив суд визнати дії Фонду державного майна України в особі голови ФДМ України Білоуса І.О. протиправними, протизаконними та корупційними, а також стягнути з Фонду державного майна України моральну шкоду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив що Фонд державного майна України в особі голови ФДМ України Білоуса І.О. порушив норми матеріального права при поданні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.11.2015, а саме допустив корупційне діяння при підписанні заяви про перегляд Ухвали Вищого адміністративного суду України, вказавши у ній на обставини, які стосуються діяльності позивача на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області чим наніс позивачу, як громадянину України, значну моральну шкоду, принизивши його честь, гідність і ділову репутацію перед Верховним Судом України.

Як вірно відзначено судом першої інстанції, даний спір не пов'язаний зі здійсненням позивачем відносно відповідача владних управлінських функцій у зв'язку з виконанням повноважень та завдань, покладених на нього законом.

Суб'єкти владних повноважень, яким безумовно є відповідач у справі, під час розгляду справи в суді не здійснюють жодних владних повноважень та управлінських функцій. Під час судового розгляду вони користуються правами, визначеними ст.ст.49, 50 КАС України.

Висловлення своєї позиції під час розгляду справи, надання тих чи інших пояснень також не є діяльністю суб'єкта владних повноважень, пов'язаною з реалізацією владних повноважень та здійсненням управлінських функцій. Під час судового процесу відсутня підпорядкованість одного учасника розгляду справи (позивача) іншому (відповідачу), яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій.

Також відсутні підстави стверджувати, що цей спір пов'язаний з проходженням публічної служби.

Згідно п.15 ч.1 ст.3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно п.2 ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Аналіз даних норм вказує на те, що адміністративними судами розглядаються спори, у яких особа, яка проходить публічну службу, оспорює процедуру прийняття на таку службу, процедуру її проходження (накладення дисциплінарних стягнень, виплата заробітної плати), звільнення з публічної служби.

В межах даного спору позивач не оспорює будь-яких дій щодо проходження ним публічної служби, а тому цей спір не є таким, що слід розглядати в порядку адміністративного судочинства. Даний спір є спором щодо захисту честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої та апеляційної інстанцій повно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків судів першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст.200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін, вірно застосував до них норми процесуального права та прийшов до правомірного висновку, що спір у справі виник між сторонами поза межами публічно-правового спору, тому справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. За змістом заявлених позивачем вимог та предметом спору дана справа підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, за правильно встановлених обставин у справі, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від "15" квітня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: А.В. Жизневська

Т.С. Котік

Повний текст cудового рішення виготовлено "13" червня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Фонд державного майна України в особі Голови ФДМУ Білоуса І.О. вул.Кутузова,18/9,м.Київ,Центральна Частина Києва, Київ,01601

4-третій особі: - ,