Справа № 826/507/16
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/507/16 Головуючий у 1-й інстанції Літвінова А.В.
Суддя-доповідач Хрімлі О.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Архіповій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення № 6 від 11 грудня 2015 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну щодо громадянина Ісламської республіки Пакистан - ОСОБА_1.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обґрунтована та підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, громадянину Ісламської республіки Пакистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, видано тимчасову посвідку на постійне проживання на території України серії НОМЕР_1, дата видачі: 15 серпня 2002 року.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві із заявою про обмін такої посвідки.

За результатами розгляду вказаної заяви Головним управлінням Державної міграційної служби України в місті Києві прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну № 6 від 11 грудня 2015 року, яким громадянину Ісламської республіки Пакистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю міста Мардан, на підставі пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

Не погоджуючись з прийнятим відповідачем рішенням та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про імміграцію», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції: 1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах; 2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; 3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються; 4) організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання; 5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20 серпня 2014 року, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

За змістом пп. 6 п. 4 вказаного Положення передбачено, що ДМС відповідно до покладених на неї завдань приймає рішення про видачу дозволу на імміграцію, відмову в його видачі та скасування такого дозволу.

Згідно з п. 7 вказаного Положення, ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи.

На утворені територіальні органи та територіальні підрозділи ДМС може покладатися виконання окремих завдань за міжрегіональним принципом.

Відповідно до п. 21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26 грудня 2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі.

Таким чином, наведеними законодавчими нормами надано право Державній міграційній службі України здійснювати безпосередньо та через свої територіальні органи та територіальні підрозділи свої повноваження.

Тому, посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що лише Державна міграційна служба України є органом, уповноваженим на прийняття рішень про видачу дозволу на імміграцію, відмову в його видачі та скасування такого дозволу, є необґрунтованими.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Колегія суддів вважає, що з аналізу ст. 12 Закону України «Про імміграцію» вбачається диспозитивне право уповноваженого органу вирішувати питання щодо наявності підстав для скасування дозволу на імміграцію, навіть за наявності передбачених ст. 12 Закону України «Про імміграцію» підстав, за результатами повного та всебічного дослідження обставин у конкретному випадку.

Як вбачається з матеріалів справи, громадянина Ісламської республіки Пакистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, засуджено, згідно з вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2007 року, за ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України до восьми років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, з відбуттям покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 30 травня 2006 року по 30 травня 2014 року, що не заперечувалось позивачем.

Згідно з п. 23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Таким чином, з аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що ДМС, територіальні органи і підрозділи повинні здійснити повне та всебічне вивчення та оцінку всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності або відсутності підстав для скасування дозволу на імміграцію.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про народження від 14 грудня 2000 року, позивач є батьком громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу від 07 липня 2005 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (батьками дитини) розірвано.

У матеріалах справи наявна також копія нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 від 28 липня 2014 року, за змістом якої вона не заперечує проти реєстрації та постійного проживання на житловій площі, яка належить їй на праві власності, громадянина Пакистану ОСОБА_1.

Крім того, згідно з копією свідоцтва про шлюб, виданого духовним управлінням мусульман України, № 7610 від 08 червня 2015 року, ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з гр. ОСОБА_4.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що відповідачем під час прийняття рішення № 6 від 11 грудня 2015 року, не враховано вищенаведені та встановлені судом апеляційної інстанції обставини, а тому не здійснено повного та всебічного вивчення та оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності або відсутності підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини у справі, перевіривши їх доказами, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що під час прийняття оскаржуваного рішення відповідачем не дотримано положення ст. 19 Конституції України, а також наведені положення Закону України «Про імміграцію», Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26 грудня 2002 року, оскільки відповідачем не здійснено всебічного вивчення та оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності або відсутності підстав для скасування дозволу на імміграцію, а тому прийнято необґрунтоване та передчасне рішення № 6 від 11 грудня 2015 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну щодо громадянина Ісламської республіки Пакистан - ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не надано достатньо доказів правомірності прийнятого рішення № 6 від 11 грудня 2015 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну щодо громадянина Ісламської республіки Пакистан - ОСОБА_1, що підтверджується наведеними законодавчими нормами та наявними матеріалами справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення є обґрунтованими та засновані на нормах права.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п.п. 1, 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови суду про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову суду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України у місті Києві № 6 від 11 грудня 2015 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну щодо громадянина Ісламської республіки Пакистан - ОСОБА_1.

Повний текст постанови виготовлений 10 червня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Літвіна Н. М.

Ганечко О.М.