Справа № 317/1932/16-а (2-а/317/22/2016)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 червня 2016 рокусправа № 317/1932/16-а (2-а/317/22/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 19 квітня 2016 року у справі № 317/1932/16-а (2-а/317/22/216) за адміністративним позовом ОСОБА_2 до державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Морар Марії Василівні, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство «ЕРКО+Запоріжжя», Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, про визнання протиправними дій, усунення перешкод у користуванні майном,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Морар М.В. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 50796159 про стягнення з ПАТ «ЕРКО+Запоріжжя» на користь юридичних осіб заборгованості 1910606,88 грн. Зазначені дії полягали у складанні актів опису та арешту майна від 13 квітня 2016 року - нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Козача,5 та вул. Зачиняєва,20, а також у їх опечатуванні. ОСОБА_2 також просить суд усунути перешкоди у користуванні ним, як орендарем, вказаними нежитловими приміщеннями.

У поданій до суду заяві від 15 квітня 2016 року ОСОБА_2 просив вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом заборони Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області здійснювати опечатування нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Козача,5 та вул. Зачиняєва,20.

Ухвалою Запорізького районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2016 року клопотання ОСОБА_2 про забезпечення адміністративного позову задоволено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (ПАТ «ПУМБ»), як особа, яка не була залучена до участі в розгляді справи, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, відмовивши ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову. Апелянт вказує на те, що в межах зведеного виконавчого провадження, яке зупинено оскарженою ухвалою суду, виконуються рішення господарського суду Запорізької області, тому оскарження дій державного виконавця має відбуватись в порядку господарського судочинства. Також ПАТ «ПУМБ» має переважне право на задоволення своїх кредиторських вимог, тому дії державного виконавця по виконанню судових рішень вчинені на підставі чинного законодавства. На думку апелянта, у ОСОБА_2 відсутнє право на звернення до суду, оскільки він є орендодавцем нерухомого майна на підставі договору оренди, якій укладений між ним та ТОВ «ЕРКО+Запоріжжя» без згоди ПАТ «ПУМБ» як іпотеко держателя, тому в силу статті 12 Закону України «Про іпотеку» є нікчемним.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_4 (довіреність від 15.01.2016 року, реєстровий № 122) підтримав доводи, викладені в апеляційній сказі та додатково зазначив, що оскаржена ухвала постановлена суддею неіснуючого Запорізького районного суду м. Запоріжжя. Натомість у м. Запоріжжі функціонує Запорізький районний суд Запорізької області.

Від позивача до суду апеляційної інстанції надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просить залишити оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає, що, оскільки він не є ні учасником виконавчого провадження, ні особою, яка залучається до проведення виконавчих дій, адміністративний позов ним пред'явлений до державного виконавця, як до суб'єкта владних повноважень, тому спір має вирішуватись в порядку адміністративного судочинства. Позивач просить не приймати до уваги доводи апелянта, оскільки справа по суті не розглянута.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Кузнєцов Д.О. (договір про надання юридичних послуг від 09.12.2014 року, свідоцтво про право на заняття адвокатської діяльності № 346) просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, зазначивши, що спірні дії державного виконавця щодо опису та арешту нерухомого майна призвели до порушень прав позивача, як орендаря. Вживши заходи забезпечення адміністративного позову та зупинивши виконавче провадження, суд першої інстанції дотримався приписів процесуального закону.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженої ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Так, за приписами статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень. Положеннями ч. 3 ч. 4 цієї ж статті визначені способи забезпечення адміністративного позову, якими є зупинення дії рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих частин та заборона вчиняти певні дії. В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень ( пункт 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ»). При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, нерухоме майно, яке розташовано у м. Запоріжжя по вул. Козача,5, перебуває в іпотеці у ПАТ «ПУМБ» на підставі іпотечного договору № 840/071ип/07 від 19.04.2007 року. При ухвалені рішення про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову судом першої інстанції ця обставина не була врахована, що призвело до порушення прав та інтересів ПАТ «ПУМБ».

За наведених обставин оскаржена ухвала суду не може вважатись законною та обґрунтованою в розумінні статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання є, відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування оскарженої ухвали та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Керуючись статтями 117, 118, 195-196, 199, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» - задовольнити.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 19 квітня 2016 року у справі № 317/1932/16-а (2-а/317/22/216) - скасувати.

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не підлягає оскарженню у касаційному порядку, оскільки не перешкоджає подальшому розгляду справи згідно частини 2 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко