Справа № 826/28210/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 травня 2016 року № 826/28210/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом ОСОБА_1

до Старшого державного інспектора сільського господарства в Київській області

Семенюка Ігоря Дмитровича,

Державного інспектора сільського господарства в Київській області

Масяка Василя Юрійовича

третя особа ОСОБА_4

про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Старшого державного інспектора сільського господарства в Київській області Семенюка Ігоря Дмитровича (надалі - Відповідач 1), Державного інспектора сільського господарства в Київській області Масяка Василя Юрійовича (надалі - Відповідач 2), третя особа ОСОБА_4 про визнання протиправними дії старшого державного інспектора сільського господарства в Київській області Семенюка Ігоря Дмитровича та державного інспектора сільського господарства в Київській області Масяка Василя Юрійовича по проведенню перевірки та складенню акта від 23.12.2015 року № 04-19/105 обстеження земельної ділянки, належної на праві приватної власності гр. ОСОБА_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати припис Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 23.12.2015 року реєстраційний № 1132/180 про усунення зазначених порушень чинного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що старшим державним інспектором сільського господарства в Київській області Семенюком І.Д. та державним інспектором сільського господарства в Київській області Масяком В.Ю. було безпідставно, без дотримання вимог чинного законодавства проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства гр. ОСОБА_1 та складено Акти № А169/180 та № 04-19/105 від 23 12.2015 року з порушенням приписів Порядку планування та здійснення контрольних заходів з питань перевірки стану дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.02.2013 року №132, без обстеження в установленому законом порядку земельної ділянки, належної суб'єкту перевірки. Що відповідно зумовлює їх незаконність та скасування припису від 23.12.2015 року реєстраційний №П32/180 про усунення зазначених порушень чинного законодавства.

Відповідачі проти позовних вимог заперечували та надали суду письмові заперечення на позовну заяву. В обґрунтування заперечень зазначають, що перевірка земельної ділянки проведена у відповідності до законодавства, а отже позовні вимоги Позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Третя особа проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі.

У відповідності до ч. 4 ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу Начальника державної інспекції сільського господарства в Київській області Чернявського І.Ю. надійшла 25.11.2015 року заява від ОСОБА_4 (надалі - Заявник) про встановлення меж земельної ділянки, оскільки, на думку Заявника, гр. ОСОБА_1 самостійно встановив огорожу на земельній ділянці, яка не належить йому на праві власності, чим порушує права Заявника.

Старшим державним інспектором сільського господарства в Київській області Семенюком І.Д. та державним інспектором сільського господарства в Київській області Масяком В.Ю. 23.12.2015 року у присутності гр. ОСОБА_1 проведено обстеження земельної ділянки у зв'язку з необхідністю встановлення самовільного зайняття земельної ділянки, загальна площа земельної ділянки 0,1155 га., площа на якій вчинено правопорушення 0,0090 га.

За результатом обстеження складено Акт обстеження земельної ділянки від 23.12.2015 р. №04-19/105 (надалі - Акт обстеження земельної ділянки).

В Актом обстеження земельної ділянки встановлено, що гр. ОСОБА_1 використовує земельну ділянку по АДРЕСА_1 яка належить йому на підставі державного акту на право приватної власності. На земельній ділянці знаходиться двоповерховий житловий будинок та тимчасова дерев'яна споруда господарського призначення, земельна ділянка огороджена металевою сіткою, встановлені металеві ворота, доступ до земельної ділянки обмежений. Частина земельної ділянки площею 0,0090 га самовільно зайнята гр. ОСОБА_1, що підтверджується абрисом земельної ділянки виконаним ТОВ «ПІК Нова Земля» сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_9, що є порушенням статей 125, 126 Земельного кодексу України.

Також, Старшим державним інспектором сільського господарства в Київській області Семенюком І.Д. та державним інспектором сільського господарства в Київській області Масяком В.Ю. 23.12.2015 року у присутності гр. ОСОБА_1 здійснено перевірку дотримання вимог земельного законодавства.

За результатом перевірки складено Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 23.12.2015 р. №А169/180 (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлено, що гр. ОСОБА_1 використовує земельну ділянку по АДРЕСА_1 яка належить йому на підставі державного акту на право приватної власності. На земельній ділянці знаходиться двоповерховий житловий будинок та тимчасова дерев'яна споруда господарського призначення, земельна ділянка огороджена металевою сіткою, встановлені металеві ворота, доступ до земельної ділянки обмежений. Частина земельної ділянки площею 0,0090 га самовільно зайнята гр. ОСОБА_1, що підтверджується абрисом земельної ділянки виконаним ТОВ «ПІК Нова Земля» сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_9, що є порушенням статей 125, 126 Земельного кодексу України.

Держсільгоспінспекцією в Київській області 23.12.2015 р. був виданий Припис № П32/180, яким ОСОБА_1 було зобов'язано усунути виявлені порушення земельного законодавства в 30-денний. Про виконання припису необхідно було повідомити до 22 січня 2016 року.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправними дії старшого державного інспектора сільського господарства в Київській області Семенюка Ігоря Дмитровича та державного інспектора сільського господарства в Київській області Масяка Василя Юрійовича по проведенню перевірки та складенню акта від 23.12.2015 року № 04-19/105 обстеження земельної ділянки, належної на праві приватної власності гр. ОСОБА_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Суд зазначає наступне.

Згідно з ст. ст. 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами ч. 1 ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Статтями 91, 96 ЗК України визначено, що власники земельних ділянок зобов'язані: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Законом можуть бути встановлені інші обов'язки власників земельних ділянок. Землекористувачі зобов'язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Законом можуть бути встановлені інші обов'язки землекористувачів.

Статтею 211 ЗК України визначено відповідальність за порушення земельного законодавства, згідно приписів якої, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення: а) укладення угод з порушенням земельного законодавства; б) самовільне зайняття земельних ділянок; в) псування сільськогосподарських угідь та інших земель, їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами; г) розміщення, проектування, будівництво, введення в дію об'єктів, що негативно впливають на стан земель; ґ) невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням; д) порушення строків повернення тимчасово займаних земель або невиконання обов'язків щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначенням; е) знищення межових знаків; є) приховування від обліку і реєстрації та перекручення даних про стан земель, розміри та кількість земельних ділянок; ж) непроведення рекультивації порушених земель; з) знищення або пошкодження протиерозійних і гідротехнічних споруд, захисних насаджень; и) невиконання умов знімання, збереження і нанесення родючого шару ґрунту; і) відхилення від затверджених в установленому порядку проектів землеустрою; використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без затверджених у випадках, визначених законом, проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь; ї) ухилення від державної реєстрації земельних ділянок та подання недостовірної інформації щодо них; й) порушення строків розгляду заяв щодо відведення земельних ділянок; к) порушення строку видачі державного акта на право власності на земельну ділянку. Законом може бути встановлено відповідальність і за інші порушення земельного законодавства.

Закон, що визначає правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля є Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 № 963-IV (надалі - Закон №963-IV).

Згідно з ст. 2 Закону №963-IV, Основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є: забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України; забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони та раціонального використання земель; запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення; забезпечення додержання власниками землі та землекористувачами стандартів і нормативів у сфері охорони та використання земель, запобігання забрудненню земель та зниженню родючості ґрунтів, погіршенню стану рослинного і тваринного світу, водних та інших природних ресурсів.

У відповідності до ч. 1 ст. 5, ст. 9 та ст.10 Закону № 963-IV Державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом: проведення перевірок; розгляду звернень юридичних і фізичних осіб; участі у прийнятті в експлуатацію меліоративних систем і рекультивованих земель, захисних лісонасаджень, протиерозійних гідротехнічних споруд та інших об'єктів, які споруджуються з метою підвищення родючості ґрунтів та забезпечення охорони земель; розгляду документації із землеустрою, пов'язаної з використанням та охороною земель; проведення моніторингу ґрунтів та агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення. Державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов'язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов'язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; у разі неможливості встановлення особи правопорушника земельного законодавства на місці вчинення правопорушення доставляти його до органів Національної поліції чи до приміщення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради для встановлення особи порушника та складення протоколу про адміністративне правопорушення; викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов'язаних з порушенням земельного законодавства України; передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення; проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України; звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. Державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства про охорону земель можуть мати й інші повноваження відповідно до закону. Державні інспектори під час виконання службових обов'язків мають право на носіння форменого одягу встановленого зразка та використовувати спеціальні транспортні засоби з кольорографічним забарвленням і написом з емблемою в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В абз. «а» пп.1 п.4 Положення про державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 459 (надалі - Положення №459), встановлено, що Держсільгоспінспекція України відповідно до покладених на неї завдань: організовує та здійснює державний нагляд (контроль): у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за: веденням державного обліку і реєстрації земель, достовірністю інформації про наявність та використання земель; виконанням умов зняття, збереження і використання родючого шару грунту під час проведення гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт, пов'язаних із порушенням грунтового покриву, своєчасного проведення рекультивації порушених земель в обсягах, передбачених проектом рекультивації земель; дотриманням вимог земельного законодавства при набутті права власності на земельні ділянки за договорами купівлі-продажу, міни, дарування, застави та іншими цивільно-правовими угодами; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; дотриманням правил, установленого режиму експлуатації протиерозійних, гідротехнічних споруд, збереженням захисних насаджень і межових знаків; проведенням землеустрою, виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема, за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою.

Згідно із п. 1.1 - п 1.5, розділу І Порядку планування та здійснення контрольних заходів з питань перевірки стану дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 25.02.2013 року № 132 (надалі - Порядок № 132), Державний нагляд (контроль) з питань перевірки стану дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства здійснюється Державною інспекцією сільського господарства України та її територіальними органами (далі - інспекційні органи) відповідно до статей 152 та 188 Земельного кодексу України, статей 5, 6, 9, 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", статей 181 та 19 Закону України "Про охорону земель", пунктів 4, 5 Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 459, пунктів 4, 6 Положення про державну інспекцію сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23 грудня 2011 року N 770, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 січня 2012 року за N 34/20347. Цей Порядок визначає процедуру планування та здійснення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) з питань перевірки стану дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, які використовуються ними у процесі ведення господарської діяльності, визначає організаційні заходи, які необхідно здійснити перед початком проведення перевірок, загальні вимоги до їх здійснення, а також вимоги до оформлення матеріалів за результатами проведених перевірок. Інспекційні органи здійснюють планові та позапланові заходи державного нагляду (контролю). Планові та позапланові заходи здійснюються шляхом проведення перевірок, обстежень земельних ділянок.

За приписами розділу III Порядку № 132 Позаплановим заходом є захід державного нагляду (контролю), який не передбачений планом роботи інспекційного органу. Підставами для здійснення позапланового заходу є: подання суб'єктом господарювання письмової заяви до інспекційного органу про проведення перевірки за його бажанням; виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених у документах обов'язкової звітності, поданих суб'єктом господарювання; перевірка виконання суб'єктами господарювання приписів чи інших розпорядчих документів інспекційного органу щодо усунення порушень вимог земельного законодавства, виданих за результатами раніше проведених планових та позапланових заходів; отримання заяв, скарг чи звернень фізичних та юридичних осіб, у яких міститься інформація про порушення суб'єктом господарювання вимог земельного законодавства (із обов'язковим зазначенням суті порушення). Позаплановий захід у таких випадках проводиться за наявності згоди Державної інспекції сільського господарства України на його проведення; неподання у встановлений термін суб'єктами господарювання документів обов'язкової звітності без поважних причин, а також письмових пояснень про причини, які перешкоджали поданню таких документів. Під час проведення позапланового заходу з'ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов'язковим зазначенням цих питань у направленні на проведення планової/позапланової перевірки, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку. У разі якщо під час проведення позапланового заходу державні інспектори виявили інші порушення земельного законодавства, які не були зазначені у направленні на проведення планової/позапланової перевірки, про це складається окремий акт у довільній формі, який направляється інспекційним органом до Державної інспекції сільського господарства України для отримання згоди на проведення позапланового заходу. Строк здійснення позапланового заходу відповідно до вимог Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб'єктів малого підприємництва - двох робочих днів, якщо інше не передбачено законом. Продовження строку здійснення позапланового заходу не допускається. Перед здійсненням позапланового заходу інспекційний орган інформує у разі можливості суб'єкта господарювання про його проведення. Повідомлення про проведення позапланового заходу направляється з використанням засобів факсимільного зв'язку або про його проведення повідомляється телефоном. У разі неможливості своєчасного повідомлення суб'єкта господарювання про проведення позапланового заходу (через обмежені строки на його проведення, відсутність телефонного та факсимільного зв'язку, інформації про номери телефонів та місцезнаходження/місце проживання) захід проводиться без попереднього повідомлення суб'єкта господарювання.

Як вбачається з матеріалів справи підставою для перевірки слугувало звернення гр.. ОСОБА_4 щодо самовільного зайняття частини його земельної ділянки ОСОБА_1

З аналізу матеріалів справи та норм права вбачається, що однією із підстав для проведення позапланової перевірки є звернення фізичної особи.

Суд звертає увагу Позивача, що завданням Держсільгоспінспекції України є дотримання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства, що, повинно знаходити відображення у відповідних діях державного органу, зокрема, дотриманні прав землевласників та/або землекористувачів.

Крім того, Суд звертає увагу, що Позивачем підписано Акт обстеження земельної ділянки від 23.12.2015 р. №04-19/105 та Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 23.12.2015 р. №А169/180 без зауваження.

В матеріалах справи містяться фотокопії, які підтверджують, що Відповідачами під час перевірки було здійснено фіксування та здійснено виїзд на місцевість для огляду та встановлення наявність порушення вимог законодавства щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Також, до вищезазначених Актів приєднано Абрис земельної ділянки по АДРЕСА_1 , який виконаний ТОВ «ПІК Нова Земля» інженером-землевпорядником ОСОБА_9 та підтверджує порушенням статей 125, 126 Земельного кодексу України, а саме, що гр. ОСОБА_1 самовільно зайняв частину земельної ділянки площею 0,0090 га.

При цьому, Позивачем не надано будь-яких прийнятливих та переконливих доказів на підтвердження правовірності зайняття ним земельної ділянки площею 0,0090 га.

Згідно з п. 5.9 Порядку № 132 обстеження земельних ділянок, які використовуються суб'єктами господарювання, що перевіряються, здійснюються інспекційними органами під час проведення планових та позапланових заходів у разі, якщо це пов'язано із необхідністю: визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельних ділянок без спеціального дозволу; перевірки умов зняття, збереження і використання родючого шару ґрунту, визначених у відповідному проекті землеустрою, стану проведення рекультивації порушених земель; визначення розміру збитків, завданих унаслідок непроведення робіт з рекультивації порушених земель; підготовки матеріалів з питань: визначення розміру збитків, завданих суб'єктам господарювання (власникам та користувачам земельних ділянок) внаслідок вилучення (викупу) та тимчасового зайняття земельних ділянок, що перебувають у їх власності чи користуванні, встановлення обмежень щодо їх використання, погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведення їх у непридатний для використання стан та неодержання доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок; прийняття в експлуатацію меліоративних систем і рекультивованих земель, захисних лісонасаджень, протиерозійних гідротехнічних споруд та інших об'єктів, які споруджуються з метою підвищення родючості ґрунтів та забезпечення охорони земель.

За результатами проведення обстеження земельних ділянок державні інспектори складають акт обстеження земельної ділянки, форма якого наведена у додатку 4 до цього Порядку (п. 6.6 Порядку № 132).

З аналізу вищезазначених норм права та матеріалів справи, Суд приходить до висновку, що позаплановий захід з контролю за використанням та охороною земель було проведено Відповідачами на підставі, у спосіб та в межах повноважень, передбачених законодавством.

Крім того, Суд звертає увагу на наступне, що Відповідачі своїми діями по оформленню акта про обстеження земельної ділянки не порушили права чи законні інтереси Позивача, оскільки такий акт є лише формою фіксації встановлених за наслідками проведеної перевірки фактів, що використовується контролюючим органом.

Дії інспектора по складанню акта обстеження є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції, а сам акт перевірки не є рішенням (актом індивідуальної дії) в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України і є лише носієм інформації, встановленої під час проведення перевірки, та не порушує права платника.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 р. по справі № 21-237а13, винесеній в порядку ст. 244-2 КАС України, в якій колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Разом з тим Суд не бере до уваги посилання Позивача на ту обставину, що Відповідачами були допущені помилки під час перевірки, оскільки процедурні порушення, допущені контролюючим органом при призначенні та/або проведенні перевірки не можуть бути безумовною обставиною, яка звільняє суб'єкт господарювання від відповідальності за порушення законодавства.

Порушення під час призначення та/або проведення перевірки контролюючим органом не повинні сприйматися як безперечне свідчення протиправності рішень, прийнятих за результатами відповідної перевірки.

Натомість вчинені контролюючим органом процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки відповідні порушення вплинули на можливість суб'єкта господарювання захистити свої права під час проведення спірної перевірки, чи вплинули порушення процедури призначення та/або проведення перевірки на встановлення дійсних фактичних обставин.

При цьому, в даному випадку Позивач мав можливість захистити свої права у такій мірі, щоб це вплинуло на достовірність встановлених перевіркою обставин.

Аналогічна позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 19.02.2015 року у справі №К/800/13028/13.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання протиправними дії старшого державного інспектора сільського господарства в Київській області Семенюка Ігоря Дмитровича та державного інспектора сільського господарства в Київській області Масяка Василя Юрійовича по проведенню перевірки та складенню акта від 23.12.2015 року № 04-19/105 обстеження земельної ділянки, належної на праві приватної власності гр. ОСОБА_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо скасувати припис Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 23.12.2015 року реєстраційний № 1132/180 про усунення зазначених порушень чинного законодавства, Суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 211 Земельного кодексу України за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства.

Частиною 1 статті 212 Земельного кодексу України установлено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи та під час встановлення порушення, які викладені в Актах Відповідачами, Позивачем не надано жодних доказів та спростувань того, що частина земельної ділянки площею 0,0090 га по АДРЕСА_1 ним не використовується та не здійснено самовільне зайняття.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо скасувати припис Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 23.12.2015 року реєстраційний № 1132/180 про усунення зазначених порушень чинного законодавства є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук