Справа № 2а/0370/3391/12
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року м. Київ К/800/8389/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2012 року Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд з позовом, у якому просило стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 адміністративно-господарські санкції в сумі 6926,88 гривень за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2011 році, та пеню в розмірі 251,59 гривень за порушення термінів їх сплати.

На обґрунтування позову послалося на те, що відповідачем в порушення статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХII (далі - Закон № 875-ХII) не забезпечено установленого законодавцем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а відтак відповідно до статті 20 цього Закону він має сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь держави в особі Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 6926,88 гривень адміністративно-господарських санкцій та 251,59 гривень пені, а всього 7178,47 гривень за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2011 році.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З матеріалів справи вбачається, що представниками Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відповідно до Закону № 875-ХII та на підставі направлення від 9 жовтня 2012 року № 05/03-28 проведено перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 з питань дотримання законодавства щодо зайнятості та працевлаштування інвалідів за 2011 рік, якою встановлено, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становить 8 осіб, з них середньооблікова чисельність штатних працівників, яким встановлена інвалідність, - 0 осіб. Кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону № 875-ХII, складає 1 особу.

Частиною 3 статті 18 Закону № 875-ХII встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 19 Закону № 875-ХII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

За змістом частини 1 статті 20 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (частина 2 статті 20 Закону № 875-XII).

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

У відповідності до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За правилами частини 4 статті 20 Закону України «Про зайнятість населення» від 1 березня 1991 року № 803-XII (чинного на час виникнення спірних правовідносин) підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Згідно частини 3 статті 181 Закону № 875-XII державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що обов'язок відповідача щодо створення робочих місць для інвалідів та інформування підприємством уповноважених органів щодо наявності на підприємстві робочих місць для працевлаштування осіб, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, виникає за умови наявності у нього не менше 8 працюючих осіб. Норматив робочих міць для забезпечення працевлаштування інвалідів повинен розраховуватися відповідачем виходячи з середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік (тобто від загальної чисельності працюючих). Неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, а саме неподання звітів за формою № 3-ПН про наявність вакансій для інвалідів державній службі зайнятості за спірний період, є підставою для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 до Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 16 лютого 2012 року подано звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2011 рік за формою № 10-ПІ, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу складає 8 осіб. Кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону № 875-ХII, становить 1 особу. Згідно трудового договору від 13 жовтня 2011 року, укладеного між відповідачем та інвалідом ОСОБА_5, вбачається, що особа, якій встановлена інвалідність, протягом 2011 року працювала менше трьох місяців.

Звітність та інформація про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а також про вільні робочі місця, на яких може використовуватися праця інвалідів, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 у 2011 році до Володимир-Волинського міськрайонного центру зайнятості не подавалися, що підтверджується листом останнього від 23 жовтня 2012 року № 02-3/1990 та не заперечується відповідачем.

При таких обставинах, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про правомірність застосування адміністративно-господарських санкцій та пені, оскільки фізична особа-підприємець ОСОБА_4 в повному обсязі не вжив необхідних заходів для забезпечення працевлаштування інвалідів, не виконав вимоги по щомісячному інформуванню центру зайнятості щодо наявних вакансій для інвалідів, а його посилання на те, що ним зроблено все від нього залежне для недопущення господарського правопорушення є помилковим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. Працевлаштування з жовтня 2011 року одного інваліда не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання покладених на нього Законом № 875-ХII обов'язків, які виникли в попередні періоди.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Волинського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року прийняті з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року у справі за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.