Справа № 806/5280/15
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Черняхович І.Е.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"14" червня 2016 р. Справа № 806/5280/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів: Майора Г.І.

ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

сторін та їх представників: від позивача -Костюкевич -ОСОБА_3; від відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "18" квітня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій незаконними, зобовязання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати незаконними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо відмови ОСОБА_5 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 115,7387 га в оренду для ведення фермерського господарства із земель запасу Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, відмову на яку було надано у листі №19-6-7777.7-6881/25-15 від 27.11.2015р.;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області негайно повторно розглянути раніше подану заяву ОСОБА_5 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 115,7387 га в оренду для ведення фермерського господарства із земель запасу Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області від 30.03.2015р.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій незаконними, зобовязання вчинити дії.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову про задоволення позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення відповідача, викладене в листі №19-6-7777.7-6881/25-15 від 27.11.2015 є безпідставним, необґрунтованим та таким, що прямо суперечить нормам чинного законодавства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_5 звернулась до відповідача із заявою про затвердження документації із землеустрою з правом передачі в оренду терміном на 49 років площею 115,7387 га для ведення фермерського господарства на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області від 30.03.2015р. (а.с.11).

Згідно Проекту землеустрою щодо відведення 115,7387 га земель в тому числі рілля 79,8836 га, пасовище 35,4771 га та інші 0,3780 га на умовах оренди громадянці ОСОБА_5 для ведення фермерського господарства із земель запасу Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області земельні ділянки з кадастровими номерами: 820384400:04:000:0530, :04:000:0532, :04:000:0534, :04:000:0536, :04:000:0197, :04:000:0199, :04:000:0531, :04:000:0533, :04:000:0535, :04:000:0537, :04:000:0198 (а.с. 13-42).

27 листопада 2015 року за вихідним № 19-6-7777.7-6881/25-15 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області відмовило ОСОБА_5 у затвердженні проекту землеустрою у зв'язку з невідповідністю проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, зокрема зазначив, що відповідно до ч. 7 ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство", земельні ділянки що надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом. Натомість з поданого проекту землеустрою вбачається, що відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства здійснюється із земель запасу здійснюється не єдиним масивом (а.с. 7). Водночас, відповідач у зазначеному листі зазначив, що в порушення п. 3.4 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України від 18.05.2010року №376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.10.2010року №391/17686 у проекті землеустрою відсутня інформація щодо закріплення в натурі меж земельної ділянки межовими знаками та подальшої їх передачі на зберігання.

Суд першої інстанції погодився з такими доводами відповідача у зв'язку з чим відмовив позивачу у задоволенні позову.

Однак, дослідивши наявні у справі докази, доводи апеляційної скарги та положення законодавства, колегія суддів із зазначеними висновками відповідача та суду першої інстанції не погоджується виходячи з наступного.

Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України (п. 13 ч. 4 "Положення про територіальні органи Держгеокадастру", затвердженого регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.02.2015, № 14 ).

Частиною 6. ст. 123 Земельного кодексу України, визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Згідно ч. 10. ст. 123 Земельного кодексу України встановлено, що рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються:

затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності);

надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Частиною 13. ст. 123 Земельного кодексу України визначено, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Отже, стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Разом з тим відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства на дату виникнення спірних правовідносин регулювалися, крім Земельного Кодексу України, Законом України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003, № 973-IV (далі - Закон № 973-IV), який є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Закону № 973-IV земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

З аналізу обумовленої норми слідує, що надання земельних ділянок єдиним масивом має місце лише в тому випадку, коли, орган, уповноважений розпоряджатися землями, приймає рішення про надання в оренду громадянину земельних ділянок сільськогосподарського призначення лісового та водного фондів єдиним масивом, а не окремо по кожній категорії земель для ведення фермерського господарства.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.07.2015року по справі №6-17833св15.

Стосовно ж доводів відповідача щодо відсутності у проекті землеустрою інформації щодо закріплення в натурі меж земельної ділянки межовими знаками та подальшої їх передачі на зберігання позивачу, то колегія суддів з огляду на положення Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України від 18.05.2010року №376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.10.2010року №391/17686 вважає, що така вимога відповідача про становлення межових знаків та передачі їх на зберігання позивачу є передчасною, оскільки проект землеустрою не затверджений, земельні ділянка позивачу у встановленому законом порядку не передана, що в свою чергу вказує на відсутність правових підстав для передачі такій особі межових знаків.

За наведених обставин, відповідач протиправно відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою з підстав неможливості надання для ведення фермерського господарства в земельних ділянок не єдиним масивом та відсутності у проекті землеустрою інформації щодо закріплення в натурі меж земельної ділянки межовими знаками та подальшої їх передачі на зберігання позивачу.

Разом з тим, за змістом ст. 1 Закон № 973-IV фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Отже, ця норма закону передбачає, що фермерське господарство, як форма підприємницької діяльності громадян, використовує для отримання прибутку земельні ділянки (без обмежень знаходження в єдиному масиві), які надані для ведення фермерського господарства.

Частина 3 ст. 7 Закону №973-IV (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) визначає, що земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 Закону № 973-IV).

Крім того, Закон № 973-IV передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми Закону № 973-IV не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для відмови.

Водночас, Верховний Суд України у постанові від 03.02.2016року по справі №6-2902цс15 дійшов висновку, що: "...при вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягають правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, згідно із статтею 7 Закону № 973-IV як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК України.

Таким чином, за змістом статей 1, 7, 8 Закону № 973-IV заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою статті 7 Закону № 973-IV умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів..."

Відповідно до статті 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно- правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у постанові має враховуватись іншими судами.

Однак, в супереч обумовленому відповідач: відповідного рішення про затвердження проекту землеустрою або відмови у його затверджені не прийняв, не встановив і не зазначив у рішенні обставин і фактів, які підлягали встановленню, а зокрема: як відповідачка обґрунтовувала розмір земельної ділянки - 115,7387 га, які перспективи діяльності власного фермерського господарства позивач наводить при цьому, чи мала (має) позивач можливість самостійно, силами та працею членів фермерського господарства вести фермерську діяльність, чи мала (має) вона власну техніку для обробітку землі, ресурси для залучення найманих працівників чи оренди сільськогосподарської техніки, чи мала (має) позивач потенційних контрагентів, ресурси яких вона може на договірних засадах залучити для ведення фермерського господарства, а також загалом, чи зможе проводити діяльність на зазначеній земельних ділянках саме її фермерське господарство.

Зазначені порушення, допущені відповідачем, не дають можливості пересвідчитися в дійсності волевиявлення позивача на створення фермерського господарства та раціонального використання земельної ділянки, наданої їй відповідно до закону та наявності підстав для задоволення чи відхилення заяви позивача про затвердження проекту землеустрою.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати прийняттям нового про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "18" квітня 2016 р. скасувати. Прийняти нову постанову, якою:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо надання ОСОБА_5, викладеної у листі №19-6-7777.7-6881/25-15 від 27.11.2015р, відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 115,7387 га в оренду для ведення фермерського господарства із земель запасу Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області.

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області розглянути у встановленому порядку заяву ОСОБА_5 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 115,7387 га в оренду для ведення фермерського господарства із земель запасу Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області від 30.03.2015року з урахуванням викладених судом обставин у даній справі.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (Інд. код 39765513) на користь ОСОБА_5 (Інд. код. НОМЕР_1) судовий збір сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2122,12грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді: Г.І. Майор

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_5 с.Іванків,Андрушівський район, Житомирська область,13400

3- відповідачу/відповідачам: Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області вул.Довженка,45,м.Житомир,10002

4-представник позивача ОСОБА_6 - 10000, АДРЕСА_1,