Справа № 819/579/16
Суддя: Ходачкевич Н.І.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/579/16

01 червня 2016 р.м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Ходачкевич Н.І.

при секретарі судового засідання Цимбал А.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відпровідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства "Шумськ Хліб" про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся до суду з адміністративним позовом до Приватного підприємства «Шумськ Хліб» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що відповідач не працевлаштував у 2015 році двох інвалідів згідно нормативу робочих місць, відповідно до вимог ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", і за вказані незайняті інвалідами місця самостійно не сплатив адміністративно-господарські санкції в розмірі 37613,64 грн., що стало підставою нарахування пені у розмірі 473,97 грн. У зв'язку з цим Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувшись до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача вищезазначені суми адміністративно-господарських санкцій та пені в судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив та зазначив, що ним були створені всі умови для роботи інвалідів, інформацію про вакансії було направлено місцевому центру зайнятості, а щорічний звіт поданий в належний термін до Фонду соціального захисту інвалідів. Вважає, що не порушував Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів відповідно до Положення Про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Наказом Мінсоцполітики України від 14.04.2011 № 129 (із змінами та доповненнями), бюджетною установою, діяльність якої спрямовується, координується та контролюється Міністерством соціальної політики України і на нього покладено завдання щодо здійснення контролю за виконанням підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами і організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, установленого Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.91 № 875-XII (надалі за текстом - Закон №875-XII), сприяння створенню таких робочих місць та здійснення контролю за сплатою підприємствами адміністративно-господарських санкцій і пені.

Відповідно до частини 8 статті 69 Господарського кодексу України підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, інвалідів, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом. Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон №875-XII.

Відповідно до положень ст. 19 Закону №875-XII, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70 звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Згідно з даними наданого відповідачем звіту про зайнятість інвалідів форми №10-ПІ за 2015 рік, середньооблікова чисельність його штатних працівників облікового складу за рік складає 88 осіб, тобто відповідно до ст. 19 Закону №875-XII норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 4. Відповідно до цього ж звіту середньооблікова кількість штатних штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складає дві особи. Тобто відповідачем в 2015 році не дотримано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в кількості дві особи.

Частиною 1 статті 20 Закону № 875 передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації і громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Відповідно до звіту та розрахунку заборгованості середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 18806,8 грн., Відповідно до вищенаведеного за 2 робочих місця, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами відповідачу нараховано адміністративно-господарські санкції у сумі 37613,64 грн.

Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону №875-XII, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Згідно Порядку нарахування пені та її сплати затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007 р., пеня обчислюється виходячи із 120 відсотків річних облікової ставки НБУ за кожен календарний день прострочення, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки на весь її строк. Таким чином фондом соціального захисту інвалідів нараховано відповідачу пеню в розмірі 473,97 грн. (21 день).

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, установи, організації чи до державної служби зайнятості, що передбачено ч.1 ст.18 Закону України.

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення. (Постанова Верховного Суду України від 02 квітня 2013 року у справі №21-95а13).

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. У частині 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що обов'язок по працевлаштуванню інвалідів покладається як на роботодавців, так і на відповідні державні органи.

При цьому суд враховує те, що обов'язок державних органів щодо працевлаштування інвалідів виникає після виконання підприємствами обов'язку щодо створення робочих місць і надання передбаченої законодавством про соціальну захищеність інвалідів інформації про наявність вільних робочих місць та вакантних посад, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи на виконання вимог законодавства відповідач створив 2 робочих місця для працевлаштування інвалідів та направляв до центру зайнятості відповідну звітність з інформацією щодо можливості працевлаштування інвалідів.

Згідно Інструкції щодо заповнення форми звітності №3-ПН Звіт про наявність вакансій, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 31.05.2013 року № 316, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 2013 р. за N 988/23520, для інформування населення про наявність вакансій, сприяння працевлаштуванню громадян, зареєстрованих у центрах зайнятості як такі, що шукають роботу, для підбору персоналу на замовлення роботодавців використовується форма звітності № 3-ПН Звіт про наявність вакансій.

З листа-відповіді Шумського районного центру зайнятості № 03/368 від 21.04.2016 року, який наявний в матеріалах справи вбачається, що Приватним підприємством Шумськ Хліб" протягом 2015 р. подавались звіти до Шумського районного центру зайнятості за формою 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії), які містять відомості про наявність вільних робочих, місць для інвалідів із зазначенням посад прибиральник виробничих приміщень, для працевлаштування на підприємство осіб з інвалідністю. Протягом 2015 року направлення з відмовою у працевлаштуванні даним підприємством відсутні.

Більше того, до матеріалів справи долучено копії з газет з яких вбачається, що Приватне підприємство «Шумськ хліб» протягом всього 2015 року подавало оголошення про наявність на підприємстві вакансій для працевлаштування осіб з обмеженими можливостями на посади прибиральник виробничих приміщень.

Згідно ст. 18-1 Закону № 875, державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань,.

Отже, з аналізу вищевикладених норм Закону № 875 випливає, що працевлаштуванню інвалідів передує їх звернення безпосередньо до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості, на які власне і покладено обов'язок реєстрації бажаючих працювати інвалідів та здійснювати пошук підходящої роботи для них.

Частиною 3 статті 18 Закону № 875 чітко визначені обов'язки підприємства, що використовує найману працю: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, суд дійшов висновку, що стаття 18 Закону № 875 не встановлює обовязку підприємства щодо самостійного здійснення пошуку інвалідів для їх працевлаштування.

Судом встановлено, що в 2015 році Приватним підприємством «Шумськ Хліб» були створені 2 робочих місця для працевлаштування інвалідів. Про те вони були вакантні з незалежних від підприємства причин.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України у постановах від 20 червня 2011 року у справі N 21-60а11 та від 02 квітня 2013 року у справі №21-95а13 за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Слід зазначити, що згідно з вимогами ч.1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З огляду на те, що відповідач вжив необхідних заходів для працевлаштування інвалідів, а саме: надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, вини в діях відповідача судом не встановлено, а відтак, застосування до нього адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць є необґрунтованим.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 51, 70, 71, 79, 86, 153, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 06.06.2016р.

Головуючий суддя Ходачкевич Н.І.

копія вірна

Суддя Ходачкевич Н.І.