Справа № 808/790/14
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2016 рокусправа № 808/790/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Прокопчук Т.С.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекцій у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 травня 2014 року по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство «Енергосталь» до Державної податкової інспекцій у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання недійсним податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприєм ство «Енергосталь» (далі - ТОВ «НВП «Енергосталь») звернулося до суду з позовом до відповідача Державної податкової інспекцій у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі - ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя), в якому, з урахуванням уточнень, просить визнати протиправними прийняті відповідачем 14.02.2014 року податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 696 499,25 грн., із яких за основним платежем в розмірі 591 622 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 104 877,25 грн. та податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 623949 грн., із яких за основним платежем в розмірі 495 205 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 128 744 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22.05.2014 року позов задоволено, прийняті ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя 14.02.2014 року податкові повідомлення - рішення №000417150, № визнані протиправними та скасовані, стягнено з Державного бюджету на користь позивача судовий збір в розмірі 974,40 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «НВП «Енергосталь» з питань дотримання вимог податкового законодавства при оподаткуванні податком на прибуток та податком на додану вартість за період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складено акт №1090/08-28-22-12/24517162 від 01.08.2013 року.

Відповідно до викладених в акті перевірки висновків позивачем порушено приписи п.1.32 ст.1, п.5.1, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого підприємством завищено суму витрат у перевіреному періоді на загальну суму 250 050 грн. за 3 квартали 2010 року, за 2010 рік, за 1 квартал 2011 року; пп.14.1.27, пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, в результаті чого підприємством завищено суму витрат на загальну суму 353935 грн. за 2 квартал 2011 року, за 2-3 квартали 2011 року, за 2-4 квартали 2011 року, за 1 квартал 2012 року, за 1 півріччя 2012 року, за 3 квартали 2012 року, за 2012 року; пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.198.6 ст.198, п.201.4 ст.201 ПК України, на загальну суму 509 931грн.за липень, жовтень - грудень 2010 року, січень - червень 2011 року, січень - червень 2012 року.

На підставі акту перевірки відповідачем 30.08.2013 року винесені податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем в розмірі 603 985 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 111 058,75грн. та податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 509 931 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 132 425,50грн.,які оскаржені позивачем в адміністративному порядку.

Рішенням ГУ Міндоходів у Запорізькій області №5591/7/08-01-1004-20 від 14.11.2013 року податкове повідомлення-рішення № від 30.08.2013 року скасовано в частині 14 726 грн. нарахованого податку на додану вартість та 3681,50грн. штрафних санкцій, в інший частині залишено без змін; податкове повідомлення-рішення № від 30.08.2013 року скасовано в частині 12 363 грн. нарахованого податку на прибуток та 6 181,50грн. штрафних санкцій, в інший частині залишено без змін.

На підставі вищезазначеного рішення ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя прийняті 14.02.2014 року податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 696 499,25 грн., із яких за основним платежем в розмірі 591 622 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 104 877,25 грн. та податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 623949 грн., із яких за основним платежем в розмірі 495 205 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 128 744 грн., які оскаржені позивачем в судовому порядку.

Відповідно до п.5.1, пп. 5.4.4 п. 5.4 ст. 5 Закону №334/94-ВР, валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності; до валових витрат включаються витрати платника податку на проведення передпродажних та рекламних заходів стосовно товарів (робіт, послуг), що продаються (надаються) такими платниками податку.

Згідно положень пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №334/94-ВР , не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

За приписами пп.134.1.1 п.134.1. ст.134 ПК України, який почав діяти з 01.01.2011 року, об'єктом оподаткування на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі ст. 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст.138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених ст.152 цього Кодексу.

Згідно п.138.2,138.4 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу; та витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139 ст.139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не включаються до складу витрат.

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «НВП «Енергосталь» укладено з контрагентами наступні договори, а саме : з ТОВ «Лігран» договір поставки товару №230212 від 23.02.2012 року, з ПП «Транс - Атлантика Сервіс» договір поставки товару №100512 від 10.05.2012 року, з ТОВ «Промпівдень» договір поставки товару №1410/1 від 14.10.2010 року; з ТОВ «Дніпро - Стар» договір про надання послуг №120111 від 12.01.2011 року, з ТОВ «Торгова компанія «Верона» договір про надання послуг №110211 від 11.02.2011 року; з ТОВ «Торгова компанія «Вектор Трейд» договір про надання посередницьких послуг №0201209 від 01.02.2010 року.

Виконання вищевказаних договорів підтверджується первинними бухгалтерськими документами, оформленими згідно вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV(далі - Закон № 996-XIV), а саме: податковими накладними, видатковими накладними, товаро - транспортними накладними, рахунками - фактурами, банківськими виписками про здійснення оплати товару та послуг тощо.

Згідно судових рішень, які набули законної сили, щодо контрагентів позивача , а саме: ТОВ «Лігран» по справі №804/1724/13а за постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2013 року, ПП «Транс - Атлантика Сервіс» по справі №804/6144/13а від 18.07.2013 року за постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.04.2013 року, які стосуються часу здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «НВП «Енергосталь» з цими контрагентами, дії податкових органів щодо проведення перевірок контрагентів позивача та їх результатів, які покладені в основу висновків про нереальність угод , визнані протиправними.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що позивач правомірно включив до складу валових витрат перевіреного періоду суми вартості поставок товару та виконаних робіт про надання послуг по операціям з контрагентами ТОВ «Лігран», ПП «Транс - Атлантика Сервіс», ТОВ «Промпівдень», ТОВ «Дніпро - Стар», ТОВ «Торгова компанія «Верона», ТОВ «Торгова компанія «Вектор Трейд» , для чого мав усі необхідні розрахункові, та інші документи, підтверджені відповідними первинними бухгалтерськими документами, а тому висновки податкового органу щодо завищення позивачем суми витрат у перевіреному періоді, та заниження податку на прибуток, внаслідок чого збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем та штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 696 499,25 грн. за податковим повідомленням - рішенням № від 14.02.2014 року є неправомірними.

Згідно п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997 року (далі - Закон №168/97-ВР) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За приписами п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону №168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) додатку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно положень п. 198.1 ст.198 ПК України, який почав діяти з 01.01.2011 року, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу).

Виконання позивачем вищевказаних договорів з контрагентами ТОВ «Лігран», ПП «Транс - Атлантика Сервіс», ТОВ «Промпівдень», ТОВ «Дніпро - Стар», ТОВ «Торгова компанія «Верона», ТОВ «Торгова компанія «Вектор Трейд» підтверджується первинними бухгалтерськими документами, оформленими згідно вимог Закону №996-XIV.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем правомірно віднесено суми податку на додану вартість перевіреного періоду до складу податкового кредиту, оскільки чинне податкове законодавство України не ставить в залежність право сторони в договорі на податковий кредит від проведення перевірок податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету.

Оскільки відповідачем не надані належні докази нереальності укладених позивачем з контрагентами правочинів, також не існує судових рішень, якими контрагенти позивача визнані фіктивними, а їх установчі документи - недійсними, на час дії угод ТОВ «Лігран», ПП «Транс - Атлантика Сервіс», ТОВ «Промпівдень», ТОВ «Дніпро - Стар», ТОВ «Торгова компанія «Верона», ТОВ «Торгова компанія «Вектор Трейд» були зареєстровані в установленому порядку як платники податку на додану вартість, мали право виписувати та надавати податкові накладні, не були виключені із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем висновок про нереальність правочинів з зазначеними контрагентами зроблений на припущеннях.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивач виконав передбачені чинним податковим законодавством умови щодо підтвердження свого права на податковий кредит та має документальні підтвердження розміру податкового кредиту по операціям з контрагентами ТОВ «Лігран», ПП «Транс - Атлантика Сервіс», ТОВ «Промпівдень», ТОВ «Дніпро - Стар», ТОВ «Торгова компанія «Верона», ТОВ «Торгова компанія «Вектор Трейд», а тому нарахування позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем та штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 623 949 грн. за податковим повідомленням - рішенням № від 14.02.2014 року є неправомірним.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи те, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що винесені ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя 14.02.2014 року податкові повідомлення - рішення №, № є неправомірними та підлягають скасуванню.

Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовуються.

Суд першої інстанції правомірно у відповідності до приписів ч. 1 ст. 94 КАС України присудив на користь позивача здійснені ним документально підтверджені судові витрати в сумі 974,40 грн.

За таких обставин суд вважає, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалене рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекцій у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Т.С. Прокопчук

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова