Справа № 712/2488/16-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 712/2488/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Євтушенко П.М. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

09 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Черкасах Черкаської області на постанову Соснівського районного суду міста Черкаси від 29 березня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в місті Черкасах Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити правильний перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Черкасах Черкаської області, у якому просив визнати неправомірними дії відповідача та зобов'язати управління здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 90 відсотків заробітної плати, починаючи з 09.09.2015.

Постановою районного суду міста Черкаси від 29 березня 2016 року позов задоволено.

Відповідачем із таким рішенням не погодився, у поданій ним апеляційній скарзі просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні вимог позивача, при цьому вказує на порушення місцевим судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, прийняте в порядку скороченого провадження за правилами ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України), то апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Згідно зі ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_2 з 24.07.1983 по 12.12.1988 працював на посаді народного судді Тальнівського народного районного суду Черкаської області, з 01.07.1993 по 25.12.2014 працював суддею апеляційного суду Черкаської області, поряд із цим, з 18.11.2011 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". 15.01.2014 ним було подано заяви до Верховної Ради України та Вищої ради юстиції про відставку, при цьому стаж роботи позивача на посаді судді на цей момент складав понад 26 років. Вищою радою юстиції на початку лютого 2014 року заява позивача була задоволена і до Верховної Ради України внесене подання №171/0/15-14 про звільнення ОСОБА_2 з посади судді. Рішення про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Апеляційного суду Черкаської області було прийняте Верховною Радою України лише 25 грудня 2014 року згідно і постановою №59-VІІІ „Про звільнення суддів" на підставі п 9 ч.5 ст.126 Конституції України у зв'язку із поданням заяви про відставку.

Наказом Голови Апеляційного суду Черкаської області "Про звільнення з посади судді Охріменка І.К." від 05 січня 2015 року №3, у зв'язку з поданням заяви про відставку ОСОБА_2 05 січня 2015 року звільнено з посади судді Апеляційного суду Черкаської області.

Постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 07.07.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2015 задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області. Зобов'язано Управління Пенсійного Фонду України в м. Черкасах Черкаської області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - ОСОБА_2 у розмірі 82 відсотки від суми грошового утримання судді, який працював на відповідній посаді, починаючи з 09.01.2015 року з урахуванням фактично сплаченого щомісячного довічного грошового утримання та забезпечити його виплату в подальшому.

У подальшому, 15.02.2016 позивач звернувся до управління із заявою, у якій просив здійснити перерахунок його щомісячного грошового утримання із розрахунку 90% грошового утримання працюючого судді, проте пенсійний орган листом від 29.02.2016 № 55/0-10 повідомив позивача про відсутність правових підстав для такого перерахунку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення, при цьому позивач мав право на матеріальне забезпечення судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого повинен складати 90% суддівської винагороди (80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді + збільшення грошового утримання за стаж роботи на посаді судді понад 20 років) без обмеження граничного розміру утримання судді.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про таке.

Наразі між сторонам вник спір щодо законності дій відповідача у відмові в призначенні судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання, встановленого Законом України „Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 07.07.2010. При цьому відповідач посилається на те, що Законом України 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 1 січня 2015 року було внесено зміни ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема частину третю викладено у такій редакції: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді».

Вказані спірні правовідносини регулюються відповідними нормами Конституції України та Законом України „Про судоустрій і статус суддів".

15.01.2014 позивачем було подано заяву до Вищої ради юстиції про відставку, при цьому стаж його роботи на посаді судді на цей момент складав понад 26 років.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI „Про судоустрій і статус суддів", діючої на час подачі позивачем заяви про звільнення з посади та вихід у відставку, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє верховенство права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Принцип верховенства права як першочерговий закріплений у статтях 7 та 8 КАС України.

Статтею 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод

Незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Відповідно ст.126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив у випадку подання заяви про відставку.

Згідно із п.8 ч.4 та ч.6 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції на час подачі позивачем заяви про звільнення з посади та вихід у відставку) незалежність суддів забезпечується, в тому числі, належним матеріальним та соціальним забезпеченням суддів. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 вказаного Закону (у цій же редакції) Судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Частиною третьою статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням рішення Конституційного суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013, встановлена виплата судді щомісячного грошового утримання у розмірі 80 % грошового утримання працюючого судді. За кожний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2 відсотки, але не більше ніж 90 % заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Рішенням Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013 визначено, що гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Виходячи з наведеного конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон „Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Наведені положеня підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно із п.54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - „оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Пунктом 1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за №200/14891, встановлено, що щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Виходячи з наведеного та з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, визначеній в постанові від 01.07.2014 у справі №21-244а14, що правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Колегія суддів зазначає, що право на відставку у позивача виникло за наявності в нього стажу не менше 20 років, на час подачі заяви про відставку у січні 2014 року, ОСОБА_2, як було установлено при вирішенні спору, мав стаж роботи на посаді судді понад 26 років. Рішенням Вищої ради юстиції України від 11.02.2014 №171/0/15-14 заява позивача була задоволена і до Верховної Ради України внесене подання про звільнення ОСОБА_2 з посади судді. Проте, Верховною Радою України лише 25 грудня 2014 року була прийнята постанова №59-VІІІ „Про звільнення суддів" про звільнення, у тому числі позивача, у зв'язку із поданням заяви про відставку.

На думку колегії суддів, ОСОБА_2, прийнявши рішення звільнитися у відставку з посади судді, на законних підставах правомірно очікував звільнення у розумний строк і нарахування йому щомісячного довічного утримання на рівні, наближеному до рівня суддівської винагороди, що було гарантовано діючим Законом України «Про судоустрій і статус суддів», а тому висновки суду першої інстанції про порушення відповідачем права на призначення належного грошового утримання судді у відставці, є обґрунтованими.

Оскільки, право судді на призначення і отримання щомісячного довічного грошового утримання, встановлене державою з 1992 року та гарантоване п.9 ч.5 ст.126 Конституції України, є складовою права судді на відставку, яке згідно положень ст.22 Конституції не може бути звужене чи скасоване при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, без відповідної компенсації як гарантії недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Колегія суддів вважає, що в даних спірних правовідносинах підлягають застосуванню статті 8, 19, 22, 126 Конституції України, ст.138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 7 липня 2010 року, з урахуванням позовних вимог.

Переглядаючи рішення суду попередньої інстанції в апеляційному порядку, судова колегія враховує також і усталену практику розгляду подібних справ Вищим адміністративним судом України (ухвала від 19 травня 2016 року К/800/476/16).

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про наявність відсутність підстав для задоволення позову ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та дотриманні норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

За вказаних обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача є правильним, а прийняте ним рішення - законним і обґрунтованим, при цьому апеляційний суд враховує, що

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні спору правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, водночас, відповідачем не доведено підстав для його скасування, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Черкасах Черкаської області на постанову Соснівського районного суду міста Черкаси від 29 березня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в місті Черкасах Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити правильний перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - залишити без задоволення, а постанову Соснівського районного суду міста Черкаси від 29 березня 2016 року - без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо його було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС України).

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає (ч. 10 ст. 183-2 КАС України).

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.