Справа № 813/2869/14
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року Справа № 876/6771/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Гользбергер А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державну податкову інспекцію у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.06.2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіскотломонтаж-Львів» до Державну податкову інспекцію у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 «Сервіскотломонтаж-Львів» звернулося 08.04.2014року до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області в якому просить: - зобов'язати відповідача відновити в електронній базі даних «Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА», суми податкового кредиту, які ТОВ «Сервіскотломонтаж-Львів» задекларувало за рахунок податкових накладних, виписаних ТОВ «Підприємство «Турист» в сумі 272537,00 грн., в т.ч. за грудень 2011 року на суму 272537,00 грн. та задекларовані суми податкового зобов'язання в частині податкового кредиту, сформованого за рахунок податкових накладних, виписаних ТОВ «Сервіскотломонтаж-Львів» підприємствам - покупцям робіт (ОСОБА_1 «Будівельно-монтажна компанія 2010») в сумі 272537,00 грн.; - зобов'язати відповідача відновити в електронній базі даних «Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА» суми витрат, які ТОВ «Сервіскотломонтаж-Львів» задекларувало за рахунок господарських операцій з ТОВ «Підприємство «Турист» () в розмірі 1362685,00 грн. та задекларовані суми доходів отриманих ТОВ «Сервіскотломонтаж-Львів» від подальшої реалізації ТОВ «Будівельно-монтажна компанія 2010» робіт (послуг) придбаних у ОСОБА_1 «Підприємство «Турист» у розмірі 1362685,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що за результатами проведеної відповідачем перевірки, без прийняття податкових повідомлень-рішень, внесено на підставі акта перевірки до системного продукту АІС «Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» коригування задекларованих позивачем сум податкового кредиту з податку на додану вартість та податкових зобов'язань з податку на додану вартість. Оскільки висновки відповідача викладені в акті перевірки є необґрунтованими, безпідставними та такими що не відповідають фактичним обставинам справи, позаяк господарська діяльність з контрагентами позивача ОСОБА_1 «Підприємство «Турист», ОСОБА_1 «Будівельно-монтажна компанія 2010» підтверджуються усією необхідною первинною документацією, оформленою належним чином, то дії відповідача, що полягають у самостійному коригуванні податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податкового кредиту з податку на додану вартість є протиправними.

Оскаржуваною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.06.2014 року задоволено позов.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим, що перевірка проведена у порядку визначеному чинним податковим законодавством, викладені в акті перевірки висновки відповідають встановленим фактичним обставинам, відтак порушень прав позивача при проведенні перевірки та оформленні її результатів не допущено. Зокрема стверджує, що між позивачем та вищевказаними контрагентами здійснювалися безтоварні господарські операції. Факт передачі товару від продавця до покупця не можливо встановити через відсутність (не наданням до перевірки) акті приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей (робіт/послуг), довіреностей, документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів, а відтак не спричиняли реального настання правових наслідків. Просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що Наказом ДПА України від 18.04.2008 року № 266 «Про організацію взаємодії органів державної податкової служби при опрацюванні розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України затверджено Порядок взаємодії органів державної податкової служби при опрацюванні розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у контрагентів. Згідно з п. 1.3 розділу 1 зазначеного Порядку, для його реалізації створені відповідні програмні продукти, у тому числі «Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України», яка формується на підставі подання платниками податку на додану вартість розшифровок податкового кредиту та податкових зобов'язань у розрізі контрагентів. Пунктом 2.8 Наказу № 266 встановлено, що працівники органу державної податкової служби несуть відповідальність за відповідність інформації у базах податкової звітності даним податкових документів, наданих платником ПДВ.

Як випливає зі змісту пп. 2.10.3 п. 2.10 Порядку, співставлення даних податкової звітності з ПДВ з інформацією з інших джерел, а саме інформації кол. 2 розділу II Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, кол. 3 Розрахунку коригування сум ПДВ до податкової декларації з податку на додану вартість з даними Реєстру платників ПДВ здійснюється у складі автоматизованого контролю.

Відповідно до пункту 2.14 Порядку інформація податкової звітності з ПДВ, надіслана до центральної бази даних податкової звітності, у розрізі контрагентів підлягає співставленню засобами системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України з метою виявлення платників ПДВ, якими занижено суму податкових зобов'язань або завищено суму податкового кредиту.

Пунктом 2.21 Порядку передбачено, що підсумки перевірок за результатами автоматизованого співставлення податкової звітності з ПДВ на центральному рівні відображаються в описовій частині акта перевірки (камеральної, документальної невиїзної, планової, позапланової перевірки) або довідки у розрізі періодів та операцій з одним контрагентом та фіксуються в АС "Аудит".

По мірі підписання актів перевірки та узгодження податкових зобов'язань, визначених податковим повідомленням-рішенням, прийнятим за результатами таких перевірок, уточнюються результати автоматизованого співставлення на центральному рівні податкової звітності з ПДВ за поданням підрозділу, яким завершено процедуру такого узгодження та яким прийнято таке повідомлення-рішення.

Наведені законодавчі положення дають підстави для висновку про те, що процес зіставлення даних податкової звітності з ПДВ у розрізі контрагентів є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов'язань та податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.

Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

В акті перевірки відповідачем не зазначено про виявлення розбіжностей у податковій звітності позивача та його контрагентів за перевірені податкові періоди. Підставою для внесення оспорюваної інформації до системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України стали висновки про нікчемність правочинів, укладених позивачем з контрагентом та, відповідно, про недостовірність сформованих за наслідками виконання цих правочинів даних податкового обліку. Сама по собі здійснена відповідачем податкова кваліфікація операцій за відсутності відмінності між задекларованими показниками податкової звітності контрагентів не може слугувати підставою для внесення змін до Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України.

Висновок щодо правильності (або недостовірності) задекларованих платником даних податкового обліку як підстави для внесення змін до вказаної бази даних може бути зроблений податковим органом після визначення платникові податкових зобов'язань та їх узгодження у встановленому законом порядку.

Суд звертає увагу відповідача, що у податковому праві визнається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України. Наведене також виключає можливість застосування до платника негативних правових наслідків (зокрема, у вигляді вилучення з електронної бази даних задекларованих ним показників) до моменту донарахування платникові податкового зобов'язання в порядку ст. 54 ПК України та його узгодження. У матеріалах справи відсутні винесені на підставі складеного за результатами перевірки акта податкові-повідомлення рішення про визначення позивачеві сум грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального права.

ТОВ «Сервіскотломонтаж-Львів» згідно з витягом та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зареєстроване за юридичною адресою: 79044 Львівська область, м. Львів, Франківський район, вул.. Природна, 5б/20; ; керівник - ОСОБА_2; основний вид економічної діяльності - 43.22 монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування .ТОВ «Сервіскотломонтаж-Львів» зареєстроване платником податку на додану вартість 12.09.2011 року. ДПІ у Франківському районі м. Львова проведено невиїзної позапланову документальну перевірку ТОВ «Сервіскотломонтаж-Львів» () з питань господарських відносин з ТОВ «Підприємство «Турист» () за грудень 2011 року та правильність відображення в податкових деклараціях подальшої реалізації ТМЦ, робіт (послуг), за результатами якої складено акт № 248/22-01/37801512 від 24.02.2014 року .

В акті зафіксовано порушення ТОВ «Сервіскотломонтаж-Львів»: 1. п.135.1 п. 135.2 ст. 135, п. 137.1, п. 137.4 ст. 137, п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами і доповненнями), що призвело до завищення: - витрат на загальну суму 1362685,00 грн., в т.ч. за 2-4 квартали 2011 року та 2012 рік на суму 1362685,00 грн. по операціях з ТОВ «Підприємство «Турист»; - доходів на загальну суму 1362685,00 грн., в т.ч. за 2-4 квартали 2011 року та 2012 рік в частині подальшої реалізації робіт, послуг отриманих від ТОВ «Підприємство «Турист»;

2. ст. 185, п. 187.1 ст. 187, ст. 188, п. 198.1, 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до завищення: - податкового кредиту на загальну суму272537,00 грн., в т.ч. за грудень 2011 року на суму272537,00 грн. по операціях з ТОВ «Підприємство «Турист»; - податкового зобов'язання на загальну суму 272537,00 грн., в т.ч. за грудень 2011 року на суму 237500,00 грн., вересень 2012 року на суму 35037,00 грн. по операціях з ТОВ «Підприємство «Турист» /.

Зокрема, вищевказані висновки ґрунтуються на: - акті ДПІ у Сихівському районі м. Львова ДПС від 26.06.2013 року № 1107/22-40/23959053 «Про результати позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Турист», з питань достовірності нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток при проведенні взаєморозрахунків з ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» та ТОВ «ОСОБА_4 Ті» за весь період діяльності .

Згідно з цим актом встановлено факт нереальності операцій між ТОВ «Підприємство «Турист» та його контрагентами: ТОВ «ОСОБА_3 Сервіс» та ТОВ «ОСОБА_4 Ті», через відсутність управлінського та технічного персоналу, основних фондів, транспортних засобів, та як наслідок юридичну дефектність відповідних первинних документів за змістом п. 44.1 ст. 44 ПК України . Складений за результатами перевірки акт відповідачем внесено до програмного продукту АІС «Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» та проведено відповідні коригування задекларованих позивачем сум податкового кредиту з податку на додану вартість та податкових зобов'язань з податку на додану вартість . Не погоджуючись із висновками відповідача викладеними в акті перевірки, а також з діями відповідача по самостійному коригуванні податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податкового кредиту з податку на додану вартість, ТОВ «Сервіскотломонтаж-Львів» звернулося з адміністративним позовом до суду.

Згідно з п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України , відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до ст. 20.1.1 ПК України відповідачу надано право запрошувати платників податків або їх представників для перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, дотримання вимог іншого законодавства, здійснення контролю за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Письмові повідомлення про такі запрошення надсилаються в порядку, встановленому статтею 42 цього Кодексу, не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня запрошення рекомендованими листами, в яких зазначаються підстави запрошення, дата і час, на які запрошується платник податків (представник платника податків).

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Порядком оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України № 984 від 22.12.2010 року визначено, що акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно з п. 5.2 Порядку, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів.

Згідно із п. 6.2 Порядку, виявлені порушення податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, відображаються у гривнях у розрізі податків та зборів з розбивкою за роками та податковими періодами у межах періоду, що перевіряється. Виявлені порушення валютного законодавства відображаються у розрізі зовнішньоекономічних договорів (контрактів). Порядок оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.10 № 984.

Як випливає зі змісту пункту 1.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.05 № 327, складення акта за результатами проведення перевірки платника є службовою діяльністю контролюючого органу на виконання своїх посадових обов'язків із збирання доказової інформації стосовно вчинених платником порушень податкової дисципліни. В той же час, наказ ДПА України від 18.04.08 №266, не будучи зареєстрованими у Міністерстві юстиції України, не є нормативно-правовим актом, яким регулюються відносини у сфері справляння податків і зборів, а затверджені ним Методичні рекомендації не носять для платників податків обов'язкового характеру.

Для виконання службових обов'язків податковим органом створені такі програмні продукти: система формування та подання до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку податкової звітності в електронному вигляді щодо ведення обліку розшифрування податкового кредиту та податкових зобов'язань у розрізі контрагентів; система приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності щодо проведення автоматизованого контролю податкової декларації з податку на додану вартість на районному рівні; система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України. Зокрема, АІС «Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» є програмним продуктом, створеним для внутрішнього використання органами державної податкової служби для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі.

Таким чином перевірці наявна в ній інформація не підлягає, а тому АІС «Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» не може нести інформацію, що має доказове значення, в тому числі, відноситись до податкової інформації. Отримані результати автоматизованого співставлення на центральному рівні податкової звітності з ПДВ, відповідно до Методичних рекомендацій, підлягають перевірці органами ДПС на місцях.

Також звертаємо увагу суду, відповідачем не здійснено жодних коригувань в картці особового рахунку позивача з податку на додану вартість.

Враховуючи викладене, внесення або зміна інформації у базах інформаційних систем, які використовуються органами державної податкової служби, самі по собі не створюють для платника податків будь-яких юридичних наслідків не змінюють прав та обов'язків, оскільки внесення такої інформації не призводить до коригування (збільшення) податкових зобов'язань платника податків.

Вважаємо, що судом порушено норми процесуального права, а саме: ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, при винесенні постанови судам взято до уваги неналежні докази, щодо предмета доказування .

ч. 3 ст. 86 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Проте, в порушення ст.86 КАС України судом не прийнято до уваги докази надані податковим органом, залишивши їх поза увагою.

Враховуючи викладене, судом першої інстанцій не надано належної оцінки вищенаведеним нормам законодавства, не у повній мірі зясовані обставини справи, що призвело до невірного їх застосування та неправильного вирішення справи по суті.

Судом не дотримана така основна засада судочинства, передбачена ст. 129 Конституції України, як законність, що передбачає вирішення спору при правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Крім того, у постанові Верховного суду України від 3 листопада 2015 року (справа № 21-99а15) міститься правовий висновок, відповідно до якого відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов'язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, урегульовані ПК. Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів. Інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів. Висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій податкових інспекторів та не породжують правових наслідків для платника податків і, відповідно, такий акт не порушує прав останнього. Дії контролюючого органу щодо внесення до Інтегрованої автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» змін показників податкової звітності суб'єктів господарювання в частині податкового кредиту та податкових зобов'язань на підставі акта перевірки без прийняття податкових повідомлень-рішень не породжують правових наслідків для платників податків та не порушують їхні права, оскільки розміщена в цій системі інформація є службовою та використовується податковими органами для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі (використовується для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань) з метою здійснення податкового контролю.

У справі, яка розглядається, спір виник щодо дій ДПІ стосовно внесення на підставі Акта перевірки до Інформаційної системи коригування показників податкового кредиту та податкових зобов'язань позивача, задекларованих останнім сум податкового кредиту з ПДВ та податку на прибуток за період березень - жовтень 2011 року. При цьому суди встановили, що податкове повідомлення-рішення відповідач не приймав.

За таких обставин, оскільки Акт перевірки не порушує прав позивача, а внесення до Інформаційної системи змін без прийняття податкових повідомлень-рішень не породжують правових наслідків для платників податків та не порушують їхні права, то Вищий адміністративний суд України, погоджуючись із висновками судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позовних вимог, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

А тому висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови не вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення без додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 202 КАС України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державну податкову інспекцію у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області задовольнити.

постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.06.2014 року у справі № 813/2869/14 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіскотломонтаж-Львів» - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

ОСОБА_5