Справа № 2а/1970/3934/12
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2016р. Справа № 876/1099/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

за участю представників:

апелянта (відповідача у справі): Сліворського О.Ю.,

позивача у справі: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Тернопільській області

на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.07.2013р. у справі №2а/1970/3934/12

за позовом ОСОБА_2

до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Тернопільській області

про скасування наказів та поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

19.11.2012р. позивач: ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до відповідача: Управління міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, в якому просив скасувати накази УМВС України в Тернопільській області №420 від 21.04.2011р., яким йому оголошено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з органів внутрішніх справ України, та №93о/с від 22.04.2011р., яким його звільнено з органів внутрішніх справ України у запас, за підпунктом "є" пункту 64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ; поновити на службі в органах внутрішніх справ, зарахувавши період з 22.04.2011р. по день поновлення у вислугу років, без виплати грошового забезпечення.

Позовні вимоги мотивував незаконністю його звільнення, оскільки обставини, що стали підставою для звільнення, не відповідають дійсності та не підтверджені необхідними доказами, а також спростовуються постановою від 28.07.2011р. про відмову в порушенні кримінальної справи.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.07.2013р. позов задоволено частково, скасовано наказ начальника УМВС України в Тернопільській області "Про грубі порушення вимог службової дисципліни та законності окремими співробітниками УБОЗ в Тернопільській області УМВС та покарання винних" №420 від 21.04.2011р., в частині накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх спав за порушення дисципліни; скасовано наказ начальника УМВС України в Тернопільській області "По особовому складу" №93о/с від 22.04.2011р. в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за підпунктом "є" пункту 64 (за порушення дисципліни) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 оперуповноваженого відділення впровадження в установи виконання покарань центру кримінальної розвідки УБОЗ УМВС України в Тернопільській області; поновлено ОСОБА_2 на роботі в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого відділення впровадження в установи виконання покарань центру кримінальної розвідки УБОЗ УМВС України в Тернопільській області, зарахувавши період з 23.04.2011р. по день поновлення у вислугу років, без виплати грошового утримання за час вимушеного прогулу. Рішення в частині поновлення позивача на службі в органах внутрішніх справ допущено до негайного виконання.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просив зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційної скарги обґрунтовано тим, що звільнення позивача з органів внутрішніх справ було законним та обґрунтованим, оскільки ОСОБА_2, не маючи підстав для проведення перевірки приватного підприємця ОСОБА_4 та всупереч своїх функціональних обов'язків, підготував лист від 26.03.2011р. №19/15-864, в порушення вимог "Інструкції про організацію діловодства в системі МВС України", затвердженої наказом МВС України від 24.11.2003р. №1440, та "Інструкції з оформлення документів у системі МВС України", затвердженої наказом МВС України від 20.01.2004р. №55, яким спонукав ОСОБА_4 до надання грошових коштів за невтручання у її підприємницьку діяльність. Посилання позивача на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи вважає необґрунтованим, оскільки звільнення відбулось до висновків прокуратури у кримінальній справі, і відмова в порушенні кримінальної справи не має відношення до його звільнення як покарання за дисциплінарний проступок. Твердження позивача про те, що дисциплінарне стягнення накладається після закінчення провадження в кримінальній справі, спростовується тим, що позивач звільнений за п.64 "Є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, тобто за порушення дисципліни, а не за п.67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, як особа рядового і начальницького складу ОВС, засуджена за вчинення злочину, яка підлягає звільненню зі служби в ОВС після вступу в законну силу вироку суду. Апелянт просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013р. постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.01.2016р. було частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 та скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013р., а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, касаційний суд звернув увагу на те, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача мотивований грубим порушення службової дисципліни, що виразилось у вимаганні грошових коштів, а тому посилання на порушення службової дисципліни, що виразилось у підготуванні позивачем листа з порушенням вимог відповідних інструкцій, як на факти, що вказують на законність оскаржуваних наказів, є неправомірним.

У судове засідання Львівського апеляційного адміністративного суду 06.06.2016р. з'явився позивач у справі: ОСОБА_2, який проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, заперечив повністю, зазначив, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.07.2013р. у справі №2а/1970/3934/12 є законним та обґрунтованим, ухваленим на основі повного, всебічного та об'єктивного з'ясування всіх обставин справи, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник апелянта (відповідача у справі): Сліворський О.Ю. доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав повністю, просив апеляційну задоволити, постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.07.2013р. у справі №2а/1970/3934/12 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивача відмовити. Крім того, апелянт звернув увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що позивачем пропущено строк звернення до суду, передбачений ст.99 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегією суддів встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, враховуючи лист Управління Служби безпеки України в Тернопільській області від 04.04.2011р. щодо можливого вимагання хабара співробітниками УБОЗ УМВС України в Тернопільській області, працівниками ВВБ в Тернопільській області проведено службове розслідування, на підставі якого затверджено висновок від 06.04.2011р. У вказаному висновку встановлено, що 26.03.2011р. у місті Чорткові співробітники УБОЗ в Тернопільській області ОСОБА_2 та ОСОБА_5 вручили приватному підприємцю ОСОБА_4 лист від 26.03.2011р. №19/15-864 про надання на адресу УБОЗ в Тернопільській області певних документів. Вказаний лист був підписаний заступником начальника УБОЗ Марчуком В.В.

Однак, 30.03.2011р. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 знову відвідали ОСОБА_4 по місцю здійснення підприємницької діяльності та запропонували їй замість документів надати їм 150 літрів бензину або грошові кошти в еквіваленті до вказаної кількості паливно-мастильних матеріалів.

Згодом, 04.04.2011р. ОСОБА_4, за не втручання у її підприємницьку діяльність, за вказівкою ОСОБА_2 передала 2000,00грн. продавцеві на автомобільному ринку у м.Тернополі.

Наказом начальника УМВС України в Тернопільській області №420 від 21.04.2011р. "Про грубі порушення вимог службової дисципліни та законності окремими співробітниками УБОЗ в Тернопільській області УМВС та покарання винних", за грубе порушення службової дисципліни, що виразилось у спонуканні до надання грошових коштів приватним підприємцем ОСОБА_4 за невтручання у її підприємницьку діяльність, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за п.64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

У зв'язку з накладенням на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, наказом начальника УМВС України в Тернопільській області по особовому складу від 22.04.2011р. №93о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 22.04.2011р. звільнено з органі внутрішніх справ у запас Збройних сил України за п.64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

10.05.2011р. прокуратурою Тернопільської області винесено постанову про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.364 КК України.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.06.2011р. (залишеної в силі ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 14.06.2011р.) постанову старшого слідчого СВ прокуратури Тернопільської області від 10.05.2011р. про порушення кримінальної справи стосовно оперуповноваженого УБОЗ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_2 за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.190та ч.3 ст.364 КК України - скасовано.

В подальшому, 28.07.2011р. старшим слідчим СВ прокуратури Тернопільської області Гупалом П.М. винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, якою відмовлено в порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_4 стосовно оперуповноваженого УБОЗ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_2 на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину (а.с.45). Вказана постанова на час розгляду справи в суді не оскаржувалась та не скасована.

Задоволюючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач не надав суду переконливих доказів скоєння старшим лейтенантом ОСОБА_2 дисциплінарного проступку, що виразилось у спонуканні до надання грошових коштів приватним підприємцем ОСОБА_4, не довів правомірності оскаржуваних наказів, висновки службового розслідування спростовуються постановою про відмову в порушенні кримінальної справи, що є підставою для задоволення позовних вимог щодо скасування наказу №420 від 21.04.2011р., в частині накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни, та наказу №93о/с від 22.04.2011р. "По особовому складу" в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п.64 "Є" (за порушення дисципліни) Положення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2

Досліджуючи питання поважності причин пропуску строку звернення позивача до суду з адміністративним позовом, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що такий пропущено з поважних причин, оскільки підставою для звернення ОСОБА_2 з адміністративним позовом стала постанова про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 від 28.07.2011р. Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, позивач ознайомився із вказаною постановою лише в 23.10.2012р., після отримання від прокуратури Тернопільської області копії зазначеної постанови, що підтверджується копією супровідного листа №17/495 від 11.10.2012р. (а.с.44), копією конверта з відбитком календарного штемпеля (а.с.55) та витягом з журналу реєстрації вихідної кореспонденції прокуратури Тернопільської області (а.с.111). Доказів отримання копії постанови прокуратури Тернопільської області про відмову в порушенні кримінальної справи від 28.07.2011р. ОСОБА_2 раніше, ніж 23.10.2012р., представником відповідача не надано, а судом не здобуто, позивач звернувся до суду в місячний термін після ознайомлення з постановою про відмову в порушенні кримінальної справи, яка покладена в обґрунтування позовних вимог, відтак, суд першої інстанції вважає причини пропуску строку на звернення до суду поважними.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного адміністративного суду не погоджується та зазначає наступне:

Відповідно до вимог ч.3 ст.99 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною 1 ст.100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Вказані положення ч.3 ст.99 КАС України кореспондують із ч.1 ст.233 КЗпП України, відповідно до якої, працівник у справах про звільнення може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Із вищенаведеного слідує, що законодавець чітко передбачив можливість особи в місячний строк оскаржити дії та рішення суб'єкта владних повноважень щодо свого звільнення, якщо вона вважає, що таке було здійснено незаконно, водночас, зазначений строк обраховується з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, які перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне оскарження відповідних дій, бездіяльності та рішень органів владних повноважень (або його посадових, службових осіб) у публічно-правових відносинах, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених та наявних доводів.

З адміністративного позову вбачається, що позивач оскаржує накази УМВС України в Тернопільській області №420 від 21.04.2011р. "Про грубе порушення вимог службової дисципліни та законності окремими співробітниками УБОЗ в Тернопільській області та покарання винних" та №93о/с від 22.04.2011р. "Про звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил за п.64 "Є" (за порушення дисципліни) Положення "Про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України".

Пунктом 8 ст.12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. №3460-IV, передбачено, що звільнення з органів внутрішніх справ є одним із видів дисциплінарних стягнень.

Відповідно до вимог ч.ч.6, 8 ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За вимогами ч.5 ст.18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Частинами 1, 3 ст.72 КАС України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.07.2011р. у справі №2-а-1970/1752/11, якою позовну заяву ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, управління боротьби з організованою злочинністю Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, про поновлення на роботі та оплати за час вимушеного прогулу, - залишено без розгляду, та яка набрала законної сили, встановлено, що трудову книжку із записом про звільнення на підставі наказу від 22.04.2011р. №93о/с позивач отримав 24.04.2011р., що підтверджується його розпискою у послужному списку. Актом від 22.04.2011р., підписаного посадовими особами відповідача, зафіксовано факт ознайомлення ОСОБА_2 з дисциплінарним наказом та наказом по особовому складу щодо його звільнення, та факт відмови позивача від ознайомлення із зазначеними наказами. Позивач у позовній заяві зазначив, підтвердивши дані обставини у судовому засіданні, що з наказом №420 від 21.04.2011р. "Про грубі порушення вимог службової дисципліни та законності окремими співробітниками УБОЗ в Тернопільській області УМВС та покарання винних" та наказом №93о/с від 22.04.2011р. "По особовому складу" він ознайомився та отримав копії витягів з них 22.04.2011р.

Вказані обставини ОСОБА_2 не заперечував у судовому засіданні Львівського апеляційного адміністративного суду 06.06.2016р.

Враховуючи те, що про оскаржувані накази позивачу стало відомо 22.04.2011р., з адміністративним позовом позивач звернувся 19.11.2012р., колегія суддів апеляційного адміністративного суду приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 пропущено строк звернення до суду, встановлений ч.3 ст.99 КАС України, відтак, адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду.

Апеляційний суд звертає увагу позивача на те, що скорочені строки оскарження, передбачені ч.3 ст.99 КАС України та ч.1ст.233 КЗпП України, слугують засобом унеможливлення порушення трудових прав працівників, які можуть бути прийняті на посаду звільненої особи та функціональної діяльності органу, з якого така особа була звільнена, оскільки вважається, що учасники трудових відносин у даному випадку безпосередньо обізнані з рішеннями, діями чи бездіяльністю роботодавця, крім цього, згідно з законом вони мають право на таку "обізнаність", що також надає їм можливість оперативно звернутися за судовим захистом.

У даному випадку позивач належним чином не скористався наданим йому правом у встановлений строк оскаржити відповідні накази УМВС.

Посилання позивача у справі на ту обставину, що підставою для його звернення до суду з адміністративним позовом стала постанова про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 від 28.07.2011р., з якою він ознайомився 23.10.2012р., до уваги колегією суддів апеляційного адміністративного суду не береться, оскільки про оскаржувані накази йому було відомо 22.04.2011р., а факт порушення проти позивача кримінальної справи жодним чином не перешкоджав йому звернутись до суду з адміністративним позовом про скасування наказів про звільнення та поновлення на посаді.

Відтак, позивач мав усі правові підстави для вчасного звернення до суду з відповідним позовом у строки, встановлені ч.3 ст.99 КАС України, будь-яких перешкод для реалізації такого права матеріали справи не містять, як і підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Відповідно до вимог ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Приписами ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись вимогами ст.9 КАС України, суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із вимогами ст.198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що із-за порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, постанову суду слід скасувати та прийняти ухвалу, якою адміністративний позов залишити без розгляду.

Керуючись вимогами ч.2 ст.160, ст.ст.155, 195, 198, 203, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.07.2013р. у справі №2а/1970/3934/12 за позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Тернопільській області про скасування наказів та поновлення на роботі, - задоволити частково.

2. Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.07.2013р. у справі №2а/1970/3934/12, - скасувати.

3. Позовну заяву ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Тернопільській області про скасування наказів та поновлення на роботі, - залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга

Повний текст рішення виготовлено 09.07.2016р.