Справа № 809/35/16
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року Справа № 876/2079/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, третя особа Міністерство юстиції України, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

У січні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів ПФ України, ГУПФ України в Івано-Франківській області, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати наказ ПФ України від 21.12.2015 року № 898-О про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника ГУПФ України в Івано-Франківській області на підставі п.7-2 ст.36 КЗпП України; 2) поновити ОСОБА_1 на посаді начальника ГУПФ України в Івано-Франківській області та виплатити середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення.

Відповідачі ПФ України та ГУПФ України в Івано-Франківській області в суді першої інстанції позову не визнали, подали заперечення, просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.02.2016 року залучено до справи третьою особою Міністерство юстиції України на стороні відповідачів.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.02.2016 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

З цією постановою суду не погодився позивач і оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що оскаржений наказ ПФ України про звільнення суперечить вимогам Конституції України, міжнародно-правовим актам, принципам проведення люстрації. Такий наказ видано за відсутності вини особи у вчиненні діянь передбачених ст.1 Закону України «Про очищення влади». Суд першої інстанції не врахував, що оскаржений наказ видано не на підставі висновку про результати перевірки, а на підставі листа Служби безпеки України та роз'яснення Міністерства юстиції України, яке не є нормативно-правовим актом. Вказує апелянт, що відповідно до ч.11 ст.5 Закону України «Про очищення влади» орган, який проводив перевірку, надсилає висновок про результати перевірки, підписаний керівником такого органу (або особою, яка виконує його обов'язки), керівнику органу, передбаченому частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки. Однак, листи Служби Безпеки України від 29.04.2015 року та від 30.11.2015 року, які були надіслані Пенсійному фонду України, були підписані заступником голови. Також, органом, який проводив перевірку, порушено строк надіслання висновку про проведення перевірки. Зазначає апелянт, що законодавством не передбачено, що орган, який проводить перевірку відомостей щодо застосування заборон, має право та входить в його обов'язки проводити її повторно.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 23.02.2016 року та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач ПФ України подав заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що таку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Так, судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 на підставі постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.10.2011 року №32-2 призначений на посаду начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Згідно з наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 01.11.2011 року № 241-О, позивач з 01.11.2011 року приступив до виконання своїх обов'язків на вказаній посаді (а.с. 18, 19).

05.03.2015 року Пенсійним фондом України прийнято наказ № 39 «Про початок проведення в територіальних органах Пенсійного фонду України перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» (а.с. 63).

18.03.2015 року позивач ОСОБА_1, відповідно до ст. 4 вказаного Закону, подав на ім'я голови правління Пенсійного фонду України власноручно написану заяву про те, що заборони, визначені частинами 3 або 4 статті 1 Закону щодо нього не застосовуються, а також надав згоду на проходження перевірки (а.с. 64).

Відповідно до п.17 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 563, Пенсійний фонд України направив органам, що проводять перевірку достовірності відомостей щодо не застосування заборон, передбачених частинами 3 та 4 статті 1 Закону, перелік яких затверджений Кабінетом Міністрів України (додаток № 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 563), запити про проведення перевірки щодо ОСОБА_1.

На вказані запити Пенсійний фонд України отримав: - витяг від 25.03.2015 року № 2553/08-3324 з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону, виданий Головним територіальним управлінням юстиції в Івано-Франківській області, в якому відсутня інформація щодо позивача; - лист Служби безпеки України від 29.04.2015 року № 24/26808л про відсутність щодо ОСОБА_1 заборон, передбачених частинами 3 та 4 статті 1 Закону; - лист Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області від 13.05.2015 року № 03-31/1811 про відсутність в Єдиному державному реєстрі судових рішень щодо ОСОБА_1, встановлених частинами 3, 5-7 статті 3 Закону; - висновок ДПІ у Надвірнянському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 22.05.2015 року № 130, в якому вказано, що вартість майна, вказаного ОСОБА_1 у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, набутого за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини 1 статті 2 Закону України «Про очищення влади», відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані позивачем із законних джерел (а.с. 21-24).

08.06.2015 року директором департаменту персоналу та адміністративного забезпечення Пенсійного фонду України, на підставі вищезгаданих відповідей (висновків) на запити щодо позивача, складено довідку за результатами перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади». У цій Довідці вказано, що до ОСОБА_1 не застосовуються заборони, передбачені частинами 3 та 4 статті 1 Закону України «Про очищення влади» (а.с. 124).

Матеріалами справи також підтверджується, що на підставі статей 10, 13 Закону України «Про Службу безпеки України», статті 5 Закону України «Про очищення влади», роз'яснень Міністерства юстиції України від 02.09.2015 року № 11.0.2/1674, Центральним управлінням Служби безпеки України прийнято розпорядження № 348 від 22.09.2015 року «Про деякі питання проведення в СБУ перевірки, передбаченої статтею 5 Закону України «Про очищення влади». Підпунктами 1, 2 пункту 4 цього розпорядження від 22.09.2015 року № 348, ГДА СБУ зобов'язано до 30.10.2015 року проаналізувати прийняті СБУ, як органом перевірки, передбаченої статтею 5 Закону, рішення на предмет їх відповідності Роз'ясненням в частині належності особи, яка перевіряється, до категорії «штатний працівник КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР», і, у разі виявлення невідповідності прийнятих рішень, вжити заходів, передбачених Порядком, та забезпечити інформування про вжиті заходи державні органи, які ініціювали проведення такої перевірки (а.с. 50).

Згідно змісту роз'яснення Міністерства юстиції України від 02.09.2015 року № 11.0.2/1674 та пункту 1 розпорядження СБУ від 22.09.2015 року № 348, під терміном «штатний працівник КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР», застосованим у пункті 3 частини 4 статті 3 Закону, належить розуміти всіх військовослужбовців, робітників і службовців КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР (а.с. 50, 105).

На виконання вказаних вимог розпорядження СБУ від 22.09.2015 року № 348, Служба безпеки України з врахуванням суті попереднього висновку від 29.04.2015 року № 24/26808л про відсутність щодо ОСОБА_1 заборон, передбачених частинами 3 та 4 статті 1 Закону, в листі від 30.11.2015 року № 24/л-77202 сформувала новий висновок для Пенсійного фонду України про виявлення додаткової інформації щодо відомостей, які підлягали перевірці згідно із запитом Пенсійного фонду України від 18.03.2015 року № 9992/07-10, та яка впливає на суть раніше надісланого СБУ висновку від 29.04.2015 № 24/26808-л. Так, у вказаному листі СБУ зазначено, що ОСОБА_1 у період з 28.01.1981 року по 28.11.1991 року проходив військову службу на штатних посадах КДБ УРСР, і, таким чином, відомості, повідомлені позивачем про незастосування до нього заборони, передбаченої ч.3 ст.1 Закону, на підставі критерію, визначеного п.3 ч.4 ст.3 Закону, є недостовірними (а.с. 25).

На підставі вказаного вище листа СБУ від 30.11.2015 року № 24/л-77202, листа Міністерства юстиції України від 09.12.2015 року № 462/11.0.2/27-15, погодження Міністерства соціальної політики України від 16.12.2015 року № 19123/0/14-15/09, Пенсійним фондом України видано оскаржений Наказ від 21.12.2015 року № 898-О «Про звільнення ОСОБА_1», згідно якого позивача звільнено з посади начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», пункту 7-2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (а.с. 10, 119, 121, 65).

Згідно наказу ГУПФ України в Івано-Франківській області № 121-ос від 22.12.2015 року «Про ОСОБА_1», оголошено вказаний вище наказ № 898-О від 21.12.2015 року і визнано позивача звільненим із 22.12.2015 року (а.с. 11).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Пунктом 7-2 частини 1 статті 36 КЗпП України передбачено припинення трудового договору з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади». Згідно частини 2 цієї статті, у випадку, передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України «Про очищення влади».

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про очищення влади», очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Згідно ч.3 ст.1 цього Закону, протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Частиною 4 статті 3 вказаного Закону передбачено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які, зокрема, були штатними працівниками чи негласними агентами в КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР, Головному розвідувальному управлінні Міністерства оборони СРСР, закінчили вищі навчальні заклади КДБ СРСР (крім технічних спеціальностей).

Матеріалами справи, зокрема копією трудової книжки позивача, повідомленням СБУ № 24/л-77202 від 30.11.2015 року та витягом з послужного списку підтверджується, що позивач з 28.01.1981 року по 28.11.1991 року проходив військову службу на штатних посадах КДБ УРСР (а.с. 12-17, 55, 76).

Тому, є вірним висновок суду першої інстанції, що позивач підпадає під застосування заборон, передбачених ч.3 ст.1 Закону України «Про очищення влади». При цьому, судом правомірно взято до уваги роз'яснення Міністерства юстиції України від 02.09.2015 року № 11.0.2/1674, в якому проведено системний аналіз чинних на час функціонування КДБ нормативно-правових актів колишнього СРСР та зроблено висновок про коло суб'єктів, яке охоплюється поняттям «штатний працівник КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР». Зокрема, що особа, яка проходила військову службу в органах держбезпеки на посадах, передбачених штатом КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР чи їх органів, одночасно була і працівником КДБ, а, отже, підпадає під поняття «штатний працівник КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР».

Відносно процесу перевірки, то суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до ч.4 ст.5 Закону України «Про очищення влади», організація проведення перевірки осіб (крім професійних суддів та осіб, зазначених в абзаці третьому цієї частини) покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка.

Згідно ч.14 ст.5 цього Закону, керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.

Частиною 11 ст. 5 даного Закону передбачено, що орган, який проводив перевірку, надсилає висновок про результати перевірки, підписаний керівником такого органу (або особою, яка виконує його обов'язки), керівнику органу, передбаченому частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки.

Відповідно до пункту 29 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами 3 і 4 статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою КМ України від 16.10.2014 року № 563, органи перевірки надсилають відповіді (висновки) на запити керівників органів, в яких проводиться перевірка. У разі встановлення щодо особи, стосовно якої проводилася перевірка, критерію, на підставі якого до неї повинна застосовуватися заборона, передбачена частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, органи перевірки одночасно з надісланням відповідей (висновків) на запити керівників органів, в яких проводиться перевірка, надсилають до Мін'юсту копії таких відповідей (висновків).

Згідно пункту 35 вказаного Порядку, якщо відповідь/висновок/копія судового рішення, що надійшли від органів перевірки за результатами перевірки, є неповними або суперечать іншим матеріалам перевірки, орган, в якому проводиться перевірка, з метою проведення додаткової перевірки чи уточнення отриманої інформації одноразово звертається із запитом до органів перевірки, які зобов'язані розглянути його та надати відповідь протягом десяти робочих днів.

Враховуючи викладене, вірним є висновок суду першої інстанції, що даним Порядком не встановлено вимоги щодо обов'язкового оформлення органом, який проводить перевірку, результатів такої перевірки у формі документу під назвою Висновок, а передбачає можливість надсилання відповіді на запити листами, в яких викладено висновок щодо достовірності вказаних особою у заяві відомостей про не застування до неї заборон, передбачених частинами 3 та 4 ст. 1 Закону.

Суд першої інстанції також вірно зазначив, що оскільки даним Порядком не передбачено обов'язку органу в якому проводиться перевірка, в разі зміни органом перевірки свого попереднього висновку, повторно скласти довідку про результати перевірки, а тому є безпідставними доводи позивача про те, що спірний наказ не міг бути прийнятий Пенсійним фондом України без складання нової довідки про результати перевірки.

Також, не заслуговують на увагу посилання апелянта на факт прострочення Службою безпеки України встановленого частиною 11 статті 5 Закону строку для надання висновку, як підставу скасування оскарженого наказу, оскільки таке порушення допущено не Пенсійним фондом України, а вказаним органом перевірки.

Таким чином, доводи апелянта не впливають на правомірність прийнятої постанови суду та висновків суду не спростовують.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що приймаючи наказ від 21.12.2015 року № 898-О про звільнення позивача згідно пункту 7-2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», Пенсійний фонд України діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

У зв'язку із наведеним відсутні також підстави для задоволення позовних вимог про поновлення позивача на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, постанова суду від 23.02.2016 р. винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 13.06.2016 року.