Справа № 826/27717/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельно-інвестиційна компанія “КРИСТАЛ”

до

Київської міської ради

третя особа

Департамент освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про

зобов’язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Будівельно-інвестиційна компанія “КРИСТАЛ” (далі по тексту – позивач, ТОВ “БІК “КРИСТАЛ”) звернулося з адміністративним позовом до Київської міської ради (далі по тексту – відповідач), третя особа Департамент освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту – тертя особа, Департамент освіти і науки, молоді та спорту), в якому просить: 1) визнати бездіяльність з боку Київської міської ради протиправною; 2) зобов’язати Київську міську раду рішенням сесії Київської міської ради ліквідувати та виключити з мережі дошкільних навчальних закладів міста Києва, заклад №216 по вул. Попудренка, 16-А, як безпідставно включений, і зобов’язати не зазначати в тексті рішення посилання на частину п’яту статті 16 Закону України “Про дошкільну освіту”, так як по правоустановчим документам нежитлова будівля не є дошкільним навчальним закладом.

В судовому засіданні 21 березня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач та третя особа своїх представників до суду не направили.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників відповідача та третьої особи та положення частин четвертої та шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 21 березня 2016 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачу на праві приватної власності належить нежитловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, буд. 16а, загальною площею 989,3 кв.м. (далі по тексту – нежитловий будинок), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 травня 2014 року №21473929.

08 жовтня 2015 року позивачем подано Київському міському голові – голові Київської міської ради лист-звернення №08/10-15, в якому позивач просив ліквідувати та виключити з мережі дошкільних навчальних закладів міста Києва, заклад №216 по вул. Попудренка, 16-А, як безпідставно включений, і який обліковується на даний час в мережі.

05 листопада 2015 року листом №063-9335 третя особа повідомила позивача про те, що відповідно до частини п’ятої статті 16 Закону України “Про дошкільну освіту” вивільненні приміщення ліквідованих державних та комунальних дошкільних навчальних закладів використовуються виключно для роботи з дітьми, оскільки дошкільний навчальний заклад №216 був у власності державного підприємства ВАТ “Київхімволокно”, яке у свій час не провело процедуру його передачі до комунальної власності міста, нежитлова будівля за адресою вул. Попудренка, 16-а може кваліфікуватися як вивільнене приміщення ліквідованого державного дошкільного навчального закладу.

Позивач стверджує, що відповідь третьої особи порушує законні права позивача як власника нежитлового будинку і є бездіяльністю з боку відповідача, оскільки відповідач ігнорує звернення позивача та уникає прийняття рішення на сесії Київської міської ради щодо ліквідації дошкільного навчального закладу №216 та виключення з мережі дошкільних навчальних закладів міста Києва як безпідставно включене.

Відповідач та третя особа письмових заперечень та пояснень на адміністративний позов до суду не надали.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 5 Закону України “Про охорону дитинства” місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують, в тому числі, проведення державної політики у сфері охорони дитинства, розвиток мережі навчальних закладів, а також позашкільних навчальних закладів, діяльність яких спрямована на організацію дозвілля, відпочинку і оздоровлення дітей, зміцнення їх матеріально-технічної бази.

Згідно частини першої статті 14 Закону України “Про освіту” місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування здійснюють державну політику в галузі освіти і в межах їх компетенції, зокрема, забезпечують розвиток мережі навчальних закладів та установ, організацій системи освіти, зміцнення їх матеріальної бази; створюють належні умови за місцем проживання для виховання дітей, молоді, розвитку здібностей, задоволення їх інтересів.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої-шостої статті 16 Закону України “Про дошкільну освіту” створення, реорганізація і ліквідація дошкільних навчальних закладів незалежно від підпорядкування, типів і форми власності здійснюються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Державні дошкільні навчальні заклади створюються центральними органами виконавчої влади, комунальні дошкільні навчальні заклади - місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування з урахуванням соціально-економічних, національних, культурно-освітніх і мовних потреб за наявності дітей відповідного віку, необхідної навчально-методичної та матеріально-технічної бази, педагогічних кадрів, а також з дотриманням санітарно-гігієнічних норм, правил і стандартів.

Рішення про створення, реорганізацію або ліквідацію дошкільного навчального закладу (дитячого будинку) інтернатного типу для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, дошкільного навчального закладу (ясел-садка) компенсуючого типу приймаються Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти.

Вивільнені приміщення ліквідованих державних та комунальних дошкільних навчальних закладів використовуються виключно для роботи з дітьми. Майно, яке є державною або комунальною власністю (земельні ділянки, будівлі, споруди, обладнання тощо), придбання чи відокремлення якого призначене для здобуття дітьми дошкільної освіти, використовується виключно із зазначеною метою.

Реорганізація і ліквідація дошкільних навчальних закладів комунальної форми власності (крім закладів, визначених у частині четвертій цієї статті) здійснюється за рішенням сесії місцевої ради, державної форми власності - за рішенням засновника (засновників). Дошкільні навчальні заклади передаються центральними органами державної влади або власником з державної до комунальної власності на безоплатній основі. Приватні дошкільні навчальні заклади можуть бути передані засновником (власником) до комунальної власності на безоплатній основі, за згодою сторін.

Відповідно до частини першої статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України “Про місцеве самоврядування в Україні”.

Згідно пункту 30 частини першої статті 26 Закону України “Про місцеве самоврядування виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об’єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об’єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об’єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об’єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Реорганізація або ліквідація навчальних закладів комунальної форми власності здійснюється за рішенням місцевої ради.

Положеннями частини п’ятої статті 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об’єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об’єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об’єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону України “Про місцеве самоврядування” постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого органу.

08 жовтня 2015 року позивачем подано Київському міському голові – голові Київської міської ради лист-звернення №08/10-15, яким позивач просив ліквідувати та виключити з мережі дошкільних навчальних закладів міста Києва, заклад №216 по вул. Попудренка, 16-А, як безпідставно включений, і який обліковується на даний час в мережі.

05 листопада 2015 року листом №063-9335 третя особа повідомила позивача про те, що відповідно до частини п’ятої статті 16 Закону України “Про дошкільну освіту” вивільненні приміщення ліквідованих державних та комунальних дошкільних навчальних закладів використовуються виключно для роботи з дітьми, оскільки дошкільний навчальний заклад №216 був у власності державного підприємства ВАТ “Київхімволокно”, яке у свій час не провело процедуру його передачі до комунальної власності міста, нежитлова будівля за адресою вул. Попудренка, 16-а може кваліфікуватися як вільне приміщення ліквідованого державного дошкільного навчального закладу.

Докази, які підтверджують, що нежитловий будинок є дошкільним навчальним закладом до суду не надано та в матеріалах справи відсутні, тому встановити правомірність відповіді третьої особи суд не має можливості.

В матеріалах справи міститься лист Департаменту містобудування та архітектури, яким повідомлено про те, що рішення Київради від 31 березня 2005 року №224/2799 про передачу земельної ділянки по вул. Попудренка, 16а у Дніпровському районі ТОВ “Екобуд” для будівництва житлового комплексу скасовано рішенням Київради від 08 липня 2010 року №1191/4629 у зв’язку із протестом заступника прокурора міста Києва від 13 квітня 2010 року №07/4-153вих10 та численними скаргами мешканців прилеглих будинків, а також зазначив, що на підставі рішення Київради від 15 березня 2012 року №205/7542 зазначена будівля є дошкільним навчальним закладом №216.

05 жовтня 2015 року Департамент освіти і науки, молоді та спорту листом №063-8166 повідомив позивачу про те, що дошкільний навчальний заклад №216 на вул. Попудренка, 16-а обліковується в мережі дошкільних навчальних закладів міста Києва, до Департаменту надходять численні звернення мешканців мікрорайону щодо відновлення роботи дошкільного навчального закладу №216.

Докази того, що рішення відповідача від 15 березня 2012 року №205/7542 в частині включення нежитлового будинку у перелік дошкільних навчальних закладів міста Києва визнано недійсним чи скасовано до суду не надано та в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до пункту 1 розпорядження Київської міської державної адміністрації “Про затвердження Положення про Департамент освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)” від 19 березня 2004 року №449 Департамент освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), підпорядковується голові Київської міської державної адміністрації, підзвітним та підконтрольним Київській міській раді, а з питань виконання функцій державної виконавчої влади - Міністерству освіти і науки, молоді та спорту України.

Рішенням Київської міської ради “Про делегування повноважень виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) та районним в місті Києві державним адміністраціям у сфері освіти” від 15 березня 2012 року №209/7546 Головному управлінню освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), правонаступником якого є Департамент освіти і науки, молоді та спорту, делеговано здійснювати облік дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів міста Києва незалежно від форм власності.

Аналіз матеріалів справи вказує на те, що відповідачем не розглянуто на пленарному засіданні та/або постійною комісією лист-звернення позивача.

Докази того, що третя особа наділена правом вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання Київської міської ради до суду не надано та в матеріалах справи відсутні.

За вказаних обставин, суд вказує на наявність протиправної бездіяльності відповідача, яка виявилася у неприйнятті рішення за результатами розгляду листа-звернення позивача від 08 жовтня 2015 року у спосіб, передбачений Законом України “Про місцеве самоврядування в Україні”, у зв’язку із чим обґрунтованими є позовні вимоги позивача про визнання бездіяльності відповідача протиправною.

Стосовно позовних вимог про зобов’язання відповідача ліквідувати та виключити з мережі дошкільних навчальних закладів міста Києва, заклад №216 по вул. Попудренка, 16-А, як безпідставно включений, і зобов’язання не зазначати в тексті рішення посилання на частину п’яту статті 16 Закону України “Про дошкільну освіту”, так як по право установчим документам нежитлова будівля не є дошкільним навчальним закладом, необхідно зазначити наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо ліквідації та виключення з мережі дошкільних навчальних закладів міста Києва, заклад №216 по вул. Попудренка, 16-А, як безпідставно включений, є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов’язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Також Постановою Вищого адміністративного суду України від 21 жовтня 2010 року №П-278/10 встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо зобов’язання відповідача ліквідувати та виключити з мережі дошкільних навчальних закладів міста Києва, заклад №216 по вул. Попудренка, 16-А, як безпідставно включений, і зобов’язання не зазначати в тексті рішення посилання на частину п’яту статті 16 Закону України “Про дошкільну освіту”, так як по право установчим документам нежитлова будівля не є дошкільним навчальним закладом, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача та вихід за межі завдань адміністративного судочинства, задоволенню не підлягають.

Однак, враховуючи те, що в ході розгляду справи судом встановлено, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність під час розгляду листа-звернення позивача від 08 жовтня 2015 року, суд з метою повного та належного захисту прав позивача на підставі частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов’язати відповідача повторно розглянути лист-звернення позивача від 08 жовтня 2015 року №08/10-15.

Зазначене узгоджується з положеннями пункту 2 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов’язання відповідача вчинити певні дії. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “Будівельно-інвестиційна компанія “КРИСТАЛ” підлягає частковому задоволенню.

Частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача належить присудити здійснені ним витрати по сплаті судового збору відповідно до частини задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської ради

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельно-інвестиційна компанія “КРИСТАЛ” задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Київської міської ради щодо не прийняття рішення за результатами розгляду листа-звернення позивача від 08 жовтня 2015 року №08/10-15 у спосіб, передбачений Законом України “Про місцеве самоврядування в Україні”.

3. Вийти за межі позовних вимог та зобов’язати Київську міську раду повторно розглянути лист-звернення Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельно-інвестиційна компанія “КРИСТАЛ” від 08 жовтня 2015 року №08/10-15.

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

5. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельно-інвестиційна компанія “КРИСТАЛ” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 609,00 грн. (шістсот дев’ять гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської ради.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко