Справа № 442/97/16-а
Суддя: Коваль Р. Г.
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 442/97/16-а
Провадження № 2-а/442/42/2016
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Коваля Р.Г.

при секретарі Далявській Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобич адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 пенсійного фонду України в м.Дрогобич та Дрогобицькому районі Львівської області про визнання дій суб»єкта владних повноважень з питань призначення довічного грошового утримання судді у відставці неправомірними, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом, в підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що відповідачем протиправно відмовлено йому у проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці. Зазначає, що набув право на перерахунок, яке не може бути обмежено.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити та стягнути з відповідача судовий збір на користь держави.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав подані на позов заперечення, пояснив, що ОСОБА_2 Пенсійного фонду України діяло у відповідності до вимог чинного законодавства та у спосіб, який передбачено законом. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1Й працював суддею з 2 липня 1990 року по 5 серпня 2011 року, його стаж роботи на посаді судді становить 25 років 5 місяців 1 день і відповідно до постанови Верховної Ради України був звільнений у відставку та йому було призначено довічне грошове утримання.

У зв`язку із збільшенням з 01.01.2012 року розміру заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді, позивач звернувся до відповідача про проведення перерахунку довічного грошового утримання. Однак, відповідачем у проведенні перерахунку було відмовлено.

У 2013 році позивач звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до УПФУ в м.Дрогобич та Дрогобицькому районі про визнання протиправною відмови у перерахунку отримуваного довічного грошового утримання.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду від 08.08.2013 року позовні вимоги задоволено частково, визнано неправомірними дії відповідача щодо розгляду заяви позивача від 18.08.2013 року про перерахунок призначеного йому довічного грошового утримання як судді у відставці. Зобов»язано відповідача провести позивачу перерахунок довічного грошового утримання як судді у відставці відповідно до вимог ч.3 ст. 138 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» та рішення Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України окремих положень ст. 2, абзацу другого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» виходячи з заробітної плати 17205 грн. 88 коп. в місяць в розмірі 82%; зобов»язано відповідача проводити перерахунок даного утримання у випадку збільшення мінімальної заробітної плати та проводити його індексацію.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013 року залишено без змін постанову суду першої інстанції.

15 грудня 2015 року постановою Вищого адміністративного суду України ОСОБА_2 ПФУ було зобов`язано здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання.

Вищий адміністративний суд України виходив із того, що звуження прав, встановлених законом, не допускається. Відповідно, за ним було визнано право на проведення перерахунку довічного грошового утримання, незалежно від змісту законодавчих актів, що приймалися після його відставки. При цьому право на одержання ним довічного грошового утримання не обмежується будь-яким граничним розміром.

З огляду на те, що починаючи з 01 вересня 2015 року змінився в сторону збільшення розмір матеріального забезпечення суддів, виникла необхідність у проведенні перерахунку сум, які він отримує у вигляді довічного грошового утримання судді у відставці.

З цієї причини позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку отримуваного довічного грошового утримання судді у відставці.

Однак, ОСОБА_2 пенсійного фонду України в місті Дрогобич та Дрогобицькому районі Львівської області листом № 11991/03-13 від 24.12.2015 року відмовило у проведенні перерахунку, посилаючись на те, що для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, яким призначено пенсію відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів" за зверненнями, що надійшли після 01.06.2015 року підстав немає.

Позивач вважає, що така позиція відповідача суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідач посилається на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення". За його твердженням з 1 червня 2015 року цим Законом скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Відповідач вважає, що з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом, не призначаються, а раніше призначені пенсії - не перераховуються.

Вказані доводи є помилковими з огляду на наступне.

Позивач ОСОБА_1 працював суддею з липня 1990 року та 5 серпня 2011 року був звільнений у відставку з посади судді Дрогобицького міськрайонного суду.

Починаючи з 01 січня 2012 року мали місце зміни в оплаті праці працюючих суддів.

В зв"язку з відмовою Пенсійного фонду провести перерахунок, позивач звернувся до суду з позовом.

Вищий адміністративний суд України вирішуючи спір і задовольняючи вимоги позивача (постанова від 15.12.2015 року) виходив з того, що відповідно до частини першої статті 126 Конституції України, Конституція і закони України повинні гарантувати незалежність і недоторканність суддів. До таких конституційних гарантій віднесено обов`язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів (частина перша статті 130 Конституції України).

За змістом положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" належне матеріальне та соціальне забезпечення судді, в тому числі і щомісячне довічне грошове утримання, є елементами статусу судді та однією з основоположних гарантій незалежності судді.

У абзаці п`ятому пункту 2.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03.06.2013р. зазначено, що конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

У абзаці четвертому пункту 2.2. мотивувальної частини вищевказаного рішення Конституційного Суду України вказано, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Таку ж правову позицію наведено Верховним Судом України в Конституційному поданні, затвердженому Постановою Пленуму ВСУ №14 від 3 липня 2015 року. Зокрема, Конституційне подання містить твердження, що в абзаці третьому пункту 4, абзацах другому, третьому пункту 7 мотивувальної частини свого Рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп Конституційний Суд України зазначив, що "... конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене".

У цьому ж Конституційному поданні Пленум Верховного Суду України наводить правову позицію про необхідність врахування прецедентної практики ЄСПЛ, яка стосується обов`язковості дотримання державою принципу "правомірних або законних очікувань" та захисту прав людини через призму цього принципу.(справи Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії", "Федоренко проти України").

Відповідно до ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів», в редакції чинній на час виходу позивача у відставку, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Також, частиною 3 статті 138 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» чинного з 30 липня 2010 року (в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України від 08.07.2011 року №3668-VI) на час звернення позивача до відповідача із заявою про проведення перерахунку, встановлено, що місячне грошове утримання виплачується судді у певному відсотковому розмірі (у позивача 90%) від грошового утримання судді який працює на відповідній посаді.

Таким чином, з урахуванням ст. 22 Конституції України, якою встановлено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускаються звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 90% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання.

Як уже зазначалось, статтею 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено право судді у відставці на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді.

При цьому, зазначена норма передбачає виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у певному відсотковому розмірі грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, тоді як відповідач, за відсутності встановлених законодавством повноважень, здійснив тлумачення цієї норми закону зазначивши, що грошовий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначається один раз і перерахунку не підлягає.

Таке розуміння відповідачем норми закону є помилковим, оскільки правовий аналіз ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дає підстави для висновку, що грошовий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, призначеного у відсотковому розмірі від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, має змінюватись внаслідок зміни розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Таким чином, оскільки грошовий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та розмір якого змінюється у бік збільшення, законодавець цілком логічно не перевантажував Закон України «Про судоустрій і статус суддів» положеннями щодо перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, у разі зміни розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року визнано неконституційним, зокрема, абзац другий пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668/VI, зі змісту якого вбачається, що виплата суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої, третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством.

Оскільки, Рішеннями Конституційного Суду України неодноразово наголошувалось на необхідність дотримання державними органами влади правового статусу суддів та гарантій їх незалежності, в тому числі їх пенсійного та соціального забезпечення, а стаття 126 Конституції України гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення (рішення Конституційного Суду України по справі №8рп-2005 від 11 жовтня 2005 року, по справі № 18-рп/2011 від 14 грудня 2011 року, по справі № 3-рп/2013 від 3 червня 2013 року) суд, погоджується з наявністю правових підстав для відновлення порушеного права позивача.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється на постійній основі, один раз на місяць протягом не визначеного періоду часу, тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата з якої особа має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці чи його перерахунок. Кінцевий термін або строк, на який призначається довічне утримання судді у відставці, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті цього виду виплат. Тому виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не може бути обмежено будь-яким терміном або строком, оскільки це обмежувало право особи на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом не визначеного часу без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії. Порядок та строки нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці можуть бути змінені лише за умов іншого законодавчого регулювання.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного суду України висловленою в Постанові від 09.06.2015 року по справі № 21-472 а 15.

На підставі зазначеного можна зробити висновок, що право позивача на перерахунок довічного грошового утримання (яке підтверджено постановою Вищого адміністративного суду України) не підлягає перегляду, і не може бути обмежене будь-якими законодавчими актами, які прийняті чи можуть бути прийняті пізніше.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у позивача наявні всі правові підстави для нарахування та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 01 вересня 2015 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1, як суддя у відставці, має право на проведення перерахунку, незалежно від змісту законодавчих актів, що прийняті після призначення довічного грошового утримання, якщо вони звужують зміст та обсяг конституційних гарантій судді у відставці, а тому відмова відповідача у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання є незаконною.

Суд вважає, що для перерахунку необхідно врахувати розмір заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, яка вказана у довідці, виданій ТУ ДСУ України в Львівській області станом на 01 вересня 2015 року 22 048, 00 грн. (довідка № 02-1169/15 від 08.12.2015 р.)

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.71 ч.2 КАС України, адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Будь-яких інших доказів правомірності відмови в перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утриманняпредставником відповідача надано суду не було, а тому суд вбачає підставність позовних вимог і можливість до їх задоволення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Виходячи з того, що позивачем при подачі позову до суду не сплачувався судовий збір у відповідності до ст.5 п.1 Закону України «про судовий збір», позовна вимога щодо стягнення з відповідача судового збору на користь держави не заслуговує на увагу.

Керуючись ст.ст. 9-12, 71, 86, 93, 138, 139, 158-163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Визнати незаконним рішення відповідача ОСОБА_2 пенсійного фонду України в м. Дрогобичі та Дрогобицькому районі Львівської області по розгляду заяви ОСОБА_1 про перерахунок призначеного йому довічного грошового утримання як судді у відставці з 1 вересня 2015 року.

Зобов'язати ОСОБА_2 пенсійного фонду України в м. Дрогобичі та Дрогобицькому районі Львівської області провести перерахунок призначеного ОСОБА_1 довічного грошового утримання як судді у відставці відповідно вимог ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 р. № 3-рп/2013 р. у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справи щодо змін умов виплати пенсій і щомісячно довічного грошового утримання суддів у відставці) виходячи з суддівської винагороди працюючих суддів з стажем роботи понад 25 років 22048 грн. в місяць, починаючи з 1 вересня 2015 року в розмірі 90 %, що становить 19843 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії постанови, з одночасною подачею її копії до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.Г.Коваль