Справа № 351/1739/15-а, 2а-351/7/16
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року Справа № 876/1122/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючогосудді Сеника Р.П.,

суддів Хобор Р.Б., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області на постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25.01.2016 року у справі № 351/1739/15-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити нарахування пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до суду із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області у якому просила визнати недійсним та скасувати рішення УПФУ про відмову в призначенні їй пенсії за вислугу років від 01.10.2015 р., та визнати протиправними дій відповідача щодо призначення їй пенсії за вислугу років

Позовні вимоги мотивує тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у 1982 році поступила на перший курс Рівенського державного педагогічного інституту ім. Д.В.Манульського, який закінчила в 1987 р. і отримала спеціальність «дошкільна педагогіка та психологія», у 2005 та 2009 pоках проходила курси підвищення кваліфікації, про що отримала відповідні свідоцтва. З 01.07.1984 р. по 16.05.1988 р. працювала на посаді музичного керівника Снятинського яслів-садка №1, з 23.05.1988 р. по 21.01.1994 р. на посаді вихователя дитячого садка «Золотий ключик» Снятинського меблевого комбінату, з 22.01.1994 р. по 15.09.2003 р. на посаді вихователя дитячого садка «Золотий ключик» відання відділу освіти, з 15.09.2003 р. по 01.09.2015 р. на посаді вихователя 1-ї категорії в Снятинському дитячому будинку-інтернаті, який підпорядкований Міністерству соціальної політики України, із загальним трудовим стажем більше 30 років. Під час роботи в Снятинському дитячому будинку-інтернаті згідно наказу №178 від 15.09.2003p., працювала згідно посадової інструкції на посаді вихователя і неодноразово проходила атестації: 04.04.2006p., 24.03.2011p.

02.09.2015 р. позивачка звернулася до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років, проте 01.10.2015 р. в призначенні пенсії за вислугу років їй було відмовлено, в зв'язку з тим, що стаж роботи на посадах, що дають право на даний вид пенсії становить 19 років 2 м. 9 днів, що є недостатнім для призначення пенсії, (з 01.04.2015 р. по 31.03.2016 р. необхідний стаж роботи не менше 25 років 6 місяців), оскільки посада вихователь дитячого будинку-інтернату, в розділі «Соціальний захист» постанови КМУ від 34 11.1993 р. №909 зі змінами внесеними постановою КМУ за №1436 від 26.09.2002 р. не передбачена, у зв'язку з чим не зараховується до спеціального стажу.

Такі дії відповідача позивачка вважає неправомірними та такими, що порушують її права, оскільки згідно Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року за № 963 (зі змінами), до посад педагогічних працівників віднесено посади, зокрема, вчителів, викладачів всіх спеціальностей, асистента вчителя загальноосвітнього навчального закладу з інклюзивним та інтегрованим навчанням, старшого викладача вищого навчального закладу І і II рівня акредитації, старшого вихователя, вихователя. Невключення посади вихователя, старшого вихователя дитячого будинку-інтернату в Перелік посад педагогічних працівників не може позбавити її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань про право на пенсію на пільгових умовах.

Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25.01.2016 року позов задоволено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки дане рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та таке, що неповно відображає обставини, які мають істотне значення для даної справи.

Просить скасувати постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25.01.2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що із диплому НОМЕР_2 від 25.06.1987 р. вбачається, що позивачка закінчила повний курс по спеціальності дошкільна педагогіка та психологія у Рівненському державному педагогічному інституті ім. Д.З.Манульського (а.с. 23). Із трудової книжки від 01.07.1980 р. ОСОБА_2 вбачається, що з 01.07.1984 р. позивачка працювала у Снятинському ясла-садку на посаді музичного керівника, 16.09.1984 р. була переведена на посаду вихователя на якій працювала до 16.05.1988 р., 23.05.1988 р. була прийнята на посаду вихователя у дитячий садок «Золотий ключик» Снятинського меблевого комбінату у порядку переводу з попереднього місця роботи, де працювала до 21.01.1994 р. та була переведена на посаду вихователя в дитячий садок «Золотий ключик» відділу освіти Снятинської РДА, 06.06.1991 р. після чергової атестації позивачці встановлено категорію «спеціаліст 1 категорії», 04.04.1996 р. черговою атестацією підтверджено категорію «вихователь-методист 1 категорії», 03.04.1995 р. переведена на посаду вихователя-методиста де і працювала до 15.09.2003 р. (а.с. 12-19). Із трудової книжки НОМЕР_1 від 15.09.2003 р. ОСОБА_2 вбачається, що позивачка 15.09.2003 р. була прийнята на посаду вихователя 1 категорії Снятинського дитячого будинку-інтернат де і працювала до 01.09.2015 р. (а.с. 16-21), що також підтверджується випискою із наказу №178 від 15.09.2003 р. по Снятинському будинку-інтернат (а.с. 25)

Згідно Свідоцтва про підвищення кваліфікації №1825 від 18.03.2005 р. вбачається, що позивачка підвищила кваліфікацію за категорією вихователь дошкільної школи-інтернат, та згідно Свідоцтва про підвищення кваліфікації №4585 від 23.10.2009 р. - позивачка підвищила кваліфікацію за категорією «вихователь» (а.с. 24). Із атестаційних листів вбачається, що позивачка регулярно підтверджувала категорію своєї спеціальності (а.с. 26-28). Із посадової інструкції вихователя Снятинського будинку-інтернат вбачається, що позивачка виконувала обов'язки вихователя у даному закладі (а.с. 30-31).

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що невключення посади вихователя в розділ 3 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань про право на пенсію на пільгових умовах. Це право, передбачене ст.46 Конституції України, базується на конституційних принципах, що встановлені ст.ст.1, 3, 6 ч.2, 8, 19 ч.2, 22, 23, 24 гл.І Конституції України, не може бути скасовано або звужене, і правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків підприємства.

За преамбулою Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-1У, цей Закон визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного Фонду, що формується за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХП від 05 листопада 1991 року (зі змінами та доповненнями на час звернення позивача за призначенням пенсії) визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до вимог статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року за № 909 (зі змінами), медичні працівники (незалежно, від найменування посад), педагоги, вчителі, логопеди, інструктори ЛФК та з праці, які працюють в інтернатних закладах для інвалідів, дітей-інвалідів і престарілих, та учителі, вихователі, логопеди, сурдопедагоги, тифлопедагоги, які працюють в дитячих клініках, поліклініках, лікарнях, санаторіях, диспансерах, будинках дитини, дитячих відділення в лікарнях, санаторіях, диспансерах і установах для виконання покарань, мають право на пенсію за вислугу років.

Позивачка 02.09.2015 року звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а рішенням управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі від 01.10.2015 р. їй було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу, як вбачається із Листа УПФУ в Снятинському районі №4214/03 від 01.10.2015 р. (а.с. 32-33).

Згідно Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року за № 963 (зі змінами), до посад педагогічних працівників віднесено посади вчителів, викладачів всіх спеціальностей, асистента вчителя-реабілітолога, вихователя.

Відповідно до п. 1.7. наказу МОН України від 15.09.2008 № 852 Про затвердження Положення про спеціальну загальноосвітню школу (школу-інтернат)для дітей, які потребують корекції фізичного та (або) розумового розвитку спеціальна школа (школа-інтернат) діє на підставі статуту, який розробляється на основі Положення про загальноосвітній навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 №964, цього Положення з урахуванням виду спеціальної школи (школи-інтернату) та особливостей її діяльності.

Відповідно до п. 84 постанови Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 р. № 778 Про затвердження Положення про загальноосвітній навчальний заклад педагогічні працівники закладу підлягають атестації відповідно до порядку, встановленого МОН. За результатами атестації педагогічних працівників визначається їх відповідність займаній посаді, присвоюється кваліфікаційна категорія (спеціаліст, спеціаліст другої, першої,вищої категорії) та може бути присвоєно педагогічне звання "старший учитель", "учитель (вихователь) - методист", "педагог-організатор - методист" та інші.

Відповідно до Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2015 р. № 1109 «Про затвердження переліку кваліфікаційних категорій і педагогічних звань педагогічних працівників та порядку їх присвоєння» посада «вихователь» входить до даного переліку, що свідчить про те, що дана посада відноситься до педагогічних посад.

Враховуючи вищенаведене, колегія суду вважає, що даний адміністративний позов є підставним, обґрунтованим і підлягає до задоволення.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при вирішенні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області - залишити без задоволення.

Постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25.01.2016 року у справі № 351/1739/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Р.П. Сеник

Судді : Р.Б. Хобор

Я.С. Попко

Повний текст рішення виготовлено 15.06.2016 року.