Справа № 808/6728/14
Суддя: Прудивус Олег Васильович
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

25 травня 2016 року (12 год. 00 хв.) Справа № 808/6728/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прудивуса О.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: Приватного акціонерного товариства Запоріжкокс

до: Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

09.10.2014 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов публічного акціонерного товариства Запоріжкокс (далі позивач) до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів, в якому позивач із урахуванням уточнених позовних вимог від 28.05.2015, просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.10.2014 №, яким позивачу було зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 11218799,00 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги таким.

За наслідками проведеної відповідачем планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2013, 12.08.2014 відповідачем був складений акт №262/28-04-47-10/00191224. 27.08.2014 на підставі висновків акту перевірки відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено відємне значення за платежем податок на прибуток в сумі 11379430,00 грн. Рішенням Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 25.09.2014 №17605/10/28-10-10-4-23 була частково задоволена скарга позивача на зазначене податкове повідомлення-рішення від 27.08.2014, його було скасовано в частині зменшення обєкта оподаткування з податку на прибуток в сумі 160631,00 грн. У звязку із частковим скасуванням Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів податкового повідомлення-рішення від 27.08.2016, на підставі висновків акту перевірки та рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 25.09.2014 відповідачем 09.10.2014 було прийняте податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено суму відємного значення обєкту оподаткування податком на прибуток за 2013 рік у розмірі 11218799,00 грн.

Підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення став висновок відповідача про завищення позивачем сум витрат від операційної діяльності в частині проведення операцій з реалізації продукції позивача в адресу ВАТ «Запоріжсталь», яке є повязаною із позивачем особою, за цінами, що нижче витрат виробництва, а також про проведення позивачем безтоварних операцій із ТОВ «Газ Україна 2020» за договором про придбання дизельного палива.

Позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення рішення протиправним, оскільки висновки акту перевірки щодо реалізації позивачем своєї продукції ВАТ «Запоріжсталь» за договором №20/2013/27/88 від 14.12.2012 за цінами, що нижче собівартості виробництва цієї продукції, а також щодо безтоварності господарських операцій позивача із ТОВ «Газ Україна 2020» за договором №132/13/785 від 04.03.2013, які стали підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 13.10.2014 відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою суду від 06.04.2016 допущено заміну відповідача його правонаступником Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС(далі відповідач).

В ході попереднього судового засідання провадження у справі неодноразово зупинялося.

Ухвалою від 25.05.2016 провадження у справі поновлене.

Ухвалою суду від 25.05.2016 допущено заміну первинного позивача його правонаступником Приватним акціонерним товариством «Запоріжкокс» (далі позивач).

У попередньому судовому засіданні відповідачем подані заперечення на адміністративний позов, у яких він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки за матеріалами проведеної планової виїзної перевірки позивача відповідачем було встановлено, що на підставі договору із ВАТ «Запоріжсталь» від 14.12.2012 №20/2013/27/88 позивачем було реалізовано цьому підприємству в серпні 2013 року 98278,38 тон коксу доменного на суму 179225463,82 грн., з яких 85847,804 тон на суму 155674302,83 грн. реалізовано за ціною нижче собівартості, в результаті чого витрати на виробництво цих 85847,804 тон коксу перевищили доходи від їх продажу на 10471963,68 грн. Позивач та ВАТ «Запоріжсталь» в періоді, що перевірявся, виступають повязаними особами, оскільки перебувають під спільним контролем Metinvest B.V. (809869305, Alexanderstraat 23 2514 JMs Gravenhage, Нідерланди). Відтак, в порушення п. 138.4, п. 138.8 ст. 138, пп. 153.2.6 п. 153.2 ст. 153 ПК України позивачем до складу витрат включено витрати на виробництво коксу доменного, які перевищують доходи, отримані від продажу цього коксу ВАТ «Запоріжсталь». Такий висновок ґрунтується на тому, що акт перевірки є джерелом доказування, а позивач в ході апеляційного оскарження не надав жодних доказів на спростування висновків відповідача. Крім того, позивачем не підтверджене здійснення господарських операцій із ТОВ «Газ Україна 2020», внаслідок чого не підтверджена обґрунтованість віднесення до складу витрат операційної діяльності витрат на придбання у цього підприємства дизельного палива. Обґрунтованість висновку відповідача щодо не підтвердження факту здійснення такої господарської операції підтверджується постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2015 по справі №808/6856/14, яке набрало законної сили, З огляду на викладені обставини, відповідач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

У ході попереднього судового засідання представниками сторін надані додаткові докази, а також додаткові пояснення та заперечення на обґрунтування їх правових позицій.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.05.2016 закінчено підготовче провадження та за письмовою згодою сторін призначено справу до судового розгляду у той же день, а саме 25.05.2016.

25.05.2016 судом було отримано клопотання представників позивача та відповідача про розгляд справи у порядку письмового провадження.

У судове засідання 25.05.2016 особи, які беруть участь у справі, не прибули.

Згідно ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження.

Суд, розглянувши матеріали і зясувавши обставини адміністративної справи та дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

На підставі направлень від 30.05.2014 №№ 328-330, 332-333, 335-336, 338-340, 342, 344 та 355 відповідно до плану-графіку проведення документальних перевірок субєктів господарювання відповідачем в період з 02.06.2014 по 05.08.2014 було проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за цей саме період. 12.08.2014 відповідачем був складений акт №262/28-04-47-10/00191224 «Про результати планової виїзної перевірки ПАТ «Запоріжкокс» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012р. по 31.12.2013р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012р. по 31.12.2013р.» (далі ОСОБА_1 перевірки), відповідно до висновків якого відповідачем було встановлено порушення позивачем, крім іншого, п. 39.15 ст. 39, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп.153.2.6 п. 153.2 ст. 153 Податкового кодексу України в результаті чого завищено відємне значення обєкту оподаткування податком на прибуток за 2013 рік на загальну суму 15751153 грн. в т.ч. 2013 рік у звязку із застосуванням «звичайних цін» в сумі 14843687 грн.

18.08.2014 позивачем відповідачу були подані заперечення до ОСОБА_1 перевірки.

27.08.2014 на підставі ОСОБА_1 перевірки відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік у розмірі 11379430 грн.

04.09.2014 позивачем до Міжрегіонального головного управління Міндоходів Центрального офісу з обслуговування великих платників була подана скарга на податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі ОСОБА_1 перевірки.

Рішенням Міжрегіонального головного управління Міндоходів Центрального офісу з обслуговування великих платників від 25.09.2014 №17605/10/28-10-10-4-33 серед іншого було скасоване податкове повідомлення-рішення відповідача від 27.08.2014 № по зменшенню обєкта оподаткування по податку на прибуток в сумі 160631,00 грн., скарга позивача задоволена частково.

09.10.2014 на підставі ОСОБА_1 перевірки та рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів Центрального офісу з обслуговування великих платників від 25.09.2014 №17605/10/28-10-10-4-33 відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення № (далі оскаржуване ППР).

Не погоджуючись із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Оцінюючи правомірність зменшення відповідачем позивачу у 2013 році суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 11218799 грн., та, відповідно, оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд виходить із такого.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

З розрахунку визначеної відповідачем суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток, наявного в матеріалах справи (арк. 211 т. 3), судом встановлено, що визначена оскаржуваним ППР сума витрат позивача в 2013 році у розмірі 11218799,00 грн. складається з наступних витрат: реалізація пов'язаній особі - ВАТ «Запоріжсталь», продукції, виробленої позивачем, за цінами нижче собівартості (пп. 153.2.6 п. 153.2 ст. 153 ПК України, в редакції яка діяла до 01.09.2013) на суму 10471964,00 грн. та завищення витрат по операціям з сумнівним контрагентом ТОВ «Газ України 2020», по якому отриманий акт про відсутність реальності здійснення господарських операцій, на суму 746835,00 грн.

Витрати по операціях з ТОВ «Газ України 2020» за 2013 рік позивачем сформовані на підставі наступних документів: договір №132/13/785 від 04.03.2013, додаткової угоди до нього №2898 від 31.12.2013, специфікацій до договору: №1/865 від 04.03.2013, №2696 від 20.11.2013, №4/240 від 13.12.2013.

На підтвердження поставок за цим договором позивачем надані наступні документи:

- видаткова накладна №РН-0003293 від 10.03.2013 та акт приймання-передачі до неї на суму 608154,53 грн. з ПДВ,

- видаткова накладна №12071 від 01.12.2013 та акт приймання-передачі до неї на суму 672781,45 грн. з ПДВ,

- видаткова накладна №12273 від 21.12.2013 та акт приймання-передачі до неї на суму 516232,80 грн. з ПДВ, загалом на суму 1797168,78 грн.

ТОВ «Газ України 2020» на адресу позивача були виписані податкові накладні №420 від 10.03.2013 на суму 608154,43 грн., в т.ч. ПДВ 101359,07 грн., №15 від 01.12.2013 на суму 372781,45 грн., в т.ч. ПДВ 112130,24 грн., та №106 від 21.12.2013 на суму 520611,05 грн., в т.ч. ПДВ 86768,51 грн. До податкової накладної №106 від 21.12.2013 ТОВ «Газ України 2020» був складений розрахунок №236 від 31.12.2013 коригування кількісних і вартісних показників податкової декларації, відповідно до якого було відкореговано кількісні та вартісні показники зазначеної податкової накладної до значень, наведених у видатковій накладній №12273 від 21.12.2013

На адресу ТОВ «Газ України 2020» на підставі зазначених документів позивачем здійснені наступні платежі: платіжне доручення №16104 від 22.05.2013 на суму 608154,53 грн., платіжне доручення №22756 від 04.12.2013 на суму 564300,00 грн., платіжне доручення №23149 від 16.12.2013 на суму 108481,19 грн., платіжне доручення 23442 від 24.12.2013 на суму 468549,95 грн., платіжне доручення №24025 від 17.01.2014 на суму 47682,85 грн. та платіжне доручення №24254 від 24.01.2014 на суму 0,26 грн., а загалом на суму - 1797168,78 грн.

На підтвердження факту здійснення зазначених господарських операції позивачем до суду надані копії прибуткових ордерів №460041 від 18.03.2013, №490332 від 04.12.2013 та №492709 від 24.12.2013, акти приймання дизельного палива комісією позивача від 18.03.2013, від 04.12.2013 та від 24.12.2013, залізничні накладні від 10.03.2013 №43047976, від 01.12.2013 №41990862 та від 21.12.2013 №42441535.

На підтвердження використання у господарській діяльності поставленого дизельного палива позивач надав суду накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів №459812 від 21.03.2013, №460592 від 31.03.2013, №460594 від 31.03.2013, №489072 від 03.12.2013, №491483 від 22.12.2013, №493022 від 31.12.2013 та №493023 від 31.12.2013.

Дослідивши обставини даних правовідносин суд зазначає, що за приписами ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною 4 статті 72 КАС України визначено, що вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Судом встановлено, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2015 по справі №808/6856/14 за позовом позивача до відповідача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.10.2014 № та №, прийнятих відповідачем на підставі висновків ОСОБА_1 перевірки та рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів Центрального офісу з обслуговування великих платників від 25.09.2014 №17605/10/28-10-10-4-33, тобто з тих саме підстав, що й оскаржуване у цій справі податкове повідомлення-рішення, апеляційна скарга відповідача була задоволена, постанова Запорізького окружного адміністративного суду по цій справі від 12.11.2014 скасована та прийнята нова постанова, якою у задоволенні позову відмовлено.

Зазначене судове рішення залишене без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.02.2016.

Судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що податковим повідомленням-рішенням № від 09.10.2014 позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування у розмірі 101359 грн., і, відповідно, зобовязано позивача сплатити суму податку на додану вартість у розмірі 101359 грн., та нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 25339,75 грн., податковим повідомленням-рішенням № від 09.10.2014 позивачу зменшено розмір відємного значення з податку на додану вартість у розмірі 198169 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем за наслідками правовідносин позивача із ТОВ «Газ України 2020».

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача суд зазначив, що в ході перевірки позивачем не було надано документів, що б підтверджували операції відвантаження та перевезення дизельного пального безпосередньо постачальником - ТОВ ГАЗ Україна -2020.

Так, залізничні накладні, що містяться в матеріалах справи, не підтверджують транспортування палива саме від ТОВ ГАЗ УКРАЇНА-2020. В накладних №43047976, №41990862, №42441535 відправником значиться ТОВ Зовнітрансгаз та ТОВ Торговий дім Ветек, хоча за специфікаціями вантажовідправником є ТОВ ГАЗ УКРАЇНА-2020.

Податковим органом встановлено, що наданий позивачем сертифікат відповідності палива дизельного ДТ-3-К4 сорт F, зареєстрований в реєстрі за №UА1.174.0216399-13, органом сертифікації МПП Карті не видавався, в реєстрі Системи УкрСЕПРО даний номер сертифікату значиться за іншим органом сертифікації і виданий на іншу продукцію (т.3 а.с. 139-141).

Під час проведення перевірки було зясовано про наявність кримінального провадження №0000112 від 01.08.2013, порушеного за ознаками ст. 212 КК України відносно ТОВ Нова енергетична компанія по взаємовідносинам з ТОВ Магеллангруп. В ході досудового розслідування встановлено, що ТОВ Магеллан груп у період 2012-2013 років формував податковий кредит за рахунок підприємств з ознаками фіктивності, серед яких є ТОВ ГАЗ УКРАЇНА-2020.

В акті перевірки податковий орган посилався на інформацію з інформаційних баз , якою підтверджено відсутність у контрагентів ТОВ ГАЗ УКРАЇНА-2020 та безпосередньо у контрагента позивача необхідних основних фондів, кваліфікованого технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, вантажних транспортних засобів тощо. Відповідач на обґрунтування висновків щодо нереальності здійснення операцій позивача з контрагентом ТОВ ГАЗ УКРАЇНА-2020 посилався на протокол допиту свідка ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження №0000076, який вказував на непричетність до фактичного керування фіктивним підприємством ТОВ ГАЗ УКРАЇНА-2020. Проте, первинні документи, надані позивачем на підтвердження реальності операцій з контрагентом ТОВ ГАЗ УКРАЇНА-2020, містять підписи як директора вказаного підприємства ОСОБА_1, так і іншої особи ОСОБА_2 Доказів щодо права підпису документів ОСОБА_2 матеріали справи не містять. Прибуткові ордери, копії яких є в матеріалах справи взагалі не містять вказівки, що за особи їх підписали.

Вже під час апеляційного розгляду справи, представником відповідача надано суду копію вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова (т.3 а.с. 217-218), яким визнано винним засновника, директора ТОВ ГАЗ УКРАЇНА-2020 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 205 КК України. Вироком встановлено факт фіктивності підприємства ТОВ ГАЗ УКРАЇНА-2020, зазначено що директор не виконував функцій, покладених на нього згідно статуту підприємства, не вчиняв дій щодо його управління, не приймав участі у фінансово-господарській діяльності цього підприємства. Судом при розгляді кримінальної справи встановлено, що підприємство ТОВ ГАЗ УКРАЇНА-2020 використовувалося з метою прикриття незаконної діяльності.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно з ч.1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

В той же час, документи бухгалтерського обліку та фінансової звітності вважаються первинним лише за підстави доведення реальності здійснення господарських операцій.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи зазначене вище, апеляційний суд зробив висновок, що позивачем документально не підтверджено реальність здійснення господарських операцій із контрагентом ТОВ ГАЗ УКРАЇНА-2020. Апеляційний суд вважає правомірними висновки відповідача, викладені в ОСОБА_1 перевірки, а саме те, що зазначені правовідносини позивача із контрагентом мали виключно паперовий характер, а отже не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Таким чином, судовим рішенням Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, яке набрало законної сили, встановлений факт порушення позивачем приписів податкового законодавства по взаємовідносинам із ТОВ «Газ України 2020» у 2013 році, тому підстави для задоволення позовних вимог та скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення в частині зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток на суму 746835,00 грн. у суду відсутні.

Щодо підстав для формування витрати позивача по взаємовідносинах з ВАТ «Запоріжсталь» суд зазначає таке.

Актом перевірки встановлено, що між позивачем та ВАТ «Запоріжсталь» укладено договір на поставку продукції від 14.12.2012 №20/2013/27/88, згідно якого позивач зобовязався поставити ВАТ «Запоріжсталь» коксову продукцію власного виробництва. Найменування продукції, її кількість, якість, ціна, умови і строки поставки зазначаються у відповідних додатках до договору, які є його невідємною частиною.

Як зазначено в ОСОБА_1 перевірки, згідно специфікації до цього договору ціна на кокс доменний складає 1798,43 грн./т. На виконання умов цього договору позивач в серпні 2013 року відвантажив ВАТ «Запоріжсталь» кокс доменний у кількості 98278,38 тон на суму 179225463,82 грн., з яких 85847,804 тон коксу на суму 155674302,83 грн. реалізовано за ціною нижче собівартості, в результаті чого витрати на виробництво цих 85847,804 тон коксу перевищили доходи від їх продажу на 10471963,68 грн.

В обґрунтування своїх висновків відповідач посилається на порушення позивачем вимог п. 138.4, п. 138.8 ст. 138, пп. 153.2.6 п. 153.2 ст. 153 ПК України, в редакції, яка діяла в серпні 2013 року.

Відповідно до вимог п. 138.4 ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно із п. 138.8 ст. 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Підпунктом 153.2.6 пункту 153.2 статті 153 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати на оплату винагород або інших видів заохочень пов'язаним з таким платником податку фізичним особам у разі, якщо немає документальних доказів, що таку оплату було проведено як компенсацію за фактично надану послугу (відпрацьований час). За наявності зазначених документальних доказів віднесенню до складу витрат підлягає фактична сума оплати, але не більша, ніж сума, розрахована за звичайними цінами.

Витрати, понесені у зв'язку з продажем/обміном товарів, виконанням робіт, наданням послуг пов'язаним з таким платником податку особам або за операціями з давальницькою сировиною, визнаються в розмірі, що не перевищує доходи, отримані від такого продажу/обміну.

Судом встановлено, і цей факт не заперечується сторонами, що позивач та ВАТ «Запоріжсталь» в періоді, який перевірявся, є повязаними особами в значенні пп. 14.1.159 п. 14.1 ст. 14 ПК України, оскільки перебувають під спільним контролем Metinvest B.V. (809869305, Alexanderstraat 23 2514 JMs Gravenhage, Нідерланди).

Позивач зазначає, що висновок відповідача про реалізацію в серпні 2013 року ВАТ «Запоріжсталь» коксу доменного за ціною нижче собівартості не відповідає даним бухгалтерського та податкового обліку позивача.

Зокрема, в обґрунтування своєї позиції позивач надав суду оборотно-сальдову відомість «Облік готової продукції» (відомість №7) по рахунку 26001 за серпень 2013 року (а.с. 171-176 т. 3). При цьому зазначає, що собівартість 1 тони коксу доменного, виробленого в коксовій батареї №2, безпідставно зазначена податковим органом в графі «собівартість (ЦІНА)» в додатку №5 до ОСОБА_1 перевірки (а.с. 213-214 т. 1) в розмірі 2006,04 грн., а згідно даних бухгалтерського обліку позивача, зокрема відомості №7 за серпень 2013 року, на яку посилається відповідач на стор. 9 ОСОБА_1 перевірки (а.с. 16 т. 1), собівартість 1 тони коксу доменного, виробленого в коксовій батареї №2 становить 1897,91 грн. Так само зазначає, що собівартість 1 тони коксу доменного, виробленого в коксових батареях №5, №6, безпідставно зазначена відповідачем в додатку №5 до ОСОБА_1 перевірки в розмірі 1867,44 грн., тоді як за даними відомості №7 за серпень собівартість коксу доменного з цих батарей становить 1760,69 грн.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що згідно Інструкції про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобовязань і господарських операцій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, на рахунку 269 «Готова продукція» обліковують наявність та рух готової продукції, виготовленої підприємством за фактичною виробничою собівартістю.

Згідно даних оборотної відомості №7 «Облік готової продукції», наданої позивачем суду, собівартість реалізації продукції по коксовим батареям у серпні 2013 року складає 88039613,40 грн. по батареї №2, 98006517,79 грн. по батареям №5, №6.

Відповідач зазначає, що під час визначення собівартості виготовлення у серпні 2013 року позивачем коксу доменного він виходив з даних копії шахового журналу позивача по рахунку 26001 за цей місяць, яка була надана відповідачу позивачем. Згідно даних цього шахового журналу собівартість готової продукції за серпень 2013 року 93052004,67 грн. по коксовій батареї №2 та 103945017,74 грн. по батареям №5 та №6.

Крім того, відповідач посилається на те, що шаховий журнал (відомість) є за своєю суттю різновидом оборотної відомості за окремим бухгалтерським рахунком. Шахова форма оборотної відомості призначена для зручності побудови рахунків Головної книги підприємства. Оборотна відомість №7 «Облік готової продукції» не може містити дані, що не співпадають із даними, відображеними у шаховому журналі.

Відповідач зазначає, що дані шахових журналів за інші місяці 2013 року співпадають із даними оборотних відомостей №7 «Облік готової продукції» за ці місяці.

Суд зазначає, що сторонами суду надані копії документів бухгалтерського обліку, які містять різну інформацію про вартість продукції, виробленої позивачем у серпні 2013 року, при цьому зі змісту ОСОБА_1 перевірки вбачається, що під час перевірки відповідач використовував бухгалтерську інформацію з джерел наведених на стор. 9-11 ОСОБА_1 перевірки, будь-якого посилання на інформацію з шахового журналу позивача по рахунку 26001 за серпень 2013 року ОСОБА_1 перевірки не містить. Разом з тим, відповідачем не надана суду копія відомості №7, яка була врахована відповідачем під час складання ОСОБА_1 перевірки і, відповідно, прийняття оскаржуваного ППР, при цьому такі відомості за інші місяці, щодо яких податкових повідомлень-рішень не приймалось, у відповідача наявні.

Відтак, суд критично ставиться до твердження відповідача про те, що наведені в ОСОБА_1 перевірки дані щодо собівартості виробленого позивачем в серпні 2013 року коксу доменного відповідають даним бухгалтерського обліку позивача, зокрема відомості №7 за цей місяць, які надавались відповідачу працівниками позивача під час перевірки.

Посилання відповідача на ту

обставину, що по інших місяцях 2013 року дані перевірки собівартості співпадають з даними бухгалтерського обліку позивача суд не приймає, оскільки щодо таких періодів не приймалось податкового повідомлення-рішення, а відтак цей факт не є прямим доказом порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду достатніх та переконливих доказів на обґрунтування наявності підстав для зменшення позивачу суми відємного значення обєкту оподаткування податком на прибуток за 2013 рік у розмірі 10471964 грн. та, відповідно винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у цій частині.

У свою чергу, позивач, на переконання суду, обґрунтував та довів протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в наведеній вище частині з огляду на відсутність у відповідача підстав для зменшення позивачу суми відємного значення обєкту оподаткування податком на прибуток за 2013 рік.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення в зазначеній вище частині є протиправним, а відтак адміністративний позов в цій частині є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із приписами ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Платіжним дорученням від 07.10.2014 №32292 (а.с. 7 т. 1) підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 487,20 грн.

Оскільки судом позов щодо визнання протиправним та скасування ППР на загальну суму 11218799,00 грн. був задоволений лише у частині суми 10471964 грн., а в задоволенні вимог щодо визнання протиправним та скасування цього ППР на суму 746835,00 грн. відмовлено, то на користь позивача має бути присуджено:

487,20 грн. / 11218799,00 грн. * 10471964,00 грн. = 454,77 грн.

Отже, відповідна сума підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 12, 14, 86, 94, 98, 158 163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Запоріжкокс» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 09.10.2014 № в частині зменшення Публічному акціонерному товариству «Запоріжкокс» суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік у розмірі 10471964 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судовий збір у розмірі 454,77 грн. (чотириста пятдесят чотири гривні сімдесят сім копійок) присудити на користь Приватного акціонерного товариства «Запоріжкокс» () за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.В. Прудивус