Справа № 826/25668/15
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Приватне підприємство «Полтавський ливарно-механічний завод», ОСОБА_5 про визнання протиправними рішення та дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Приватне підприємство «Полтавський ливарно-механічний завод», ОСОБА_5 про визнання протиправними рішення та дій, зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вважає незаконними рішення щодо визнання транзакцій по поточному рахунку позивача в ПАТ «Дельта Банк» по перерахуванню сум коштів від ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» на користь позивача, та договору банківського вкладу (депозиту) від 21.01.2015 нікчемними, а також про протиправність дій щодо списання коштів в сумі 130 000 грн. із вказаного депозитного рахунку в банку поза дорученням клієнта (позивача).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 квітня 2016 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено наступне.

17.01.2015 року та 19.01.2015 року на поточний рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_1, відкритий в ПАТ «Дельта Банк», з рахунку № НОМЕР_2 юридичної особи - ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» () у цьому ж Банку були перераховані суми коштів у розмірах 95000,00 грн. і 50000,00 грн. (з призначенням платежів «Перерахування згідно вимоги від 17.01.2014 року щодо договору про відступлення права вимоги № 4 від 17.01.2015 року, без ПДВ»).

За змістом позовної заяви судом першої інстанції було встановлено, що підставою для перерахування коштів ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» на поточний рахунок ОСОБА_2 стали наступні обставини:

17.01.2015 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 був укладений договір про відступлення права вимоги № 4, за умовами якого первісний кредитор (ОСОБА_5) зобов'язується передати, а новий кредитор (ОСОБА_2) прийняти право вимоги належного виконання зобов'язань ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» за договором поруки № НКЛ-2004202/1 від 20.06.2014 року, що, в свою чергу, укладений між первісним кредитором і підприємством, в частині обов'язку повернути суму коштів у розмірі 145000,00 грн. Ціна відступлення права вимоги за вказаним договором від 17.01.2015 року визначена сторонами у розмірі 1000,00 грн. На виконання договору про відступлення права вимоги від 17.01.2015 року № 4 ОСОБА_5 передав ОСОБА_2 за актом приймання-передачі копії договору поруки № НКЛ-2004202/1 від 20.06.2014 року та інших документів, які засвідчуються права вимоги, що відступаються, та повідомив боржника (ПП «Полтавський ливарно-механічний завод») про частковий перехід права вимоги до нового кредитора у розмірі 145000,00 грн. за укладеним договором про відступлення права вимоги, а ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_5 вартість права вимоги, що відступається.

Набуття ОСОБА_5 права вимоги як первісним кредитором до підприємства зумовлено укладенням між ПАТ «Дельта Банк» і ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» договору кредитної лінії № НКЛ-2004202/1 від 20.06.2014 року, та договору застави майнових прав № НКЛ-204202/1/S1 від 20.06.2014 року - між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_5 з метою забезпечення виконання цього договору кредитної лінії.

На підтвердження наведених обставин позивач додав до матеріалів позову наступні документи: копії платіжних доручень ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» № 1988 від 17.01.2015 року та № 1994 від 19.01.2015 року на загальну суму 145000,00 грн., копію виписки ПАТ «Дельта Банк» по особовому рахнку № НОМЕР_1 за період з 25.01.2013 року по 21.10.2015 року, копії договору про відступлення права вимоги від 17.01.2015 року № 4 та акта прийому-передачі від 29.01.2015 року щодо передачі документів, копію повідомлення ОСОБА_5 передачу права вимови належного виконання зобов'язання в частині суми 145000,00 грн. новому кредитору, копію вимоги ОСОБА_2 про виплату боргу в сумі 145000,00 грн., адресованої ПП «Полтавський ливарно-механічний завод», копію договору кредитної лінії № НКЛ-2004202/1 від 20.06.2014 року, копію договору застави майнових прав № НКЛ-204202/1/S1 від 20.06.2014 року, копію договору про відступлення права вимоги від 20.06.2014 року.

21.01.2015 року між ОСОБА_2 (Вкладником) і ПАТ «Дельта Банк» (Банком), в особі уповноваженої особи Глебової Ю.Г., був укладений договорів банківського вкладу (депозиту) за № НОМЕР_5 «Найкращий від Миколая on-line» у гривнях. За умовами цього Договору Банк залучає вклад в сумі 130000,00 грн. на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок, вказаний в п. 1.6 цього Договору, та по 21.04.2015 року включно, для чого Вкладнику відкрито вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_3. Додаткові внески коштів до суми Вкладу не допускаються.

Згідно п. 1.8 ст. 1 цього Договору зарахування вкладу на Рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відритого в Банку, або готівкою через касу Банку в день укладання сторонами цього Договору. У разі, якщо в день укладання сторонами цього Договору, Вкладник не здійснить перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, цей Договір вважається таким, що не був укладений.

Цього ж дня позивачем на виконання умов зазначеного договору банківського вкладу (депозиту) від 21.05.2015 року були перераховані кошти в сумі 130000,00 грн. з поточного рахунку у Банку, що засвідчується даними виписки ПАТ «Дельта Банк» по угоді № НОМЕР_5 від 21.01.2015 року (особовий рахунок № НОМЕР_3).

При цьому постановою правління Національного банку України № 692/БТ від 30.10.2014 року було прийнято рішення про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних на строк 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності. Зокрема, Банку було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантоване сума відшкодування за вкладом фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності цією Постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків, здійснення кредитних операцій, а також надавання поруки та інші зобов'язання, здійснення вивільнення отриманого Банком забезпечення за кредитними операціями до часу повного погашення позичальниками заборгованості, а в разі потреби приймати додаткове забезпечення.

В подальшому на підставі постанови правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення за № 51 про запровадження з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

За рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03.08.2015 року строк здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» продовження до 02.10.2015 року включно.

Постановою правління Національного банку України від 02.10.2015 року № 664 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк».

На виконання даної постанови Національного банку України від 02.10.2015 року № 664 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 02.10.2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Даним рішенням розпочато процедуру ліквідації цього Банку та призначено уповноважену особу Фонду гарантування з делегуванням їй всіх повноважень ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначених ст.ст. 37, 38, 51, ч. 1 та 2 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Кадирову В.В. на два роки з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно.

29.09.2015 року позивач отримав лист представника Банку від 29.09.2015 року № 9294/179 «Повідомлення про нікчемність правочину», яким до відома ОСОБА_2 доведено відомості про визнання нікчемними транзакцій (операцій) по перерахуванню коштів, а саме: від 17.01.2015 року в сумі 95000,00 грн. та від 19.01.2015 року в сумі 50000,00 грн. на поточний рахунок № НОМЕР_1 від юридичної особи-клієнта Банку - ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» (), що були здійснені з призначенням платежу «Перерахування згідно вимоги від 17.01.2014 року щодо договору про відступлення права вимоги № 4 від 17.01.2015 року, без ПДВ», а також договору банківського вкладу № НОМЕР_5 від 21.01.2015 року, на який були залучені кошти, отримані внаслідок зазначених нікчемних транзакцій, згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За даними виписки ПАТ «Дельта Банк» по угоді № НОМЕР_5 від 21.01.2015 року (особовий рахунок № НОМЕР_3), наданої на запит позивача, кошти в сумі 130000,00 грн. були списані з вкладеного рахунку ОСОБА_2 та перераховані на рахунок ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» внаслідок застосування наслідків нікчемності договору банківського вкладу згідно наказу № 822 від 16.09.2015 року за операцією від 17.01.2015 року.

Вважаючи такі рішення та дії по списанню коштів з вкладного рахунку без відома вкладника протиправними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є неправомірними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з положеннями ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із нормами ч. 1, 2 і 5 ст. 45 цього Закону Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Між тим порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений нормами ст. 27 цього Закону та врегульований Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14 «Про затвердження Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 року за № 1548/21860.

Зокрема, відповідно ч. 1 і 6 ст. 27 Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. У переліку вкладників заначається суму відшкодування для кожного вкладника. Також Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує також переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Аналогічно в п. 3 і 4 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладам визначено, що Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Пунктами 2 і 4 розд. IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами передбачено, що Фонд складає на підставі Переліку, загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр). Надалі виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

В силу приписів норм ч. 1 і 2 ст. 28 Закону Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

З контексту даних норм права в сукупності вбачається, що Перелік, який складається уповноваженою особою, та Загальний реєстр вкладників, який затверджується Фондом, є різними за суттю, змістом та призначенням документами. Перелік складається уповноваженою особою Фонду, а Загальний реєстр вкладників формується та затверджується Фондом на підставі Переліку. Перелік, який складається уповноваженою особою, по суті має характер попереднього документу, який надалі у формі Загального реєстру затверджується Фондом.

Крім того, у відповідності до п. 6 розд. ІІІ зазначеного Положення протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників. Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Водночас під час розгляду даної справи судом враховується наступне. Згідно ч. 1 - 2 ст. 38 Закону встановлено, що Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

В редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» від 16.07.2015 N 629-VIII (що набрав чинності з 12.08.2015 року) наведені повноваження покладалися на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з правом делегування їх Уповноваженій особі Фонду.

За приписами ч. 3 ст. 38 Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

При цьому нормою ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частина 1 ст. 203 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Також, згідно з ч. 2 ст. 215 цього Кодексу недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Таким чином, з контексту наведених норм права вбачається законодавчо визначене право Уповноваженої особи Фонду на визнання правочинів неплатоспроможного банку такими, що порушують публічний порядок, у випадках, визначених у ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Правова позиція по даному питанню висловлена Вищим адміністративним судом України в постанові від 21.01.2016 року № К/800/26658/15.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни (ч. 5 ст. 38 цього Закону).

Судом першої інстанції було встановлено, що Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» Кадировим В.В. на виконання обов'язків, передбачених ч. 8 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», прийнято рішення у формі наказу від 11.03.2015 року № 67 про про проведення перевірки правочинів (інших договорів), вчинених (укладених) АТ «Дельта Банк» протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, що є нікчемними з підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 зазначеного Закону, для чого були призначені відповідні комісії, в тому числі з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк» згідно наказу від 29.05.2015 року № 408.

За результатами роботи Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк», що оформлені протоколом засідання Комісії від 17.09.2015 року, затверджені результати перевірки та вирішено не знімати тимчасове обмеження на виплату коштів з рахунків фізичних осіб, які отримали кошти на власні рахунки від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, після 15.01.2015 року (тобто, з дня доведення керівництвом Банку до відома своїх працівників інформації про обмеження на здійснення окремих операцій, визначених постановою Національного банку України від 30.10.2014 року № 692/БТ). Даною перевіркою виявлено правочини (договори, операції) за вкладними операціями, що є нікчемними згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб». Зокрема, в тексті вказаного протоколу від 17.09.2015 року (витяг з якого наявний у матеріалах справи) зазначені висновки Комісії про те, що операції по перерахуванню юридичними особами та фізичними особами-підприємцями, які є одночасно кредиторами Банку, коштів на поточні (карткові) рахунки фізичних осіб, а також операції по подальшому перерахуванню коштів з рахунків отримувачів на власні депозитні рахунки, або на рахунки третіх осіб, надають кредиторам - юридичним особам та фізичним особам-підприємцям переваги перед іншими кредиторами, а отже - такі операції (транзакції) по перерахуванню коштів є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону. Крім того, Комісія дійшла до висновку, що договори банківського вкладу, укладені між Банком та фізичними особами за рахунок коштів, отриманих від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, або від проміжних отримувачів, надають кредиторам - юридичним особам та фізичним особам-підприємцям перед іншими кредиторами, а отже, з урахуванням норми ст. 216 Цивільного кодексу України, - такі договори банківського вкладу (депозиту) також є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 зазначеного Закону.

Зі змісту протоколу від 17.09.2015 року судом першої інстанції було встановлено, що Комісією віднесено до нікчемних з наведених підстав операції по перерахуванню 17.01.2015 з року поточного рахунку ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» № НОМЕР_2 на поточний рахунок ОСОБА_2 сум коштів у розмірах 95000,00 грн. і 50000,00 грн. з призначенням платежів «згідно вимоги від 17.01.2015 року, щодо договору відступлення права вимоги № 4 від 17.01.2015 року», та договір № НОМЕР_5 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях від 21.01.2015 року.

З урахуванням описаних вище висновків Комісії Уповноважена особа Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» Кадиров В.В. наказом від 18.09.2015 року № 822 «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладними операціями» застосував до договору банківського вкладу (депозиту) № НОМЕР_5 від 21.01.2015 року шляхом проведення операції з повернення коштів в сумі 130000,00 грн. з депозитного рахунку ОСОБА_2 на поточний рахунок ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» та обмежив виплату коштів за час ліквідації на депозитному рахунку позивача.

Перевіряючі наявність підстав, з яких договір банківського вкладу (депозиту) позивача визнано нікчемним, у розрізі ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд встановив наступне.

За результатами проведення відповідною Комісією перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, вчинених (укладених) Банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, що оформлено протоколом засідання комісії № 45 від 11.08.2015 року, встановлено нікчемність договору кредитної лінії № НКЛ-2004202/1 від 20.06.2014 року з ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» - з підстав, визначених п. 1, 2 і 6 ч. 3 ст. 38 Закону, договору застави майнових прав № НКЛ-2004202/S-1 від 20.06.2014 року з ОСОБА_5 - з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону та договору про відступлення права вимоги від 02.10.2014 року з ТОВ «ФК «Надбання» - з підстав, визначених п. 1 і 2 ч. 3 ст. 38 Закону.

Зокрема, в ході перевірки встановлено, що 04.11.2010 року між Банком та ПП «Полтавський ливарно-механічний завод», в особі генерального директора ОСОБА_9, (надалі - позичальник) був укладений договір кредитної лінії № НКЛ-2004202 (надалі - кредитний договір 1), відповідно до умов якого позичальнику відкрито кредитну лінію з лімітом 14220117,00 грн. Кредит надавався строком до 24.02.2017 року включно, з платою за користування кредитом із розрахунку 17% річних.

Заборгованість позичальника за таким кредитним договором забезпечувалась договором поруки № П-2004202 від 19.05.2011 року, укладеним з ОСОБА_9, та договором поруки № П-2004202-1 від 29.02.2012 року, укладеним з ОСОБА_5

В подальшому Банк уклав з ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» договір кредитної лінії № НКЛ-2004202/1 від 20.06.2014 року (надалі - кредитний договір 2), за умовами якого позичальнику був виданий кредит в сумі 11283063,22 грн. строком до 20.09.2014 року з платою за користування кредитом із розрахунку 18,5% річних. Вказаний кредит надавався для рефінансування кредитної заборгованості позичальника перед Банком за кредитним договором № 1.

Заборгованість підприємства за кредитним договором № 2 забезпечувалася договором застави майнових прав № НКЛ-2004202/1/S-1 від 20.06.2014 року, укладеним між Банком і ОСОБА_5 із заставною вартістю 4 700 000 грн. При цьому ОСОБА_5 був поручителем за кредитним договором 1, є родичем керівнику ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» ОСОБА_9 та є кредитором Банку за депозитним договором № 002-20571-130614 від 13.06.2014 року.

Таким чином, в день укладення кредитного договору № 2 20.06.2014 року за рахунок виданих Банком позичальнику кредитних коштів, з поточного рахунку позичальника № НОМЕР_2 в AT «Дельта Банк», була повністю погашена заборгованість позичальника за кредитним договором № 1 в сумі 11283063,22 грн., що підтверджується виписками з особових рахунків Позичальника. Внаслідок цього погашення правовідносини сторін за кредитним договором 1 та договорами забезпечення припинились.

02.10.2015 року із рахунку заставодавця ОСОБА_5 в AT «Дельта Банк» НОМЕР_4 була погашена заборгованість позичальника за кредитним договором 2 в розмірі 4572052,05 грн.

Сума заборгованості позичальника по кредитному договору 2 у розмірі 7075473,83 грн. була відступлена ТОВ «ФК «Надбання» за ціною відступлення права вимоги у розмірі 15001,00 грн. на підставі договору про відступлення права вимоги від 02.10.2014 року.

З урахуванням періодів вчинення правочинів (укладання договорів), мети правочинів, описані вище правочини (а саме: договір кредитної лінії № НКЛ-2004202/1 від 20.06.2014 року, договір застави майнових прав № НКЛ-2004202/S-1 від 20.06.2014 року та договір про відступлення права вимоги від 02.10.2014 року) розцінені Комісією як єдина операція, спрямована виключно на вилучення у Банку ліквідних активів. В тому числі договір застави майнових прав № НКЛ-2004202/S-1 від 20.06.2014 року, на думку Комісії, був спрямований, насамперед, на часткове штучне погашення кредиту підприємства без залучення зовнішніх надходжень та формування у заставодавця (ОСОБА_5), який виконав свої зобов'язання, права регресу до позичальника, яке він має можливість реалізувати поза межами банку.

Як наслідок, за висновками Комісії, Банк, уклавши договір застави майнових прав та прийнявши погашення заборгованості за кредитним договором 2 із рахунку заставодавця (ОСОБА_5) у Банку, надав одному із кредиторів Банку переваги (у вигляді надання можливості отримати еквівалентне задоволення його вимог від позичальника), прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами Банку, що зазначено у п.7 ч. 3 ст. 38 Закону.

Документальні докази оскарження вказаного рішення Комісії, оформленого протоколом № 45 від 11.08.2015 року, в судовому порядку сторони та треті особи до суду не подали.

При цьому ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» 17.01.2015 року здійснило перерахування грошових коштів на поточний рахунок ОСОБА_2, який 21.01.2015 року відкрив у Банку депозитний рахунок № НОМЕР_5 та поповнив такий депозитний рахунок за рахунок суми коштів, отриманих від підприємства на виконання договору відступлення права вимоги № 4 від 17.01.2015 року.

Разом з тим, представник позивача не пред'явив суду оригінали та/або копії розрахункових документів за договором № 4 про відступлення права вимоги від 17.01.2015 року, та не підтвердив факт придбання у ОСОБА_5 (останній за даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців разом з ОСОБА_9 являються засновниками ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» в рівних частках) права вимоги на належне виконання зобов'язання ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» в сумі 145000,00 грн.

Також судом першої інстанції було встановлено, що операції за поточним і депозитним рахунками, відкритими на ім'я ОСОБА_2, здійснені в січні 2015 року, тобто у період, коли діяла постанова Національного банку України від 30.10.2014 року № 692/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», відповідно до якої в діяльності Банку діяло обмеження не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

З урахуванням вищенаведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_2 в загальній сумі 145000,00 грн. з подальшим перерахуванням більшої частини коштів на депозитний рахунок позивач було здійснено з метою створення штучного зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на відшкодування коштів за рахунок держави.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість доводів Уповноваженої особи Фонду щодо відсутності підстав для включення позивача до переліку вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів Фондом в межах гарантованої суми, оскільки відповідач виявив нікчемність правочинів (транзакцій та договору банківського вкладу), що свідчить про відсутність права у вкладника за таким договором банківського вкладу (депозиту) на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок приймаючого банку, а тому Уповноважена особа Фонду Кадиров В.В. правомірно не включив позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Отже, позовні вимоги позивача, пред'явлені до Уповноваженої особи Фонду Кадирова В.В., та відповідно позовні вимоги, пред'явлені до Фонду, - як похідні від першої вимоги, задоволенню не підлягають.

Враховуючи зазначені вище обставини справи, колегія суддів вважає правльним висновок суду першої інстанції про те, що вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, а тому вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 196, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 16.06.2016 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.