Справа № 805/989/16-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 р. Справа № 805/989/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Голошивця І.О., суддів: Крилової М.М., Козаченко А.В., розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі, а саме з 23 вересня 2015 року по 19 жовтня 2015 року.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України, ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України у Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі, а саме з 23 вересня 2015 року по 19 жовтня 2015 року в сумі 1312, 57 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року у справі № 805/3311/15-а ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області з 21 червня 2012 року. Позивач зазначає, що відповідно до норм ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту КАС України), зазначена постанова Донецького окружного адміністративного суду підлягає негайному виконанню, про що правомірно було зазначено в тексті постанови від 23 вересня 2015 року. Проте, зазначена постанова була виконана лише 19 жовтня 2015 року, тобто після ознайомлення позивача з наказом Міндоходів України «Про виконання судового рішення» від 15 жовтня 2015 року № 973-о, що на думку позивача суперечить вимогам ч. 5 ст. 235, ст.ст. 236, 237 Кодексу законів про працю України (далі по тексту КЗпП України). Тобто, у порушення вимог чинного законодавства, рішення суду від 23 вересня 2015 року про поновлення позивача на посаді, виконано лише 19 жовтня 2015 року, зі значною затримкою. Період затримки виконання рішення становить з 23 вересня 2015 року по 19 жовтня 2015 року. За час затримки виконання постанови Донецького окружного адміністративного від 23 вересня 2015 року у справі № 805/3311/15-а позивачем здійснений розрахунок заборгованості по недоотриманій заробітній платі в сумі 1312, 57 грн. (виходячи з такого: 77, 21(середньоденна заробітна плата) Х 17 (кількість робочих днів за час затримки виконання судового рішення)= 1312, 57 грн.).

Крім того, позивач посилається на правові позиції, висловлені Верховним Судом України у постанові від 01 липня 2015 року по справі № 6-435цс15, щодо негайного виконання рішень судів про поновлення на роботі незаконно звільнених працівників.

Позивач наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі та не заперечував проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечував. Заперечення обґрунтовує тим, що Наказ від 15 жовтня 2015 року № 973-о Державної фіскальної служби України (далі по тексту - ДФС) про поновлення позивача на посаді з 21 червня 2012 року, надійшов до ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (далі по тексту ОСОБА_2 ОДПІ) 16 жовтня 2015 року (у пятницю). Оскільки ОСОБА_1 мешкає у місті Селідове, яке знаходиться на відстані 30 км від м. Красноармійська, його ознайомили з наказом за телефоном того ж дня, а до роботи він став у понеділок 19 жовтня 2015 року, про що був складений відповідний акт. В той же час, до трудової книжки позивача 19 жовтня 2015 року було внесено запис за № 47 наступного змісту: «Запис № 46 є недійсним, поновлений на посаді начальника ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області з 21 червня 2012 року». Про виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року відповідачем 2 до Державної фіскальної служби України (відповідача 1) було надано звіт від 11 січня 2016 року № 12914/05-16-10-13, в якому зазначено про поновлення позивача на роботі, а також нарахування та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць. В обґрунтування належного виконання судового рішення до звіту було додано платіжне доручення від 29 жовтня 2015 року № 91 на суму 1799, 00 грн. у підтвердження нарахування та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць. Відповідно до постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року у справі № 805/3311/15-а відповідачем було внесено до трудової книжки позивача відповідний запис № 49 наступного змісту: «Запис № 47 є недійсним, поновлений на посаді начальника ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області з 05 грудня 2011 року». Запис внесено до трудової книжки позивача ОСОБА_2 ОДПІ відповідно до наказу Міністерства доходів і зборів від 21 березня 2016 року № 23-о. Крім того, відповідачі зазначають, що на підставі наказу Міністерства доходів і зборів від 21 жовтня 2015 року № 977-о ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади за угодою сторін згідно до п. 1 т. 36 КЗпП України, про що в трудовій книжці позивача вчинено відповідний запис № 48. Також відповідач зазначає, що заробітна плата ОСОБА_1 за період роботи з 19 жовтня 2015 року по 21 жовтня 2015 року була нарахована та фактично виплачена 29 жовтня 2015 року. Тому відповідачі наполягають на відмові у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на своєчасність виконання судових рішень.

До матеріалів справи надані також пояснення щодо заявлених позовних вимог виконуючого обовязки начальника ОСОБА_2 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області ОСОБА_3 від 19 квітня 2016 року, аналогічні викладеному у запереченнях. (а.с. 23-26)

Від сторін надійшли клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження, та фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7-9) працював на посаді начальника ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області з 18 жовтня 2005 року, що підтверджується копією трудової книжки БТ-І № 3679165 (а.с. 10), а 05 грудня 2011 року його було звільнено з посади згідно до наказу Державної податкової служби України від 05 грудня 2011 року № 492-о (а.с. 11).

ОСОБА_2 обєднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області (відповідач 2 у справі) є правонаступником ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Донецькій області, що підтверджується записом в ЄДР від 23 лютого 2016 року № 7001833 та не заперечується відповідачем 2.

Зазначений наказ був оскаржений позивачем в судовому порядку, його позовні вимоги щодо поновлення на посаді задоволені постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року у справі № 805/3311/15-а. Відповідно до зазначеної постанови ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області з 21 червня 2012 року. На виконання зазначеної постанови, Державною фіскальною службою України було видано наказ від 15 жовтня 2015 року № 973-о про відновлення позивача на посаді з 21 червня 2012 року (а.с. 28), до трудової книжки внесено запис за № 47 наступного змісту: «Запис № 46 є недійсний, поновлений на посаді начальника ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області з 21 червня 2012 року» (а.с. 10).

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року у справі № 805/3311/15-а постанова Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року була скасована та прийнята нова постанова.

Відповідно до постанови Донецького апеляційного адміністративного суду позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково; Державну фіскальну службу України зобовязано визнати недійсним запис № 46 у трудовій книжці ОСОБА_1 про припинення державної служби за ч. 2 ст. 30 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-XII; ОСОБА_1 з 05 грудня 2011 року поновлено на державній службі на посаді начальника ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області; з ОСОБА_2 обєднаної державної податкової служби Головного управління Міндоходів у Донецькій області на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 липня 2015 року по 23 вересня 2015 року у сумі 4014 (чотири тисячі чотирнадцять) гривень 92 копійки; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання зазначеної постанови, відповідачем 2 було внесено до трудової книжки позивача відповідний запис № 49 наступного змісту: «Запис № 47 є недійсним, поновлений на посаді начальника ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області з 05 грудня 2011 року» (а.с. 10). Запис № 49 було внесено до трудової книжки позивача ОСОБА_2 ОДПІ відповідно до наказу Міністерства доходів і зборів від 21 березня 2016 року № 23-о (а.с. 12), тобто у трудовій книжці було зазначено, що позивача поновлено на посаді з моменту незаконного звільнення, що встановлено постановою від 03 лютого 2016 року Донецького апеляційного адміністративного судом під час апеляційного розгляду справи № 805/3311/15-а.

Відповідно до наказу Міністерства доходів і зборів від 21 жовтня 2015 року № 977-о ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади за угодою сторін згідно до п. 1 т. 36 КЗпП України, про що в трудовій книжці позивача вчинено відповідний запис № 48 (а.с. 10).

В обґрунтування належного виконання судового рішення до відповідачем 2 було додано платіжне доручення від 29 жовтня 2015 року № 91 на суму 1895, 00 грн. (а.с. 32) у підтвердження нарахування та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць. При цьому, у поясненнях до заперечень від 24 травня 2016 року № 40 відповідачем 1 зазначено, що за період вимушеного прогулу з 11 липня 2015 року по 23 вересня 2015 року позивачу виплачено 4014, 92 грн.; 1799, 00 грн. було нараховано та виплачено у жовтні 2015 року; 2 215, 92 грн. виплачено у березні 2016 року, а також за період з 19 жовтня 2015 року по 21 жовтня 2015 року за три робочі дні та з урахуванням компенсації за відпустку позивачу нараховано 521, 78 грн. (а.с. 40)

Зазначені обставини не оспорюються сторонами та визнані судом встановленими.

З матеріалів справи також вбачається, що 26 вересня 2015 року позивачем на адресу Державної фіскальної служби України направлено заяву щодо негайного прийняття рішення про виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року в частині поновлення на державній службі на посаді начальника ОСОБА_2 ОДПІ ГУ Міндоходів України в Донецькій області з 21 червня 2012 року. (а.с. 71) В день винесення постанови 23 вересня 2015 року позивачу виданий виконавчий лист №805/3311/15-а щодо поновлення ОСОБА_1 з 21 червня 2012 року на державній службі на посаді начальника ОСОБА_2 ОДПІ ГУ Міндоходів України в Донецькій області (а.с. 74-75).

30 вересня 2015 року на адресу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України позивачем направлено заяву про відкриття виконавчого провадження щодо негайного виконання судового рішення в частині поновлення на роботі (а.с.76-77), яке було отримане 05 жовтня 2015 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 78).

13 жовтня 2015 року на підставі виконавчого листа від 23 вересня 2015 року №805/3311/15-а, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження ВП № 49029353 щодо поновлення позивача на державній службі на посаді начальника ОСОБА_2 ОДПІ ГУ Міндоходів України в Донецькій області з 21 червня 2012 року. (а.с. 80-81) Зазначена постанова державного виконавця направлена на адресу позивача та Державної фіскальної служби України до відома та для виконання 15 жовтня 2015 року, про що свідчить лист відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15 жовтня 2015 року № 20/1-105/5 (а.с.79).

На виконання вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 49029353, наказом Міністерства доходів і зборів України №973-о від 15 жовтня 2015 року «Про виконання судового рішення» скасовано наказ Державної податкової служби України від 05 грудня 2011 року №492-о «Про припинення державної служби» та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника ОСОБА_2 ОДПІ ГУ Міндоходів України в Донецькій області з 21 червня 2012 року на підставі постанови Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року по справі №805/3311/15-а. Із зазначеним наказом позивача було ознайомлено 19 жовтня 2015 року, про що свідчить його особистий підпис. (а.с.28)

Підставою виникнення спірних правовідносин стало ствердження позивача про невиплату йому відповідачами грошових коштів в рахунок оплати вимушеного прогулу під час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 23 вересня 2015 року по 19 жовтня 2015 року в сумі 1312, 57 грн. (виходячи з такого: 77,21 (середньоденна заробітна плата) Х 17 (кількість робочих днів за час затримки виконання судового рішення)= 1312, 57 грн.).

Наявними у справі документами доводиться факт невиплати відповідачем 2 позивачу вищезазначеної суми грошових коштів. При цьому, відповідач 2 вважає, що затримки виконання рішення суду ним допущено не було, оскільки позивач фактично приступив до виконання обовязків 19 жовтня 2015 року. Раніше виконати судові рішення відповідач не мав змоги, оскільки підставою для їх виконання вважає відповідний наказ Державної фіскальної служби України, який надійшов 16 жовтня 2015 року (у пятницю). Оскільки ОСОБА_1 мешкає у місті Селідове, яке знаходиться на відстані 30 км від м. Красноармійська, його ознайомили з наказом за телефоном того ж дня, а до роботи він став у понеділок 19 жовтня 2015 року, про що був складений відповідний акт.

Приймаючи рішення по справі суд керується наступним.

Частиною 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) визначено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обовязковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно з ч. 4 ст. 257 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Судом встановлено, що спір між сторонами стосується стягнення із відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду 23 вересня 2015 року № 805/3311/15-а, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду із адміністративним позовом.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку предявлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обовязковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною четвертою статті 257 КАС України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі Закон № 606-ХІV). Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до статті 2 Закону № 606-ХІV примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обовязок. Зокрема, зазначений обовязок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

При цьому, як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що постанова Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року № 805/3311/15-а в частині поновлення ОСОБА_1 на державній службі виконана Державною фіскальною службою примусово, шляхом прийняття наказу лише від 15 жовтня 2015 року № 973-о (а.с. 28), та допуску позивача до роботи 19 жовтня 2015 року (а.с. 30), колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення в період з 24 вересня 2015 року по 18 жовтня 2015 року з огляду на таке.

Відповідно до ст. 27 Закону України Про оплату праці, п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 середня заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року по справі №805/3311/15-а, що набрала законної сили з моменту проголошення, визначено розмір середньоденної заробітної плати позивача, яка складає 77,21 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У розрахунку ОСОБА_2 ОДПІ від 24 травня 2016 року № 38 також зазначено розмір середньоденної заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу начальника інспекції, який станом на 05 грудня 2011 року складав 1660, 00 грн., та становить 77, 21 грн. Розрахунок середньоденної заробітної плати є наступним: (1660 грн.+1660 грн.): 43 робочі дні = 77, 21 грн.

Відповідно наданих до суду розрахунків (а.с.96-97) відповідач 2 нарахував та виплатив позивачу при звільнені заробітну плату за період з 19 жовтня 2015 року по 21 жовтня 2015 року включно, тобто за три робочі дні. Проте, позивачем заявлено до стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення за період з 23 вересня 2015 року по 19 жовтня 2015 року за 17 робочих днів.

Згідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №1084-р - 14 жовтня 2015 року є святковим (вихідним) днем, тому з урахуванням викладеного, стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення за 16 робочих днів (за період з 24 вересня 2015 року по 18 жовтня 2015 року).

Тому на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 1235, 36 грн. (виходячи з такого: 77, 21 (середньоденна заробітна плата) Х 16 (кількість робочих днів за час затримки виконання судового рішення)= 1235, 36 грн.).

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 122-124, 126, 127, 130, 133-135, 138-140, 143, 150 154, 158-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі, а саме з 23 вересня 2015 року по 19 жовтня 2015 року в сумі 1312, 57 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області () на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі, а саме з 24 вересня 2015 року по 18 жовтня 2015 року в сумі 1235, 36 грн.(одна тисяча двісті тридцять пять) грн. 36 коп., з урахуванням податків, зборів (обовязкових платежів).

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Голошивець І.О.

Судді Крилова М.М.

ОСОБА_4