Справа № 297/107/16-а
Суддя: Кость В. В.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Мукачево Справа №297/107/16-а

2/303/149/16

Номер рядка с.з. - 39

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Кость В.В.

при секретарі Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Берегівського району

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача:

ОСОБА_3

про скасування рішення,

За участю:

позивача ОСОБА_1;

представника позивача ОСОБА_4;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 сільської ради Берегівського району, на підставі якого просить скасувати рішення 7 сесії 4-го скликання від 24.11.2006 року без номера, рішення від 24.11.2006 року за №34 та рішення 7 сесії 4 скликання №34 від 24.102006 «Про надання дозволу на виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3І.», які прийняті ОСОБА_2 сільською ради Берегівського району.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на порушення її права власності на землю, внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваних за предметом позову рішень.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві.

Уповноважений представник відповідача, а також третя особа у судове засідання повторно не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши доводи учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справу адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з приписами п. 1 частини другої ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У відповідності до ст.ст. 1, 3, 15 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу, вирішення земельних спорів, тощо (стаття 12 Земельного кодексу України).

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7 зазначено, що спори, пов'язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, зокрема, шляхом визнання

недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

В свою чергу, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п. 3, 6, 7, 21 постанови від 01.03.2013 року №3 Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ розяснив, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору (наприклад, надання згоди іншому співвласнику житлового будинку на виконання переобладнання та перепланування), то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування.

Таким чином, до адміністративної відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників субєкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу субєкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії субєкта владних повноважень.

Фактичний аналіз змісту оспорюваних за предметом позову рішень ОСОБА_2 сільської ради Берегівського району свідчить про те, що вказані повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин і такі ненормативні акти стали підставою для виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обовязків у сторін по справі в площині приватного права.

Отже, спірна за позовом ситуація має приватноправовий характер, а прийняття органом місцевого самоврядування оспорюваного рішення не змінює правову природу відповідних земельних правовідносин та не перетворює цей спір у публічно-правовий.

З урахуванням того, що даний спір не є публічно-правовим, а виник із цивільних (земельних) відносин між органом місцевого самоврядування та позивачем з приводу розподілу земельних ділянок між землекористувачами, такий слід розглядати у порядку цивільного судочинства.

Тобто, спір у даній справі стосується повноважень державного органу як розпорядника земель і не стосується владних управлінських функцій відповідача.

Вищевказаний висновок суду у повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України (судові палати у цивільних, адміністративних та господарських справах Верховного Суду України), яка викладена у постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-2510цс15 та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта, вичерпує свою дію після його реалізації, а вимоги про визнання такого рішення незаконним повинні розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло речове право. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним розглядається як спосіб захисту порушеного цивільного права за п. 10 частини другої статті 16 ЦК України та повинна предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства.

З оглядну на субєктний склад сторін та характер спірних правовідносин, провадження у справі слід закрити на підставі пункту 1 частини першої ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки даний спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 9, 17, 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Берегівського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_3 про скасування рішень - закрити.

2. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Кость