Справа № 816/739/16
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/739/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Єресько Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко О.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства "Люг" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В:

19 травня 2016 року Полтавське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів /надалі позивач/ звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного підприємства "Люг" /надалі - відповідач, ПП "Люг"/ про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 14 168, 89 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 263,50 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що в порушення приписів статей 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" відповідачем у 2015 році не виконано нормативу на 1 робоче місце, призначене для працевлаштування інвалідів, що є підставою для застосування вказаних вище сум адміністративно-господарських санкцій та пені.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те що, в 2015 році на підприємстві фактично працювало 3 особи, яким встановлена інвалідність, замість 2 інвалідів, які відповідно до законодавчо встановлених нормативів повинні працювати на підприємстві. Вказував, що за таких обставин позивачем виконано обов'язок щодо працевлаштування інвалідів покладений на нього нормами Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ПП "Люг" () подано до Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік (форма № 10-ПІ) /а.с. 5/.

Відповідно до відомостей, зазначених у Звіті, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) у 2015 році становила 45 осіб, з них кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" 2 особи.

Згідно доданого до Звіту списку працюючих інвалідів - штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на підприємстві у 2015 році на ПП "Люг" працюють 2 особи, яким згідно чинного законодавства встановлена інвалідність, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 5, зворот).

Довідками МСЕК серії 10 ААА № 194213 від 29.01.2014 та серії АВ № 0468466 від 28.01.2015 підтверджується, що ОСОБА_4 протягом 2015 року перебував на третій групі інвалідності (а.с.49, 223).

Також, довідкою МСЕК № 0476504 від 12.10.2015 підтверджується, що ОСОБА_5 встановлена інвалідність третьої групи безстроково (а.с. 52) .

ОСОБА_4 прийнятий на роботу до ПП "Люг" з 01.03.2014 на посаду водія згідно наказу (розпорядження) № 10.4/14п від 01.03.2014 (а.с.47).

ОСОБА_5 прийнятий на роботу до ПП "Люг" з 20.11.2015 на посаду механіка згідно наказу (розпорядження) № 82-п від 19.11.2015 (а.с.50).

Враховуючи що останній до кінця звітного року пропрацював на підприємстві 1 місяць то відповідно до формули розрахунку працюючих визначеною Інструкцією зі статистики кількості працівників, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 № 286, показник працюючих інвалідів на підприємстві округлюється до 1, а не до 2, як це було зазначено відповідачем у звіті.

Частинами 1, 2 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Як встановлено судом вище, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу ПП "Люг" за цей період становила 45 осіб, тому у відповідності до вимог статті 19 зазначеного Закону норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 2 робочих місця.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Частиною 2 статті 20 вказаного Закону встановлено що, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Таким чином, за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів позивачем нараховано відповідачу адміністративно-господарські санкції у розмірі 14 168, 89 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 263,50 грн. (за 31 день (з 16.04.2016 по 16.05.2016 включно) /а.с. 6/.

Вирішуючи питання про стягнення адміністративно - господарських санкцій та пені судом встановлено наступне.

За змістом пояснень представника відповідача до Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік (форма № 10-ПІ) помилково не було включено ОСОБА_6, що працював на підприємстві, як такого, який має інвалідність.

На підтвердження вказаного, представником відповідача надано до суду копію довідки МСЕК серії АВ № 0477247 від 19.01.2015, згідно якої ОСОБА_6 встановлена третя група інвалідності строком до 01.02.2017 /а.с. 55/.

Відповідно до наказу (розпорядження) № 32-п від 11.05.2015 ОСОБА_6 прийнятий на роботу до ПП "Люг" на посаду водія з 11.05.2015 за основним місцем роботи /а.с. 53/.

В судовому засіданні судом оглянуто оригінали особових справ ОСОБА_4І, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також, наявні в них оригінали трудових книжок та довідок МСЕК вказаних осіб, копії яких приєднані до матеріалів справи.

Частиною 5 статті 19 Закону визначено, що виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Згідно відомостей зазначених у пункті 22 таблиці 6 доданої до звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціально страхування до фіскальних органів, копії яких наявні в матеріалах справи ОСОБА_6 працює на ПП "Люг" за трудовою книжкою та звіти до податкового органу форми 1-ДФ (а.с. 78-175).

Отже, наказом про прийняття на роботу та вказаними вище звітами підтверджується, що ОСОБА_6 працює на підприємстві відповідача за основним місцем роботи.

За змістом пояснень представника позивача не указання ОСОБА_6 у звіті про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік (форма № 10-ПІ), а саме у списку працюючих інвалідів - штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на підприємстві у 2015 році, є помилкою. Однак, вказував, що за допущену помилку законодавством не встановлено відповідальності.

Тож матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_6, який має третю групу інвалідності, працював на ПП "Люг" з 11.05.2015 за основним місцем роботи, а тому допущена відповідачем помилка у звіті не змінює реального факту перебування ОСОБА_6 у трудових відносинах з ПП "Люг".

Беручи до уваги, що на підприємстві протягом 2015 року працювало 3 інваліда та згідно розрахунків наведених в Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 № 286, показник працюючих інвалідів на підприємстві округлюється до показника 2.

Таким чином відповідачем дотримано нормативи щодо працевлаштування інвалідів встановлені статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Крім того, Частиною 3 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

З наведених норм статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" вбачається, що підприємства здійснюють самостійно працевлаштування інвалідів, але виходячи з вимог статті 18 вказаного Закону.

Відповідно до частини 1 статті 18 цього Закону встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Частиною 3 статті 18 Закону визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу стаття 18 Закону встановлює, що якими підприємства забезпечують права інвалідів на працевлаштування шляхом звернень з інформацією до державної служби зайнятості з метою організації їх працевлаштування.

Згідно наказу Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 "Про затвердження форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії) та Порядку її подання" формою звітності роботодавців про наявність вакантних місць, в тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, є форма № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

У пункті 3 розділу II цього звіту вказується кількість вакансій, на які можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню (відповідно до статті 14 Закону України "Про зайнятість населення"), і за необхідності в пункті 4 зазначаються категорії таких громадян, зокрема "інваліди".

З огляду на вищезазначене, звіт за формою 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" є актом інформування органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування інвалідів і, водночас, запитом про направлення для працевлаштування.

Відповідачем до Полтавського міського центру зайнятості подано звіти про наявність вільних робочих місць за формою 3-ПН для працевлаштування інвалідів 13.01.2015 та 21.10.2015 , що підтверджується копіями даних звітів та листом Полтаського міського центру зайнятості від 26.05.2016 № 04-1789 (а.с. 56-59).

Таким чином, ПП "Люг" вживалися заходи щодо підшукування осіб, яким встановлена інвалідність з метою подальшого працевлаштування.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем виконано покладений на нього обов'язок щодо працевлаштування інвалідів, а також вживалися заходи щодо підшукування таких осіб, тому позовні вимоги Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства "Люг" про стягнення адміністративно - господарських санкцій та пені відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 10 червня 2016 року.

Суддя Л.О. Єресько