Справа № 808/841/16
Суддя: Дуляницька Світлана Мефодіївна
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року 16год.34хв.Справа № 808/841/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Дуляницької С.М., за участю секретаря судового засідання Філоненко Ю.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Ферротерм"

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Ферротерм" (далі - позивач, ТОВ "Ферротерм") до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач, ДПІ у Ленінському районі м.Запоріжжя), в якій позивач, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить визнати протиправними та скасування податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 18.12.2015, № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 від 01.03.2016.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Пояснив, що позивач здійснив передоплату за товар по зовнішньоекономічному договору. Не отримавши очікуваний товар, позивач в строк 90 днів звернувся до Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України з позовною заявою про стягнення з ТОВ "Тейлінг Ресорсиз" 288000,00 доларів США. 17.02.2015, 19.02.2015, 23.03.2015 та 25.02.2015 нерезидент повернув раніше перераховані авансові платежі у повному обсязі, у звязку з чим позивач звернувся до суду з заявою про припинення арбітражного провадження № 12а/2015. Вважає, що відповідач помилково застосував до позивача пеню на підставі Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", оскільки Верховний суд України в постановах від 13.02.2012 та 27.02.2012 вказав, що підставою для несплати пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті є також випадки припинення провадження у справі за заявою резидента про відмову від позову у звязку з тим, що нерезидент виконав зобовязання за експортно-імпортним контрактом після подання позовної заяви до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України. Також зазначає, що всіма оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями до позивача застосована пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД. За інші порушення пеня або штраф не застосовувалися. Просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, зазначивши, що товар у встановлені законодавством терміни від контрагента не надійшов на митну територію України. У зв'язку з чим позивач подав позов до Міжнародного комерційного арбітражного суду про стягнення заборгованості. Постановою арбітражного суду припинено провадження у справі за заявою ТОВ "Ферротерм". Від уповноваженого банку ПАТ "Перший ОСОБА_4" надійшов лист, в якому проінформовано про факт порушення строків розрахунків за імпортними операціями. Перевіркою також встановлено, що позивачем не подано декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України та знаходиться за її межами. Вважає, що прийняті податкові повідомлення - рішення є правомірними та скасуванню не підлягають. З цих підстав просить в задоволені адміністративного позову відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. При цьому суд враховує таке.

Посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Ферротерм" з питань дотримання вимог валютного законодавства по зовнішньоекономічному контракту №01/2013 від 03.04.2013 року з ТОВ "Трейлинг Ризорсис" за період за 03.04.2013 року по 11.11.2015, результати якої оформлено актом перевірки від 01.12.2015 №1187/08-28-22-01/37708254 (а.с.73-77).

Перевіркою встановлено порушення:

- ст. 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності по виконанню зовнішньоекономічного імпортного контракту №01/2013 от 03.04.2013 р. з ТОВ "Тейлинг Ризорсис", Республіка Вірменія;

- статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", пункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України. Відповідальність платника передбачена пунктом 120.1 статті 120 глави 11 розділу ІІ Податкового кодексу України.

У звязку з виявленими порушеннями, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.12.2015 № НОМЕР_1, яким позивачу нараховано пеню в сумі 438728,64 грн. за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД та податкове повідомлення-рішення від 18.12.2015 № НОМЕР_4, яким позивачу нараховано пеню в сумі 510,00 грн. за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД (а.с.58-59).

Позивач оскаржив вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку. Рішенням Головного управління ДФС у Запорізькій області від 18.02.2016 скасовано податкове повідомлення-рішення від 18.12.2015 № НОМЕР_4 та зобовязано відповідача винести податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій за не подачу Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України і знаходиться за її межами на суму 510 грн.; залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 18.12.2015 № НОМЕР_1; збільшено на 23,65 грн. суму застосованих штрафних санкцій у вигляді пені за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД і зобовязано відповідача на суму такого збільшення направити платнику податків окреме податкове повідомлення-рішення.

У звязку з вказаними обставинами відповідачем направлено позивачу податкові повідомлення-рішення від 01.03.2016 № НОМЕР_2, яким позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобовязань та штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства в розмірі 23,65 грн. (а.с.104); від 01.03.2016 № НОМЕР_3, яким позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобовязань та штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства в розмірі 510 грн. (а.с.105).

Надаючи оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням суд зазначає таке.

Між позивачем та ТОВ "Тейлінг Ресорсиз" Республіка Вірменія укладено зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу оксиду молібдену від 03.04.2013 (а.с.30-38).

15.10.2014, 20.10.2014 та 27.10.2014 позивач здійснив передплату за товар, перерахувавши трьома платіжними дорученнями на рахунок ТОВ "Тейлінг Ресорсиз" 288000,00 доларів США з граничним терміном надходження валютних цінностей на митну територію України 13.01.2015, 18.01.2015 та 25.01.2015 відповідно (а.с.47-49). Не отримавши очікуваний товар в строк 90 днів, 09.01.2015 позивач, керуючись п. 7.2 договору, звернувся до Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України з позовною заявою про стягнення з ТОВ "Тейлінг Ресорсиз" 288000,00 доларів США (а.с.51).

17.02.2015, 19.02.2015, 23.02.2015 та 25.02.2015 нерезидент повернув раніше отримані авансові платежі у повному обсязі (а.с.39-42, 43-46).

25.02.2015 внаслідок добровільного виконання нерезидентом умов договору, ТОВ "Ферротерм" звернувся до суду з заявою про припинення арбітражного провадження № 21а/2015. 18.03.2015 Міжнародним комерційним арбітражним судом при ТПП України припинено арбітражне провадження (а.с.53-54).

За змістом частини першої статті 1 та частини першої статті 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (далі по тексту постанови - Закон № 185/94-ВР), постанов Правління Національного банку України (якими встановлено строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів) імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, мають бути здійснені в строк, що не перевищує 90 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 185/94-ВР порушення резидентами термінів, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (митної вартості недопоставленої продукції) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Згідно з частиною другою цієї ж статті у разі прийняття судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом термінів, передбачених експортно-імпортними контрактами, терміни, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

Частиною третьою статті 4 Закону № 185/94-ВР встановлено, що в разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду терміни, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону, поновлюються і пеня за їх порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці терміни було зупинено.

Зі змісту частини четвертої статті 4 Закону № 185/94-ВР убачається, що в разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення термінів, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

За змістом пункту 2 статті 32 Закону України від 24 лютого 1994 року № 4002-XII "Про міжнародний комерційний арбітраж" третейський суд приймає постанову про припинення арбітражного розгляду, коли, зокрема, позивач відмовляється від своєї вимоги, якщо тільки відповідач не висуне заперечень проти припинення розгляду і третейський суд не визнає законний інтерес відповідача в остаточному врегулюванні спору.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що підставою для зупинення строків, передбачених статтями 1, 2 Закону № 185/94-ВР, є факт прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, а підставою для несплати пені за порушення відповідних строків рішення суду про задоволення позову.

Суд вважає, що аналогічні наслідки мають наставати у разі, коли провадження у справі припиняється за заявою резидента про відмову від позову у звязку з тим, що нерезидент виконав зобовязання за експортно-імпортним контрактом після подання позовної заяви до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, що є підтвердженням правомірності поведінки резидента.

Отже, підстава для нарахування пені за порушення термінів має визначатися з урахуванням причин припинення провадження у справі. Зокрема, якщо провадження у справі припинено за заявою позивача про відмову від позовних вимог у звязку з виконанням відповідачем умов контракту, що свідчить про порушення відповідних строків нерезидентом, підстав для поновлення строків та нарахування резиденту пені немає.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 13.02.2012 № 21-422а11, від 27.02.2012 № 21-387а11.

За наведених підстав суд дійшов висновку про неправомірність податкових повідомлень-рішень від 18.12.2015 № НОМЕР_1, від 01.03.2016 № НОМЕР_2, що є підставою для визнання їх протиправними та скасування.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 01.02.2016 № НОМЕР_3, суд зазначає таке.

Зі змісту акта перевірки, заперечень відповідача, рішення про розгляд первинної скарги видно, що позивач не подав декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України і знаходиться за її межами, за що до позивача повинні бути застосовані штрафні санкції в розмірі 510 грн. Однак, в податковому повідомленні-рішенні від 01.03.2016 № НОМЕР_3 зазначено, що вказаним податковим повідомленням-рішенням позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, невиконання зобовязань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в розмірі 510 грн. Отже, є не зрозумілим, чи вказаним податковим повідомленням-рішенням нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, чи штраф за неподання декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України і знаходиться за її межами.

Оцінку наявності підстав для нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності суд надавав вище.

Щодо обовязку позивача подавати до податкового органу декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України і знаходиться за її межами та наявності повноважень у податкового органу застосовувати штрафні санкції за неподання такої декларації, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" №15-93 (далі Декрет № 15-93) валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України.

Відповідно до п. 2 ст. 16 Декрету №15-93 до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції), зокрема, за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету, - штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України.

Санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами. Оскарження дій щодо накладення стягнень провадиться у судовому порядку.

Суд зазначає, що норма п. 2 ст. 16 Декрету №15-93 не передбачає нарахування пені, як санкцію за порушення вимог цього Декрету.

За приписами п. 2.7 ст. 2 Положення про валютний контроль, затв. Постановою Правління Національного банку України від 08.02.2000 N 49 та зареєстр. в Міністерстві юстиції України 4 квітня 2000 р. за N 209/4430 (далі по тексту положення № 49), невиконання резидентами вимог щодо порядку та строків декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою таку відповідальність:

- порушення строків декларування - накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожний звітний період;

- порушення порядку декларування - накладення штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стосовно посилання відповідача на вимоги п. 3.1 Положення №49, за змістом якого: санкції, передбачені статтею 2 Указу Президента України від 27 червня 1999 року N 734/99 "Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства", пунктом 2 статті 16 Декрету, застосовуються Національним банком до банків, інших фінансових установ та національного оператора поштового зв'язку, органами державної податкової служби - до інших резидентів і нерезидентів України, суд зазначає наступне.

Санкції, передбачені ст. 16 Декрету №15-93 застосовуються лише Національним банком України та підпорядкованими йому особами, оскільки такі повноваження Нацбанку визначені в п. 2 ст. 16 цього Декрету.

Пункт 3.1 ст. 3 Положення № 49, яким органи державної податкової служби наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені п. 2 ст. 16 Декрету №15-93, не підлягають застосуванню, оскільки, врегульовуючи по-іншому питання, які були врегульовані законом (Декретом, виданим у межах повноважень, наданих Законом України від 18.11.1992 №2796-XII "Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання"), Положення №49 в цій частині суперечить Декрету №15-93 та необґрунтовано створює протиріччя в правовому регулюванні відносин.

Вище наведена позиція є тотожною із правовою позицією Верховного Суду України висловленою у постанові від 07.02.2012 по адміністративній справі за позовом ТОВ "Крим Інтеройл" до ДПІ в м. Керчі АРК про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень за скаргою ТОВ "Крим Інтеройл" про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 15.04.2010 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/21839992). У зазначеній постанові Верховний Суд України зазначив, що статтею 16 Декрету питання щодо компетентного органу, який має застосовувати санкції за порушення приписів Декрету, вирішено однозначно - повноважним органом є Національний банк України.

А відтак, відповідачем неправомірно було застосовано до позивача фінансову санкцію у вигляді пені у розмірі 510,00 грн. за порушення ст. 9, п. 16.2 ст. 16 Декрету №15-93, оскільки санкції, передбачені п. 2 ст. 16 цього Декрету застосовуються лише Національним банком України та підпорядкованими йому особами, якими не є органи державної податкової служби України; нормою п. 2 ст. 16 цього Декрету не передбачено можливість застосування пені як фінансової санкції за вказані порушення.

З наведених вище підстав суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення № від 01.03.2016, а відтак про необхідність його скасування.

З огляду на зазначене вище, позовні вимоги ТОВ "Ферротерм" слід задовольнити повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 94 КАС України, присуджуються на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 18.12.2015 №, від 01.03.2016 № НОМЕР_2, від 01.03.2016 № НОМЕР_3.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Ферротерм" () судові витрати у розмірі 6588,64 грн. (шість тисяч п'ятсот вісімдесят вісім гривень 64 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області ().

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.М.Дуляницька