Справа № 816/662/16
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/662/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю: секретаря судового засідання - Петренко О.В.,

представника відповідача - Колоди Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сетілайт" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В:

06 травня 2016 року Полтавське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (надалі по тексту - позивач) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сетілайт" (надалі по тексту - відповідач, ТОВ "Сетілайт") про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 21512,50 грн та пені у розмірі 167,83 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідачем не виконано вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо забезпечення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, у зв'язку із чим ТОВ "Сетілайт" зобов'язане сплатити суму адміністративно-господарських санкцій в розмірі 21512,50 грн. Оскільки відповідачем вказані санкції в добровільному порядку до Державного бюджету України не перераховано, вони підлягають стягненню в судовому порядку разом із нарахованою за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій сумою пені в розмірі 167,83 грн.

Позивач у судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні. В письмових запереченнях відповідач посилався на виконання свого обов'язку з приводу формування вакансії для осіб з обмеженими можливостями, про що звітувався до відповідного центру зайнятості. При цьому, зауважив, що особи, направлені відповідачеві для зайняття такої вакансії не відповідали вимогам, викладеним у такій звітності.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що згідно із звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік (форма № 10-ПІ, реєстраційний номер 53/102/296), поданим ТОВ "Сетілайт" 01 лютого 2016 року Полтавському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за 2015 рік становила 24 особи, фонд оплати праці штатних працівників - 516,30 тис. грн, середньорічна заробітна плата штатного працівника - 21513,62 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, в тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів в розмірі 4 % середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця.

З огляду на викладене, кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів, відповідно до нормативу у відповідача у 2015 році, склала 1 місце.

Відповідно до наданих доказів на підприємство направлялись 2 особи для працевлаштування, яким було відмовлено у працевлаштуванні у зв'язку з їх невідповідністю виставлених відповідачем вимогам /а.с.16/.

Приписами статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 181 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний.

Рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендацій МСЕК та інших передбачених законодавством документів.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Згідно з абзацами 2, 4 пункту 2 статті 19 Закону України "Про зайнятість населення" державна служба зайнятості має право одержувати від підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності, адміністративні дані про наявність вакантних робочих місць, у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, характер і умови праці на них, про всіх вивільнюваних, прийнятих і звільнених працівників та інформацію про передбачувані зміни в організації виробництва і праці, інші заходи, що можуть призвести до вивільнення працівників та направляти для працевлаштування на підприємства, в установи і організації всіх форм власності при наявності там вільних робочих місць (вакантних посад) громадян, які звертаються до служби зайнятості, відповідно до рівня їх освіти і професійної підготовки, а інвалідів, крім того, - відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у них кваліфікації і знань та з урахуванням їх побажань.

Пунктом 4 статті 20 вищевказаного Закону встановлено, що підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, та про працівників, які працюють неповний робочий день (тиждень), якщо це не передбачено трудовим договором, або не працюють у зв'язку з простоєм виробництва з не залежних від них причин, і в десятиденний строк - про всіх прийнятих працівників у порядку, встановленому законодавством. Несвоєчасна реєстрація або відмова від неї, порушення порядку подання адміністративних даних тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно з Інструкцією щодо заповнення форми звітності №3-ПН "Звіт про наявність вакансій" форма використовується для інформування населення про наявність вакансій, сприяння працевлаштуванню громадян, зареєстрованих у центрах зайнятості як такі, що шукають роботу, для підбору персоналу на замовлення роботодавців, для оцінки поточної потреби в кадрах та організації професійної підготовки населення відповідно до потреб ринку праці. У разі необхідності підбору працівників за сприяння центрів зайнятості фізичні особи, у тому числі підприємці, також можуть інформувати центри зайнятості про наявність вакансій за цією формою.

У графі 15 Звіту наводяться дані про можливість працевлаштування на вільне робоче місце (вакантну посаду) особи, що належить до окремої категорії громадян, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, у рахунок річної броні, установленої місцевими державними адміністраціями, виконавчими органами відповідних рад за поданням центрів зайнятості, відповідно до статті 5 Закону України "Про зайнятість населення", із змінами та доповненнями, а також інвалідів, пенсіонерів, студентів та інших.

З інформації Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості від 14 квітня 2016 року № 11зн вбачається, що ТОВ "Сетілайт" протягом 2015 року направлялись звіти про наявність вільних робочих місць за формою 3-ПН для працевлаштування інвалідів щомісячно протягом року для працевлаштування інвалідів з наступними вимогами до претендента на зайняття вакансії: Забезпечення безперебійного функціонування комп'ютерної системи та комп'ютерних мереж підприємства (локальних (LAN) та глобальних (WAN) обчислювальних мереж, інтернет), адміністрування системного та мережевого програмного забезпечення, участь у розробці, адмініструванні і оновленні сайту підприємства та інше; 5-денний робочий день; постійний характер виконуваної роботи; освітньо-кваліфікаційний рівень - магістр; додаткові вміння, знання, навички - сертифікат CISCO /а.с. 20-32/.

Так, згідно пояснень відповідача двом особам, що направлялись на працевлаштування було відмовлено у зв'язку з невідповідністю, яка згідно суперечливих пояснень представника відповідача полягала у неналежному освітньо-кваліфікаційному рівні (а саме направлена особа мала диплом "Спеціаліста"), освіти за фахом та відсутності сертифікату CISCO, про що й зазначено у направленні на працевлаштуванні як причину відмови направлених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 /а.с.117-123/.

Щодо наявності інших причин для відмови у працевлаштуванні вказаних осіб представником відповідача належних доказів та/або обґрунтованих пояснень суду не надано.

Надаючи оцінку викладеному, суд зауважує, що вимоги до осіб, що вже перебувають на таких посадах, вакансія щодо працевлаштування інваліда якого зазначена відповідачем у своїй звітності про попит на робочу силу (вакансії), значно нижчі. Зокрема, як зауважено представником відповідач, працівники відповідача, які знаходяться на аналогічних посадах: ОСОБА_4 має кваліфікаційний рівень "Спеціаліст" у спеціальності "Комп'ютерні системи та мережі", а ОСОБА_5 - у спеціальності "Колісні та гусеничні машини" за кваліфікацією "інженер-механік" /а.с. 151-155/. Також, судом відмічено, що при прийнятті вказаних осіб на посаду "адміністратор системи" вимог наявності у останніх сертифікатів CISCO як обов'язкової вимоги при призначення на зайнятті ними посади - не вимагалось. Також, набуття такого сертифікату вказаними особами у зв'язку з введенням мережевого обладнання CISCO Systems відповідно до Наказу № 25 від 18 березня 2013 року - суду надано не було, та згідно пояснень представника відповідача у осіб, які станом на момент розгляду справи знаходяться на посаді "адміністратор системи" - вказаного сертифікату не має /а.с.149-150/.

При цьому, варто звернути увагу, що посилання відповідача на неналежність таких осіб у зв'язку з відсутністю освіти за фахом, судом не може розцінюватись як належне обґрунтування такої відмови, оскільки не ставилась як вимога до претендента відповідно до поданої до Кременчуцького МРЦЗ звітності.

Твердження представника відповідача про наявність додаткових вимог до особи, яка може бути призначена на посаду "адміністратор системи" та у зв'язку із чим було відмовлено у прийнятті на вказану посаду, особам, які направлялися центром зайнятості, суд визнає як необґрунтовані з огляду на наступне.

По-перше, посада, яка зазначена відповідачем у звітності про попит на робочу силу і до якої відповідачем поставлені додаткові вимоги: освітньо-кваліфікаційний рівень "магістр", "сертифікат CISCO" /а.с.19-32/ та посади осіб, які займають працівники позивача без вказаних вимог /а.с. 154-155/ - аналогічні та згідно затвердженого штатного розпису називаються: "адміністратор системи" /а.с. 135-142, 151/. Таким чином, пояснення представника відповідача, що особи, які вже знаходяться у нього в штаті без відповідних вимог, які ним висунуті для особи інваліда, та посада, яку відповідач вказує у звітності та готовий у випадку направлення йому такої особи центром зайнятості взяти на роботу є необґрунтованими, оскільки назви посад зазначено одинакові. В той же час, твердження відповідача, що вказані особи можуть знаходитися в різних підрозділах є безпідставним, оскільки це його внутрішні правила щодо назв підрозділів і розміщення посад у вказаних підрозділах, однак назва самої посади тотожна - адміністратор системи.

По-друге, суд звертає увагу, що відповідач згідно наданого ним наказу № 3 від 02.01.2015 року створив робоче місце для інваліда, згідно якого не визначено, що робоче місце створено саме за посадою "адміністратор системи", як і не зазначено про необхідність наявності у інваліда освітньо-кваліфікаційного рівня "магістр" та "сертифікату CISCO" /а.с.39/.

По-третє, відповідач у звітності про попит на робочу силу, зазначаючи про характеристику вакансії та вимоги до претендента на посаду "адміністратор системи" у розділі 5 "завдання та обов'язки" вказує: Забезпечення безперебійного функціонування комп'ютерної системи та комп'ютерних мереж підприємства (локальних (LAN) та глобальних (WAN) обчислювальних мереж, інтернет), адміністрування системного та мережевого програмного забезпечення, участь у розробці, адмініструванні і оновленні сайту підприємства та інше /а.с.19-33/. Також, в обґрунтування необхідності наявності у особи-інваліда освітньо-кваліфікаційного рівна "магістр" та наявність сертифікату "CISCO" і яка займатиме таку ж посаду, яку вже займають працівники відповідача без вимог в частині "магістра" та "сертифікату CISCO", відповідач посилається на наявність посадової інструкції /а.с. 149/, яка ним затверджена для посади "адміністратор системи" і яка буде поширюватися саме на особу-інваліда. Однак, в той же час, суд звертає увагу, що у вказаній посадовій інструкції в розділі 4 "завдання та обов'язки адміністратора системи" не зазначені "завдання та обов'язки", які вказані відповідачем у звітності про попит на робочу силу /а.с.19-33/, що в свою чергу вказує про суперечливість тверджень представника відповідача.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що ТОВ "Сетілайт", створюючи вакансію для працевлаштування осіб з обмеженими можливостями та подаючи звітність "інформація про попит на робочу силу (вакансії)" штучно підвищив вимоги до таких претендентів, що унеможливило б направлення інвалідів, які б відповідали таким вимогам, відповідно твердження відповідача про вчинення останнім всіх необхідних для працевлаштування інваліда є необґрунтованими а відмови у працевлаштуванні особі, які були до нього направлені центром зайнятості - безпідставними.

Таким чином, фактично на підприємстві у 2015 році відповідачем не дотримано нормативу працевлаштування осіб, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність стосовно однієї особи, оскільки останнім необґрунтовано відмовлено вказаним вище інвалідам, враховуючи безпідставно завищені вимоги до таких кандидатів.

Згідно ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Згідно з частиною другою вказаної статті Закону порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Розрахунок розміру адміністративно-господарської санкції та пені за порушення терміну її сплати відповідачем в ході судового розгляду не оспорювався та підтверджений матеріалами справи /а.с.6/.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій суд виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій, при цьому враховує, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

Згідно положень статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

В силу приписів частини 3 статті 217 Господарського кодексу України до суб'єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції.

Адміністративно-господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування (частина 4 статті 217 ГКУ).

Відповідно до частини 1, 2 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Із аналізу вищенаведених норм суд вбачає, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця, передбачені Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення, і підлягають застосуванню у разі, якщо суб'єкт господарювання не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи те, що судом підтверджено правомірність застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій на суму 21512,50 грн, та нарахування пені, яка підлягає сплаті відповідачем, у розмірі 167,83 грн.

Отже, позовні вимоги Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 4 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-11, 71, 94, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сетілайт" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сетілайт" (, вул. Леніна, 8/18, м. Кременчук, Полтавська область, 39614) на користь Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (одержувач: УДКСУ м. Кременчуці Полтавської області, код 37965850, р/р 0008, банк: ГУДКСУ в Полтавській області, МФО 831019) адміністративно-господарські санкції у розмірі 21512,50 гривень (двадцять одна тисяча п'ятсот дванадцять гривень 50 коп.) та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 167,83 гривень (сто шістдесят сім гривень 83 коп.).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови виготовлено 13 червня 2016 року.

Суддя І.Г. Ясиновський