Справа № 826/25531/15
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

14 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Бєлової Л.В., Шелест С.Б.,

секретаря Строяновської О.В.,

за участю:

представника позивача: Антохова Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» до Державної фіскальної служби України про визнання незаконним та скасування рішення, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року,

У с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» (далі - Товариство) звернувся у суд з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС), в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 02 жовтня 2015 року №20973/6/99-99-11-02-02-15 про результати розгляду скарги.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення - про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуване рішення не є юридично значимим для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на його суб'єктивні права та обов'язки, а тому не порушує жодних його прав та інтересів, і що позивач, звертаючись у суд із даними вимогами, обрав неналежний спосіб їх захисту.

З таким висновком суду не можна не погодитися.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 09 квітня 2015 року Товариством подано до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області лист №15/15 від 09 квітня 2015 року, до якого додавались копії записів у Реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді за звітний податковий період - березень 2015 року.

Зазначений лист із додатком отримано Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області 09 липня 2015 року та зареєстровано за вхідним №7742/10.

Листом від 05 травня 2015 року №5740/10/10-13-11-02-10 Державна податкова інспекція у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області повідомила Товариство про неприйняття наданих з листом №15/15 від 09 квітня 2015 року документів, що мотивовано змінами до податкового законодавства, відповідно до яких, починаючи з січня 2015 року, реєстр виданих та отриманих податкових накладних до контролюючого органу не подається, у зв'язку із чим ці документи не визнаються податковою звітністю.

У порядку адміністративного оскарження, керуючись статтями 55, 56 Податкового кодексу України, Товариство подало до Головного управління ДФС у Київській області скаргу вих. №41/15 від 15 червня 2015 року на вищевказане рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області.

Листом від 26 червня 2015 року №1095/10/10-36-11-01-10 Головне управління ДФС у Київській області повідомило Товариство про відсутність з боку Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області порушень законодавства.

У порядку адміністративного оскарження, керуючись статтями 55, 56 Податкового кодексу України, Товариство подало до Державної фіскальної служби України скаргу вих. №72/15 від 10 серпня 2015 року на вищевказані рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області та Головного управління ДФС у Київській області.

Листом від 28 серпня 2015 року №18432/6/99-99-11-02-02-15 Державна фіскальна служба України повідомила Товариство про залишення без задоволення його скарги, а оскаржуваних рішень - без змін.

Аналогічним за змістом листом (від 02 жовтня 2015 року №20973/6/99-99-11-02-02-15) Державна фіскальна служба України вдруге повідомила Товариство про результати розгляду його скарги вих. №72/15 від 10 серпня 2015 року.

Не погоджуючись із останнім рішенням та вважаючи його незаконним, позивач звернувся у суд із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 55.1 статті 55 Податкового кодексу України будь-яке рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Порядок, умови, строки та наслідки оскарження рішень контролюючих органів визначені статтею 56 цього Кодексу.

Так, пунктами 56.1 - 56.3, 56.6, 56.10, 56.18, 56.19 цієї норми передбачено, зокрема, наступне.

Рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів, а на рішення останніх - до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

У разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну податкову політику та державну політику у сфері державної митної справи, відповідно до Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236, є Державна фіскальна служба України.

Таким чином, будь-яке рішення державної податкової інспекції може бути оскаржене в адміністративному порядку, який вважається досудовим порядком вирішення спору, до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів, а рішення цих органів можуть оскаржуватись до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, яким є на час спірних правовідносин є Державна фіскальна служба України. Оскарження рішень контролюючих органів в адміністративному порядку не позбавляє права особи на їх оскарження в межах установленого законом строку до суду.

Так, предметом оскарження в цій справі є прийняте за наслідками розгляду скарги платника податків Державною фіскальною службою України рішення, яким залишено його скаргу без задоволення.

У зв'язку із чим, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Згідно частини першої статті 2 цього Кодексу завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто, право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її певні права чи законні інтереси у сфері публічно-правових відносин потребують захисту.

Однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення прав чи інтересів заявника, а ознакою такого порушення є зміна стану його суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень, яке не має безпосереднього впливу на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення її можливості їх реалізувати та не покладає на неї певні обов'язки, не може вважатись таким, що порушує права, свободи чи інтереси цієї особи.

Колегія суддів наголошує, що звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах. Відтак, навіть якщо поведінка суб'єкта владних повноважень не відповідає діючим нормативно-правовим актами, однак це жодним чином не впливає на права, свободи чи інтереси особи, констатація судом факту незаконності такої поведінки не виконуватиме завдання адміністративного судочинства, що виключає існування підстав для задоволення відповідного позову.

Зважаючи на встановлені обставини та приведені норми, рішення Державної фіскальної служби України від 02 жовтня 2015 року №20973/6/99-99-11-02-02-15, яким залишено без задоволення скаргу Товариства вих. №72/15 від 10 серпня 2015 року, і яке оспорюється Товариством, не має безпосереднього впливу на суб'єктивні права та обов'язки позивача, а є лише викладенням суб'єктивної правової позиції щодо правовідносин, на які скаржилось Товариство, а саме: правовідносин з приводу неприйняття податковою інспекцією та невизнання податковою звітністю наданих з листом №15/15 від 09 квітня 2015 року копій записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за березень 2015 року.

Рішення Державної фіскальної служби України від 02 жовтня 2015 року №20973/6/99-99-11-02-02-15, на відміну від вищевказаних правовідносин із Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області, саме по собі не породжує для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права та обов'язки, що виключає передумови для здійснення захисту права або законного інтересу останнього у спосіб, обраний ним у даній позовній заяві.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову Товариства, зважаючи на те, що оскаржуване рішення не має безпосереднього впливу на його права та обов'язки, а тому не порушує жодних його прав та інтересів, і що, звертаючись у суд із даними вимогами, заявник обрав неналежний спосіб їх захисту.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не підтверджують протиправності спірного рішення відповідача, а тому його посилання на незастосування судом певних норм матеріального права, порушення процесуальних норм та на недостатню обґрунтованість такого, не доводять його помилковості та наявності підстав для задоволення позову.

Отже, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова - без змін на підставі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя Л.В. Бєлова
суддяС.Б. Шелест

(Повний текст ухвали складений 15 червня 2016 року.)

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Бєлова Л.В.

Шелест С.Б.