Справа № 331/3812/16-а
Суддя: Смолка І. О.
Дата ухвалення: 2016-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

провадження 2-а/331/88/2016
справа 331/3812/16-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2016 року суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Смолка І.О., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом в якому зазначила, що, згідно рішення УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя від 11.06.2010 р. №154924 про призначення позивачу пенсії за віком, умовою призначення пенсії були загальні підстави. Це означає не застосування при призначенні позивачу пенсії за віком будь-якого порядку і будь-яких умов, передбачених Законом України «Про державну службу». Тому, відмова УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя від 18.05.2016р. у розвязанні спору у позасудовому порядку є такою, яка не відповідає смислу п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Позивач продовжує працювати на посаді посадової особи місцевого самоврядування, а саме начальником управління соціального захисту населення Запорізької міської ради. Позивач зазначає, що пенсійне забезпечення позивача не було встановлено іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей умов праці, характеру виконуваної роботи, її складності і значущості, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод.

Дії відповідача позивач вважає неправомірними і такими, що порушують конституційні права позивача на більший розмір пенсії.

Позивач просить суд визнати протиправним дії відповідача щодо призупинення виплати пенсії за віком з 01.04.2015 року всупереч змісту ст..47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та зобовязати відповідача поновити виплату пенсії за віком з 01.04.2015 р. відповідно до розпорядження УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя від 11.06.2010 року №154924 про призначення позивачу пенсії за віком на загальних підставах.

Ухвалою суду від 20.05.2016 р. відкрито скорочене провадження по справі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.183-2 КАС України, суд розглядає справу в порядку скороченого провадження без судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Відповідачем по справі надані заперечення. Відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що позивачу з 26.03.2010 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування". Після призначення пенсії позивач продовжує працювати на посаді в органі місцевого самоврядування. 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІ від 02.03.2015 року, яким встановлено особливий порядок виплати пенсій для пенсіонерів, які працюють на посадах державних службовців.

Листом відповідача №77/П-9 від 18.05.2016 позивачу було відмовлено у поновлені виплати пенсії.

Відповідач вважає, що, оскільки позивач працює на посаді, яка дає право призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених ЗУ «Про державну службу», то в період з 01.04.2015 по 31.12.2015 пенсія, призначена, згідно до ЗУ «Про державну службу», не повинна виплачуватись.

Статтею 8 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Судом встановлено, що призупинення виплати пенсії позивачу було здійснено в зв»язку з тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015 до абзацу 2 ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» були внесені зміни, відповідно до яких тимчасово, у період з 01.04.2015 по 31.12.2015, у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", «;Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Разом з тим, відповідно до п. 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (надалі - Закон № 213 ) у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу»; «Про прокуратуру»; «Про судоустрій і статус суддів»; «Про статус народного депутата України»; «Про Кабінет Міністрів України»; «Про судову експертизу»; «Про Національний банк України»; «Про службу в органах місцевого самоврядування»; «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Оскільки до 01.06.2015 не був прийнятий закон, вказаний в п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213, з вказаної дати втратили чинність норми законів України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і, відповідно, особам, які підпадають під дію цих Законів, пенсія/щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 01.06.2015 посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

З огляду на викладене, суд вважає, що з 01.06.2015 втратили свою чинність правові підстави тимчасового припинення виплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу», а тому, вимога позивача щодо відновлення виплати їй раніше призначеної пенсії є законною.

При цьому судом враховано наступне.

Згідно ч.2ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

За загальним правилом установленим ч.1ст. 58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч.1ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; відповідальності суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Крім того, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 14 Конвенції визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до статті 18 Конвенції обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Враховуючи викладене, суд вважає, що діями відповідача безпосередньо порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Що стосується строку, з якого право позивача на поновлення пенсії підлягає задоволенню, то суд виходить з наступного.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» нарахування пенсії, перерахунок пенсії та її виплата здійснюється з часу звернення особи за таким перерахунком та виплатою.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом 20.05.2016. Таким чином, поновлення пенсії за віком позивачу слід здійснювати з 20.11.2015, з урахуванням положень ст.99 КАС України, в межах шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 22, 46, 58, 64, 68, 92 Конституції України, ст. 183-2 КАС України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про державну службу», Законом України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати противоправними дії Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя щодо призупинення пенсії за віком ОСОБА_1 з 20.11.2015 року всупереч змісту ст.. 47 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», (в редакції чинній з 01.04.2015 року).

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 20.11.2015 року відповідно до рішення Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя від 11.06.2010 року №154924 про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на загальних підставах та виплачувати в подальшому відповідно до матеріалів пенсійної справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного адміністративного суду Дніпропетровській області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Суддя: І.О.Смолка