Справа № 826/13370/15
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Видмеденко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Галини Миколаївни, Міністерства юстиції України про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.04.2016, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним рішення № 22217006 від 19.06.2015 Державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації права власності (форма власності приватна) на житловий будинок та просив зобов'язати Міністерство юстиції України зареєструвати в установленому законом порядку право власності (форма власності приватна) на житловий будинок з реєстраційним номером 12, що розташований: АДРЕСА_1 за позивачем за його повторною заявою на підставі договору іпотеки, реєстраційний номер 1483 від 17.07.2014 р.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.04.2016 позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем Міністерством юстиції України подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та прийняти рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Молдовановою Галиною Миколаївною розглянуто заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 30.05.2015 р. за реєстраційним номером 11642737, яку було подано ОСОБА_5, що діє на підставі довіреності, для проведення державної реєстрації права власності (форма власності - приватна) на житловий будинок з реєстраційним номером 12, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що подані до реєстрації документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Підставою для відмови у державній реєстрації стала відсутність документа, який підтверджує безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем на момент подачі заяви.

З урахуванням наведеного, державним реєстратором прав на нерухоме майно Молдовановою Галиною Миколаївною було прийнято рішення від 19.06.2015 р. № 22217006, яким відмовлено у державній реєстрації права власності на нежитловий будинок реєстраційним номером 12, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому за результатами повторного звернення представника позивача до відділу реєстрації, державним реєстратором прав на нерухоме майно Хафусовою Владиславою Вячеславівною розглянуто заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 04.08.2015 р. за реєстраційним номером 12658540, подану представником за довіреністю ОСОБА_5 про проведення державної реєстрації права власності (форма власності - приватна) на житловий будинок з реєстраційним номером 12, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що подані до реєстрації документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

З урахуванням наведеного, державним реєстратором прав на нерухоме майно Хафусовою В.В. було прийнято рішення від 26.08.2015 р. № 23938138, яким відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції Закону, чинного на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Частиною першою статті 19 Закону N 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 24 вказаного Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Ч . 1ст. 26 Закону N 1952-IV встановлено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 3, 7 ст. 16 Закону N 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ч. 1 статті 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ст. 37 вказаного Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Представником позивача було подано державному реєстратору заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, копію паспорту та картки фізичної особи-платника податків, копію довіреності, договір позики № 1481 від 17.07.2014 р., виконавчий напис № 870 від 22.04.2015 р., договір іпотеки № 1483 від 17.07.2014 р., технічний паспорт, звіт про оцінку предмета іпотеки, копію вимоги нотаріуса № 120/2-24 від 06.03.2015 р., копію рекомендованого повідомлення з відміткою про отримання № 131 від 14.03.2015 р.

Однак, відповідачем було відмовлено у державній реєстрації прав на нерухоме майно у зв'язку із відсутністю документа, який підтверджує безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем на момент подачі заяви, а саме: порушення заявником п. 100 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, відповідно до якого у повідомленні про вручення поштового відправлення особисто одержувачем або уповноваженою особою у спеціальному розділі «розписка в одержанні» учиняється підпис, тобто, на думку відповідача, з наданого поштового повідомлення не можливо встановити, що боржник належним чином був повідомлений про необхідність сплати боргу.

Пунктом 46 Порядку № 868 передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, котрий підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Аналіз наведеної вище норми дає підстави для висновку про те, що обов'язок з надіслання вимоги може вважатися виконаним тільки в разі, коли така вимога отримана іпотекодавцем і строк її виконання обчислюється з моменту отримання такої вимоги. Таким чином іпотекодержатель має довести не тільки факт надіслання, а й отримання вимоги.

Порядок вручення поштового відправлення також впорядкований п.п. 89, 90 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), де йдеться, що реєстровані поштові відправлення вручаються, кошти за поштовими переказами виплачуються одержувачам за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу - паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, військового квитка для військовослужбовця строкової служби, посвідчення народного депутата України, документа, що замінює паспорт, паспорта іноземного громадянина з візою або посвідки на постійне чи тимчасове проживання на території України іноземного громадянина, виданої органами внутрішніх справ. Адресат може уповноважити іншу особу на одержання адресованого йому поштового відправлення, коштів за поштовим переказом за довіреністю, що оформляється в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 106 Правил під час вручення фізичній особі, а за аналогією і юридичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв'язку на підставі пред'явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

Після вручення особі поштового відправлення на зворотному боці бланка повідомлення про вручення працівником поштового відділення зазначається прізвище одержувача та відмічається про особисте вручення одержувачу, або особи, уповноваженої на одержання внутрішнього рекомендованого листа. У повідомленні про вручення поштового відправлення особисто одержувачем або уповноваженою особою у спеціальному розділі «розписка в одержанні» учиняється підпис.

За результатами дослідження повідомлення про вручення поштового відправлення, колегією суддів встановлено, що зазначене повідомлення не містить підпису одержувача.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що надане повідомлення складено з порушенням вищенаведених вимог Порядку № 211 та Правил № 270 та не підтверджує факту надсилання та отримання позивачем вищезазначеної вимоги про усунення порушення.

Відтак, відсутні підстави для скасування рішення прийнятого державним реєстратором прав на нерухоме майно Хафусовою В.В. від 26.08.2015 р. № 23938138, яким відмовлено позивачу у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Міністерством юстиції України вказано в апеляційній скарзі, що на даний час воно немає повноважень в частині здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та не в змозі відповідно до законодавства чи технічно виконати вимоги щодо розгляду заяви про державну реєстрацію, так як вказані дії вчиняються виключно державним реєстратором.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції до 01.01.2016 державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових чи службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Таким чином, перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо задоволення позову.

Відповідно до ст. 202 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2016 клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору - задоволено.

Таким чином, з апелянта має бути стягнуто розмір судового збору, що не був сплачений при поданні апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на дату подачі позову), за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру необхідно сплатити 0,06 розміру мінімальної заробітної плати.

Даний позов є немайнового характеру, судовий збір на час його подання до суду складає 73,08 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній станом на день подання апеляційної скарги) ставка судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення складає 110 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, розмір судового збору за подання апеляційної скарги на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.04.2016 становить 80,40 грн. (110 %*73,08 грн.)

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Керуючись ст.ст. 160, 189, 196, 198, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.04.2016- задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.04.2016- скасувати та постановити нову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Галини Миколаївни, Міністерства юстиції України про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Стягнути з Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул.. Городецького, 13 ІПН - 00015622) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 80 грн. 40 коп. (вісімдесят грн. 40 коп.).

Одержувач: УДКСУ у Печерському районі м. Києва,

ЄДРПОУ одержувача: 38004897.

Банк одержувача: ГУДКСУ у м. Києві.

МФО банку: 820019, рахунок: 1007.

Код класифікації доходів бюджету: 22030001.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст постанови виготовлено 14.06.2016.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.