Справа № 805/1022/16-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 р. Справа №805/1022/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 15 год. 20 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голошивця I.О., при секретарі судового засідання Белікові Д.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Артемівського міськрайонного управління юстиції, Артемівської районної державної адміністрації, за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «АТО» про визнання нечинною та скасування державної реєстрації права оренди,

за участю:

представників відповідача 2: ОСОБА_2 за довір., ОСОБА_3 за довір.,

представників третьої особи: ОСОБА_4 за довір., ОСОБА_5 на підст. статуту.

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Артемівського міськрайонного управління юстиції, Артемівської районної державної адміністрації, за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «АТО», в якому просить суд (з урахуванням уточнень):

-визнати нечинним та скасувати державну реєстрацію права оренди, проведену Артемівським міськрайонним управлінням юстиції 17 лютого 2016 року, номер запису про право (в державному реєстрі прав) 13364161.

Позов вмотивовано тим, що під час вчинення реєстраційної дії 17 лютого 2016 року з державної реєстрації права оренди земельної ділянки, державним реєстратором не було здійснено запит щодо зареєстрованих раніше (до 01 січня 2013 року) на цю земельну ділянку прав та обтяжень, які б перешкоджали проведенню реєстрації права оренди Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «АТО» (далі по тексту СТОВ «АТО»), виникших на підставі договору оренди від 16 лютого 2016 року. Оскільки відповідні запити реєстратором не були подані до органів влади, підприємств, установ та організацій, які проводили оформлення та/або реєстрацію прав на земельну ділянку площею 4,1405 га, розташовану на території Міньківської сільської ради Бахмутського району Донецької області, кадастровий № :01:029:0018, на цю земельну ділянку було повторно зареєстровано право оренди. У судових засіданнях представник позивача зазначав, що державним реєстратором безпідставно було зареєстровано похідне право оренди без реєстрації первісного права права власності орендаря на земельну ділянку.

Позивач та його представник у судове засідання не прибули, але надали заяву про розгляд справи в їх відсутності, наполягаючи на задоволенні уточнених позовних вимог. Про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідач 1 - Артемівське міськрайонне управління юстиції явку представника до судового засідання не забезпечив, відзив на позов не надав, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представники відповідача 2 Артемівської районної державної адміністрації, у судовому засіданні по суті спору заперечень не надали, просили вирішити справу на розсуд суду.

Представники третьої особи на стороні відповідача СТОВ «АТО», проти задоволення позову заперечували, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства (далі по тексту КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених зазначеною статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд має право розглянути справу по суті.

Заслухавши пояснення раніше надані позивачем у судових засіданнях, пояснення представників відповідача 2 та третьої особи, дослідивши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що доводиться копією паспорта ВВ № 878502, наявною в матеріалах справи (а.с. 5) відповідно до державного акта ДН № 019930 на право власності на земельну ділянку, виданого 17 лютого 2006 року (а.с. 6) є власницею земельної ділянки площею 4, 1405 га., кадастровий № :01:029:0018, розташованої на території Міньківської сільської ради Артемівського району Донецької області.

За Договором оренди від 21 червня 2006 року № 36 (далі по тексту- Договір № 36) позивач передала СТОВ «АТО» у тимчасове платне користування належну їй на праві власності земельну ділянку площею 4, 1405 га., кадастровий № :01:029:0018 (далі по тексту земельна ділянка), розташовану на території Міньківської сільської ради Артемівського району Донецької області. (а.с. 45-46).

Відповідно до пункту 1 Договору № 36 земельна ділянка передана в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Пунктом 7 зазначеного договору встановлено термін на який він укладався, а саме - десять років починаючи з дати реєстрації.

Договір № 36 зареєстровано у Артемівському відділі ДРФ ДП «ЦДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22 березня 2007 року за № 50 (а.с. 49).

Земельна ділянка була фактично передана в оренду СТОВ «АТО» згідно до акту прийому-передачі від 23 березня 2007 року.

Додатковою угодою № 1 до Договору № 36, укладеною між ОСОБА_1 та СТОВ «АТО» 16 лютого 2016 року, сторони розірвали договір, припинивши його дію (а.с. 50).

Відповідним актом прийому-передачі земельної ділянки від 16 лютого 2016 року, що є додатком до Договору № 36, підтверджується фактичне повернення землі орендодавцю (а.с. 50 зворотній бік).

Новим Договором оренди землі від 17 лютого 2016 року № 10 (далі по тексту - Договір № 10), укладеним між ОСОБА_1 та СТОВ «АТО» було передбачено передачу в оренду земельної ділянки (ріллі) площею 4, 1405 га., кадастровий № :01:029:0018, розташованої на території Міньківської сільської ради Артемівського району Донецької області у платне користування Орендарю (СТОВ «АТО») на строк 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( далі по тексту - емфітевзис) (а.с. 72-74).

Факт власноручного свідомого підписання зазначених договорів, додаткової угоди та актів прийому-передачі земельної ділянки, як і належне виконання цих договорів орендарем та орендодавцем не заперечується.

Зазначений Договір № 10 був зареєстрований у відповідному Державному реєстрі прав 17 лютого 2016 року, номер запису про право в спеціальному розділі - 13364161 (а.с. 80). Запис вчинений Державним реєстратором Артемівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6.

Земельна ділянка вдруге була фактично передана у користування СТОВ «АТО» на підставі відповідного акту прийому-передачі обєкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди від 17 лютого 2016 року № 10 (а.с. 72-74).

Підставою вчинення реєстраційної дії було укладення Договору оренди землі від 17 лютого 2016 року № 10 після дострокового розірвання Договору оренди землі № 36 у встановленому чинним законодавством України порядку.

Викладені обставини не заперечуються сторонами та визнані судом встановленими. Спірним у даному випадку є питання правомірності вчинення запису № 13364161, здійсненому в Державному реєстрі прав 17 лютого 2016 року державним реєстратором Артемівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6.

Приймаючи рішення по справі суд керується наступним.

01 липня 2004 року прийнято Закон України № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (далі по тексту Закон № 1952-ІV).

Законом України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» Закон № 1952-IV викладено в новій редакції. Цим Законом розширено перелік речових прав, що підлягають державній реєстрації, визначено новий орган державної влади з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, створено єдину систему органів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та єдину державну інформаційну систему відомостей про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про обєкти та субєктів цих прав Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Суттєвих змін зазнав Закон № 1952-ІV у звязку з прийняттям Закону України від 4 липня 2012 року № 5037-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно» (далі по тексту Закон № 5037-VI).

З прийняттям цього Закону спрощено процедуру державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно. Зокрема, запроваджено можливість подання документів на державну реєстрацію прав як у паперовій, так і в електронній формі шляхом запровадження механізму їх подання державним кадастровим реєстратором, наділено нотаріусів повноваженнями державного реєстратора прав на нерухоме майно, які виникають у результаті вчинення нотаріальних дій (здійснення нотаріусами державної реєстрації прав власності, реєстрація яких була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, при вчиненні нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва, а також державної реєстрації прав у результаті вчинення нотаріальної дії з такими обєктами), встановлено можливість отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно особам, які мають речові права на чуже нерухоме майно, а також інформації про наявність іпотеки та обтяжень речових прав на нерухоме майно, встановлено порядок взаємодії органів державної реєстрації прав з органами державної виконавчої служби.

З 1 квітня 2015 року у звязку з набранням чинності Законом України від 5 березня 2015 року № 247-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення повноважень нотаріусів та особливостей реєстрації похідних речових прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення» уповноважено нотаріусів здійснювати функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та надано можливість проводити державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, на земельні ділянки сільськогосподарського призначення незалежно від нотаріального посвідчення договору, на підставі якого виникає таке право, права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яке виникло та оформлено в установленому порядку до 1 січня 2013 року, одночасно з державною реєстрацією похідного від нього речового права на таку земельну ділянку.

З набранням чинності 01 січня 2016 року Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 26 листопада 2015 року № 834-VIII (далі по тексту Закон № 834-VIII). Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 10 Закону державний реєстратор, веде реєстраційні справи у паперовій формі. Ведення реєстраційної справи у паперовій формі здійснюється виключно державними реєстраторами, які перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, за місцезнаходженням відповідного майна.

На виконання вимог вказаного Закону Кабінетом Міністрів України 25 грудня 2015 року прийнято Постанову № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (набула чинності 01 січня 2016 року), якою затверджений Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Порядок доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі по тексту Постанова № 1127).

Основними нормативно-правовими актами, які регулюють відносини у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, крім Законів № 1952-ІV, № 5037-VI, № 834-VIII є Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Порядок доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджені Постановою № 1127, які набули чинності з 01 січня 2016 року.

До набрання чинності Постановою № 1127 діяв Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (до набрання чинності цією постановою 12 лютого 2014 року діяла постанова від 22 червня 2011 року № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно»), Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, Порядок доступу посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, судів, органів внутрішніх справ, органів прокуратури, органів Служби безпеки, нотаріусів, адвокатів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Порядок надання фізичним та юридичним особам інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2014 року № 722.

Спірні дії щодо реєстрації емфітевзиса були вчинені 17 лютого 2016 року, тобто після набрання чинності Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25 грудня 2015 р. № 1127. Тому суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати цей нормативний акт.

Позивач наполягає на тому, що реєстрація емфітевзиса за Договором № 10 була проведена з порушенням п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV, яким визначено, що під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів, тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Зазначена позивачем норма залишилась незмінною і в Законі України № 834-VIII, яким викладено в новій редакції Закон №1952-ІV.

Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи № 13364161, 17 лютого 2016 року ОСОБА_5, як директор юридичної особи СТОВ «АТО», яка діє на підставі Статуту (а.с.41-44) звернулась до Державного реєстратора ОСОБА_6 з заявою про реєстрацію права оренди (іншого речового права) щодо земельної ділянки площею 4, 1405 га., кадастровий № :01:029:0018, яка розташована на території Міньківської сільської ради Артемівського району Донецької області. Разом із заявою були надані копії наступних документів: паспорта та картки присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_5; Договору оренди № 10; актів визначення меж земельної ділянки та прийому-передачі землі (підписаних орендодавцем та орендарем); Державного акта серії ДН № 019930 про право власності на земельну ділянку площею 4, 1405 га., кадастровий № :01:029:0018; плану (схеми) зазначеної земельної ділянки кадастровий № :01:029:0018; паспорта ОСОБА_1 та дубліката картки про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_1

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території країни, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме, зокрема, право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном.

Згідно до ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація похідного речового права на земельну ділянку, право власності на яку виникло та оформлено в установленому порядку до 1 січня 2013 року, здійснюється одночасно з державною реєстрацією права власності на таку земельну ділянку (крім випадків, коли право власності на таку земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав) на підставі заяви про державну реєстрацію прав. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку у разі подання заяви про державну реєстрацію прав набувачем похідного речового права на таку земельну ділянку може здійснюватися без подання заявником документа, на підставі якого виникло право власності, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі та до моменту автоматизованого перенесення до Державного реєстру прав записів (відомостей) про речові права та обтяження на земельні ділянки з Державного реєстру земель.

Пунктом 4 ч. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 р. № 1127 визначено, що надання послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень до впровадження програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, створеного відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до нього, здійснюється відповідно до законодавства за допомогою діючого програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 21 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25 грудня 2015 р. № 1127, у разі проведення державної реєстрації прав без відкриття розділу в Державному реєстрі прав державний реєстратор за допомогою програмного забезпечення цього Реєстру до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав вносить відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав. У разі проведення державної реєстрації речових прав або обтяжень таких прав щодо обєкта нерухомого майна, обєкта незавершеного будівництва, право власності на який не зареєстровано в Державному реєстрі прав або право власності на який не підлягає державній реєстрації відповідно до закону, а також проведення державної реєстрації іпотеки майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершене, державний реєстратор вносить відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав до спеціального розділу Державного реєстру прав.

Нормами абз. 6 п. 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 (яка діяла до набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, що є похідними від права власності, проводиться після державної реєстрації права власності на таке майно відповідно до вимог цього Порядку, крім випадків, коли державна реєстрація речового права, що є похідним від права власності, проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності, а також коли державна реєстрація права власності проведена до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення.

Тобто, чинне у теперішній час законодавство щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно, як і законодавство, що діяло раніше, не вимагає обовязкової реєстрації права власності на земельну ділянку разом з реєстрацією похідного права (у даному випадку права оренди), у разі коли заява подається набувачем похідного права та у випадку, якщо право власності на таку земельну ділянку було зареєстровано в Державному земельному кадастрі до 1 січня 2013 року.

Нормами абз. 2 п. 43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25 грудня 2015 р. № 1127, встановлено, що державна реєстрація речових прав на земельну ділянку, право власності на яку зареєстроване до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, та не зареєстроване у Державному реєстрі прав, проводиться у спеціальному розділі зазначеного Реєстру, крім випадків, визначених Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Оскільки при реєстрації права оренди на земельну ділянку кадастровий № :01:029:0018, право власності на яку набуто позивачем відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 17 лютого 2006 року (тобто до 01 січня 2013 року) орендарем реєстратору був наданий зазначений Державний акт та план-схема земельної ділянки (а.с. 75-77), Державний реєстратор правомірно зареєстрував похідне право в спеціальному розділі Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З матеріалів реєстраційної справи № 13364161 вбачається, що заява про реєстрацію Договору оренди № 10 від 17 лютого 2016 року була подана набувачем похідного права (орендарем за договором). Разом з заявою Державному реєстратору було надано копію Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДН № 019930 від 17 лютого 2006 року та копію Плану (схеми) меж земельної ділянки кадастровий № :01:029:0018 (право власності виникло у позивача до 01 січня 2013 року). Таким чином, при реєстрації похідного права Орендарем за договором № 10 (директором СТОВ «АТО» - ОСОБА_5О.) було надано копії документів, що підтверджують право власності ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку площею 4, 1405 га., розташовану на території Міньківської сільської ради Артемівського району Донецької області.

За умов ч. 2 ст. 29 Закону № 834-VIII, Державна реєстрація права власності на земельну ділянку у разі подання заяви про державну реєстрацію прав набувачем похідного речового права на таку земельну ділянку може здійснюватися без подання заявником документа, на підставі якого виникло право власності, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі та до моменту автоматизованого перенесення до Державного реєстру прав записів (відомостей) про речові права та обтяження на земельні ділянки з Державного реєстру земель.

На момент виникнення спірних правовідносин та у теперішній час не було здійснено автоматичного перенесення інформації про зареєстровану земельну ділянку з Державного реєстру земель до Державного реєстру прав записів (відомостей) про речові права та обтяження на земельні ділянки.

Тому суд приходить до висновку, що Державним реєстратором було правомірно зареєстровано похідне право на земельну ділянку, оскільки інформація про зареєстровану земельну ділянку була наявна в Державному земельному кадастрі, що підтверджується присвоєнням земельній ділянці відповідного кадастрового номеру :01:029:0018.

В той же час, суд звертає увагу на те, що ст. 24 Закону № 834-VIII містить вичерпний перелік підстав для відмови в проведенні реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Тому, суд вважає, що у Державного реєстратора не було підстав для відмови в реєстрації похідного права оренди земельної ділянки, яке виникло у СТОВ «АТО» на підставі Договору оренди № 10 від 17 лютого 2016 року.

Крім того, в матеріалах реєстраційної справи № 13364161 міститься інформація щодо здійснення Державним реєстратором (під час реєстрації Договору оренди № 10 ) запитів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Запити були здійснені за кадастровим номером земельної ділянки :01:029:0018, інформація щодо зареєстрованих інших речових прав або будь-яких заборон на зазначений обєкт нерухомості в момент вчинення реєстраційної дії відсутня. Тобто, були виконані вимоги ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тому, ствердження позивача про те, що Державний реєстратор, у порушення норм чинного законодавства під час реєстрації похідного права не зареєстрував первісне право (право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку) та не здійснив запит щодо зареєстрованих раніше (до 01 січня 2013 року) прав та обтяжень на цю земельну ділянку, які б перешкоджали проведенню реєстрації права оренди, що виникло на підставі Договору № 10 спростовані наявними у справі доказами, тобто є необґрунтованими та не доведені належним чином.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, оскільки державна реєстрація права оренди земельної ділянки площею 4, 1405 га., кадастровий № :01:029:0018, яка розташована на території Міньківської сільської ради Артемівського району Донецької області, що виникла на підставі Договору оренди від 17 лютого 2016 року № 10 проведена відповідно до вимог чинного законодавства України.

Керуючись ст. ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 122-124, 126, 127, 130, 133-135, 138-140, 143, 150154, 158-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Артемівського міськрайонного управління юстиції, Артемівської районної державної адміністрації, за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «АТО» про визнання нечинною та скасування державної реєстрації права оренди - відмовити.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні 02 червня 2016 року в присутності представників відповідача 2, третьої особи та її представника.

Повний текст постанови складений 07 червня 2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Голошивець І.О.