Справа № 826/3958/16
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/3958/16

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 червня 2016 року № 826/3958/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУКАТ-С"

до

Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивачу було нараховано податкові зобов’язання за результатами документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання своєчасності та повноти нарахування і сплати податку на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ "Сларум" та ТОВ "УРАЛЕЛЕКТРО" за період з 01.05.2015 по 30.06.2015. Підставою нарахування податкових зобов'язань став висновок податкового органу про те, що договори, укладений між позивачем та контрагентами ТОВ "Сларум" та ТОВ "УРАЛЕЛЕКТРО" не спричиняють реального настання правових наслідків.

Позивач, не погоджуючись з висновками податкового органу, зазначає, що у період, який перевірявся податковим органом, мав фінансово - господарські відносини з контрагентами ТОВ "Сларум" та ТОВ "УРАЛЕЛЕКТРО", які за твердженням позивача мали реальний характер, а документи бухгалтерського та податкового обліків за цими операціями були оформлені у відповідності до вимог податкового законодавства.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, через канцелярію надав суду письмові заперечення на адміністративний позов в яких просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Доводи відповідача викладені в письмових запереченнях аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті № 740/26-54-22-05/32593341 від 12.08.2015, інших доводів, крім зазначених у вказаному акті перевірки відповідачем наведено не було.

Відповідно до частини першої статті 41, частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось та суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, суд,-

В С Т А Н О В И В:

В період з 25.08.2015 по 31.08.2015 Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУКАТ-С" з питань дотримання своєчасності та повноти нарахування і сплати податку на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ "Сларум" та ТОВ "УРАЛЕЛЕКТРО" за період з 01.05.2015 по 30.06.2015.

За результатами перевірки складено акт № 3558/26-56-22-02-03/30217965 від 09.09.2015, яким встановлено порушення пунктів 198.2, 198.3 198.6 статті 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 8986578,00 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "ДУКАТ-С" до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві були подані заперечення на акт № 3558/26-56-22-02-03/30217965 від 09.09.2015.

За результатами адміністративного оскарження рішенням Державної фіскальної служби України № 3147/6/99-99-10-01-02-25 від 15.02.2016 скаргу залишено без задоволення, в податкове повідомлення - рішення без змін.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України принципами адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з’ясування всіх обставин у справі.

Суть офіційного з’ясування всіх обставин у справі визначена в частинах четвертій та п’ятій статті 11 цього Кодексу, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з’ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Принцип офіційного з’ясування всіх обставин справи зобов’язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

При розгляді справи судом було перевірено чи мали операції між позивачем та контрагентами ТОВ "Сларум" та ТОВ "УРАЛЕЛЕКТРО" реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем отриманих товарів.

При цьому, суд виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість в подальшому, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції. Також, судом було зобов’язано позивача та відповідача надати всі наявні докази на обґрунтування їх правових позицій.

В періоді щодо якого проводилась перевірка позивач мав фінансово - господарські взаємовідносини з ТОВ "УРАЛЕЛЕКТРО" за договором поставки № 11-14 від 01.09.2014 та з ТОВ "Сларум" за договором поставки № 19 від 01.05.2015 предметом якого є здійснення поставки товару.

На підтвердження факту отримання товару за вказаним договорами позивачем надано суду копії відповідних договорів, видаткових накладених, актів приймання - передачі товару, оборотно - сальдових відомостей та підтвердження здійснення оплати - банківські виписки. Також позивачем надано суду фотографії складських приміщень з наявним в них на зберіганні товаром.

Позивачем на підтвердження факту наявності в нього складських приміщень необхідних для розміщення товару отриманого від контрагентів ТОВ "Сларум" та ТОВ "УРАЛЕЛЕКТРО" на надано суду копії договору суборенди виробничих приміщень № 03/09 від 02.0.2009 зі складеним до нього актом приймання - передачі орендованих нежитлових приміщень, договору субсуборенди виробничих приміщень № 1/9/13Д від 01.06.2015 за складеним до нього актом приймання - передачі орендованих нежитлових приміщень, договору суборенди складської площадки № 8/1Д від 01.06.2015 зі складеним до нього актом, договору відповідального зберігання № 4/09Д від 01.06.2015.

Товар отриманий від контрагентів ТОВ "Сларум" та ТОВ "УРАЛЕЛЕКТРО" були використані позивачем у власній господарській діяльності та з метою отримання прибутку при здійснення фінансово - господарських взаємовідносин з ТОВ "САТУРН-ТВ" за договором поставки № 1-06Д від 08.06.2015 на підтвердження чого позивачем надано суду копії відповідного договору, видаткових накладених, актів приймання - передач товару.

Відповідачем доказів, які б спростовували пояснення позивача та наданні ним докази суду не надано. Зокрема, відповідачем не надано доказів того, що контрагенти позивача ТОВ "Сларум" та ТОВ "УРАЛЕЛЕКТРО" не відобразили у своїй податковій звітності операції з позивачем, а також, що ними не було сплачено податок на додану вартість з вказаних операцій. Відтак, відповідачем не спростовано доводів позивача та доказів, наявних у матеріалах справи, які доводять реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами ТОВ "Сларум" та ТОВ "УРАЛЕЛЕКТРО".

Судом не приймаються посилання відповідача, як на підтвердження відсутності фінансово - господарських відносин між позивачем та ТОВ "УРАЛЕЛЕКТРО", на результати опрацювання зібраної податкової інформації № 8940/15-03-22-02/34995128 від 06.08.2015, з огляду на те, що як вбачається зі змісту вказаного акту, копія якого наявна в матеріалах справи , під час його складання фінансово - господарські взаємовідносини між позивачем та ТОВ "УРАЛЕЛЕКТРО" не досліджувались.

Пунктом 85.6 статті 85 Податкового кодексу України встановлено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Відповідач в акті № 3558/26-56-22-02-03/30217965 від 09.09.2015 та в наданих суду письмових запереченнях на адміністративний позов зазначає про те, що позивачем не було надано до перевірки не надано будь - якої інформації щодо розвантаження товару, прийняття товару на склад, накладених на оприбуткування, накладених на внутрішнє переміщення, довіреності на відправдення/отримання ТМЦ, журналу довіреностей чи виписок з нього, замовлень, ТТН, сертифікатів, водночас документів на підтвердження факту відмови позивача надати відповідні документи, зокрема, акту, відповідачем суду надано не було, як і не було зазначено про причини неможливості надання відповідних документів.

Щодо посилань відповідача на факт відсутності заявок на товар та ТТН, а також певні недоліки в оформленні видаткових накладених суд звертає увагу на наступне.

Наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12.01.2016 у справі № 826/6697/14.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що інших доказів та обґрунтувань, крім зазначених, на підтвердження відсутності у позивача прав на формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за фінансово - господарськими відносинами з ТТОВ "Сларум" та ТОВ "УРАЛЕЛЕКТРО" суду не надано та не зазначено про причини неможливості їх надання, суд дійшов висновку про те, що господарські операції між позивачем та контрагентами ТОВ "Сларум" та ТОВ "УРАЛЕЛЕКТРО" мали реальний товарний характер.

Відповідно до статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Підпунктом “а” пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Крім того, згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 22.01.2009 у справі “Булвес” АД проти Болгарії (заява №3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки для отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

З огляду на викладене, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов - задовольнити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов