Справа № 357/545/16
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/545/16 Головуючий у 1-й інстанції: Рябченко Л.А. Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

15 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Межевича М.В.,

Сорочко Є.О.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області та просила стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати за листопад 2012 року в сумі 16 грн. та компенсацію за невикористану відпустку (5 календарних днів) за період роботи з 05.09.2011 по 04.02.2013 в сумі 214,10грн.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 березня 2016 року позов залишено без розгляду на підставі ст.100 КАС України, - у зв'язку з пропуском встановленого ч.3 ст.99 КАС України строку звернення до суду.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 09.12.2014 ОСОБА_3 зверталася з позовом до Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області та сільського голови про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 24.02.2015 по справі №357/1760/14-а у задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2015 адміністративний позов був залишений без розгляду на підставі ст.100 КАС України, - внаслідок пропуском строку звернення до суду.

30 Червня 2015 року ОСОБА_3 знову звернулась до суду з аналогічним позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.07.2015 по справі №357/9341/15-а провадження у справі було закрито, оскільки є така, що набрала законної сили ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2015 апеляційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В подальшому, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.01.2016 адміністративний позов ОСОБА_3 був залишений без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

25 Січня 2016 року ОСОБА_3 ще раз звернулась до суду з позовом про стягнення тієї ж суми заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, однак з інших підстав.

Залишаючи даний адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду, передбаченого ч.2 ст.99 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке:

Положеннями частин 1 - 3 статті 99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини першої та другої статті 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, строк позовної давності не застосовується у справах щодо невиплати заробітної плати і усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством. Однак, вимоги виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відносяться до видів відповідальності за несплату з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, і до них застосовується тримісячний строк, який обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові, однак якщо суд установить, що останній є необґрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав.

Згідно ч.1 ст. 103 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому термін «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах із Дроздівською сільською радою Білоцерківського району Київської області. Так, відповідно до розпорядження сільського голови № 40 від 05.09.2011 її було прийнято на посаду спеціаліста - землевпорядника Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Згідно розпорядження від 04.02.2013 № 1-к, ОСОБА_3 звільнена із займаної посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці, матеріалами справи № 357/3036/13-а та не заперечується сторонами.

Про затримку розрахунку при звільненні позивачка дізналась 29.04.2013, - в день його фактичного проведення, оскільки саме в цей день кошти були зараховані на її банківський рахунок.

Однак, з даним позовом позивачка звернулась до суду 25.01.2016, тобто з пропуском встановленого законодавством строку для його подання. Клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку нею не заявлено. Жодних доказів на підтвердження наявності поважних причин пропущення строку на звернення до суду позивачкою суду не надано.

Більше того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 вже зверталась до суду з аналогічними вимогами з інших підстав, однак ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2015 по справі №357/1760/14-а та ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.01.2016 по справі №357/9341/15-а адміністративний позов був залишений без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказані судові рішення набрали законної сили та не оскаржені позивачем.

Додатково в контексті наведеного колегія суддів зазначає, що сама по собі зміна підстав адміністративного позову не може бути підставою для поновлення пропущеного без поважних причин строку звернення до суду, та, як наслідок, бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки предмет позову залишився незмінним, а факт пропуску строку звернення до суду з цими вимогами встановлений судом, і є преюдиційним, тобто обов'язковим до врахування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний позов подано із порушенням строку встановленого частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підлягає залишенню без розгляду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення питання, колегією суддів не виявлено, а тому оскаржувана ухвала суду, за приписами ст.200 КАС України, залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 100, 181, 199, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 березня 2016 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 15 червня 2016 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Межевич М.В.

Сорочко Є.О.