Справа № 712/6211/16-а
Суддя: Марцішевська О. М.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Постанова

Іменем України

Справа № 712/6211/16-а

Провадження № 2а/712/214/16

16 червня 2016 року

Соснівський районний суд м.Черкаси в складі :

Головуючого-судді - Марцішевської О.М.

при секретарі - Вдовенко О.В.

за участю адвоката Суботіна Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2до Управління патрульної поліції у м.Черкасах в особі інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м.Черкасах рядового поліції Недзельського Віталія Петровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, посилаючись на те, що постановою Управління патрульної поліції у м.Черкаси серія ПС2 № 971147 від 18.05.2016 року притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП за правопорушення, яке полягало в тому, що керуючи автомобілем Субару Форестер, номерний знак НОМЕР_1 на автодорозі Н-16 22 км дороги Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань, виконуючи маневр обгону пересік суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п.8.1, 8.5.1 ПДР. При розгляді справи були порушені його процесуальні права, оскільки не був складений протокол про адміністративне правопорушення, також постанова є незаконною і необгрунтованою, оскільки складена за відсутністі належних доказів. Тому просить суд скасувати постанову серії ПС2 № 971147 від 18.05.2016 року та закрити провадження по справі.

В ході розгляду справи представник позивача, адвокат Суботін Г.Г. позов підтримав та просив суд позов задоволити. Вказував, що при розгляді справи були порушені норми процесуального законодавства, які регулюють порядок притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки позивач не визнав вини у вчиненні адміністративного правопорушення, тому за таких обставин повинен був складатись протокол про адміністративне правопорушення, також розгляд справи безпосередньо на місці призвело до порушення прав позивача на надання правової допомоги, також у постанові не вказане місце вчинення адміністративного правопорушення, не вказаний автомобіль, маневр обгону якого виконував позивач з порушення ПДР та не надані будь-які докази порушення ПДР позивачем, тому оспорювана постанова є незаконною і необгрунтованою.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заперечував порушення процесуального та матеріального права при розгляді адміністративної справи, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову. Вказував, що позивач, будучи зупиненим після вчинення порушення ПДР, надав на вимогу інспектора документи та після того, як йому було повідомлено про те, що відносно нього була складена постанова, вказав, що буде її оскаржувати в суді, клопотань про відкладення розгляду адміністративної справи для надання йому правової допомоги, позивачем не заявлялись.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову з наступних підстав.

Постановою ПС2 № 971147 від 18.05.2016 року притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП за правопорушення, яке полягало в тому, що керуючи автомобілем Субару Форестер, номерний знак НОМЕР_1 на автодорозі Н-16 ,22 км дороги Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань, виконуючи маневр обгону пересік суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п.8.1, 8.5.1 ПДР та було застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу 255 грн.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984р. (далі - КупАП) визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з пунктом 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.5.1 ПДР України передбачено, що горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції - ч.2 ст. 258 КУпАП.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд виходить з того, що при вирішенні даного спору врахуванню підлягають приписи частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо здійснення розгляду і вирішення справ в адміністративних судах на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, частинами 4 та 5 зазначеної статті на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи; зобов'язує суд запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до приписів статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Судом витребувано у відповідача матеріали відеофіксації вчинення адміністративногоправопорушення та розгляду адміністративної справи. Згідно наданого відповідачем відеозапису відеофіксація здійснювалась після зупинки керованого позивачем автомобіля, до зупинки автомобіля його рух на автодорозі відеозаписом не зафіксований. На службовому автомобілі, на якому здійснював патрулювання інспектор Недзельський В.П., згідно пояснень відповідача 18.05.2016р. прилад (відеореєстратор), який здійснює відеофіксацію порушень водіями ПДР України, був відсутній.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що перед тим, як був поданий поданий сигнал для зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, він бачив неодноразові порушення з боку позивача, який виконуючи маневр обгону пересік суцільну лінію дорожньої розмітк, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, однак об'єктивних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини відповідачем у справі надано не було.

Суд критично ставиться до пояснень працівників патрульної поліції ОСОБА_6, ОСОБА_7, допитаних в якості свідків, оскільки останні є зацікавленими особами і їх свідчення в даному випадку не можуть братися судом, як беззаперечний та об'єктивний доказ законності винесення оскаржуваної постанови.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач заперечує скоєння правопорушення, в якому його звинувачують, при цьому, як пояснив відповідач він вказував про намір оскарження обвинувачення до суду під час складання інспектором спірної постанови. Суд приходить до висновку, що, не склавши при таких обставинах протокол про адміністративне правопорушення, відповідач порушив вимоги ч.3 ст. 258 КУпАП .

Крім того, як вбачається з відеозапису розгляду справи, в автомобілі позивача знаходилась пасажирка, пояснення від якої мав відібрати інспектор, проте, цього не зробив.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Суд приходить до висновку, що відповідачем, всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України, факт порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи суду не надав.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП є не доведеним.

З огляду на викладене, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню як протиправна.

В іншій частині адміністративний позов не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Частиною 2 статті 162 КАС України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про : визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З урахуванням наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що до компетенції суду при вирішенні справ за правилами КАС України не належить вирішення питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності, оскільки такі повноваження надані особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.5 ст.288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Керуючись ст.ст. 9,22, 255, 268, 280, 287-289, 293 КУпАП, ст.ст. 86,160,161,162 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задоволити частково.

Скасувати постанову серіїПС2 № 971147 від 18 травня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КпАП України.

В іншій частині відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня отримання її копії в порядку, передбаченому ст. 186 КАС України.

ГОЛОВУЮЧИЙ: