Справа № 809/596/16
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2016 р. Справа № 809/596/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Кафарського В.В.,

за участю секретаря Єлізарової У.Г.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом: Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу у розмірі 9 358,26 гривень,-

ВСТАНОВИВ:

26.05.2016 року Коломийська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення податкового боргу у розмірі 9 358,26 гривень. Позовні вимоги мотивувала тим, що за відповідачем рахується податкова заборгованість перед бюджетом, яка виникла в результаті несплати самостійно задекларованих податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік в сумі 1 396,39 гривень, за 2014 рік в сумі 4 205,21 гривень та за 2015 рік в сумі 2 288,40 гривень, а також пені, нарахованої позивачем на суму несвоєчасно сплаченого платником податку з доходів фізичних осіб, в сумі 1 468,26 грн.

Таким чином, вищевказана сума податкового боргу у загальному розмірі 9 358,26 гривень підлягає до стягнення з відповідача в судовому порядку, як такого, що не погашений у встановлений строк.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення. Наданим правом на подання заперечення проти позову не скористалася. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи суду не подала.

За таких обставин, на підставі приписів частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд даної адміністративної справи за відсутності відповідача.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши і оцінивши докази, суд робить висновок, що даний адміністративний позов підставний та підлягає задоволенню.

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин, суд виходить з чинних на час виникнення правовідносин нормативно-правових актів та зазначає їх зміст у відповідній редакції.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа -підприємець, перебуває на податковому обліку у Коломийській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, є платником податку на доходи фізичних осіб.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори (пункт 8.1). До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 8.2).

Пунктом 9.1. статті 9 Податкового кодексу України встановлено, що до загальнодержавних належать податок на доходи фізичних осіб (підпункт 9.1.2).

Правові засади справляння податку на доходи фізичних осіб встановлюються розділом IV Податкового кодексу України.

Згідно підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 цього Кодексу, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачем подано до Коломийської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік з додатками до неї - розрахунком податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності у 2013 році. У вказаному розрахунку визначено суму податку, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі 1 396,39 гривень та розмір авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб, що підлягають сплаті до бюджету в наступному за звітним році в розмірі 518,81 гривень (а.с.7-8, 10).

09.02.2015 року відповідачем подано позивачу декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік, в розрахунку до якої визначено суму податку, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі 2 192,40 гривень та розмір авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб, що підлягають сплаті до бюджету в наступному за звітним році в розмірі 548,10 гривень (а.с.11-16).

Також, 05.02.2016 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 подано до Коломийської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, якою платником узгоджено податкове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб за вказаний період у розмірі 2 288,40 гривень (а.с.17-18).

Пунктом 56.11 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Таким чином, суд приходить до висновку, що податкові зобов'язання, визначені відповідачем у вищевказаних податкових деклараціях з податку на доходи фізичних осіб, є узгодженими.

Положеннями статті 36 Податкового кодексу України визначено суть податкового обов'язку, згідно положень якої податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (пункт 36.1).

Згідно з підпунктом 177.5.1 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України, авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб розраховуються підприємцем самостійно, але не менш як 100 відсотків річної суми податку з оподатковуваного доходу за минулий рік (у співставних умовах), та сплачуються до бюджету по 25 відсотків щокварталу (до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада).

Відповідно до пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації (абзац 1).

У судовому засіданні встановлено, що відповідачем частково сплачено податок на доходи фізичних осіб за 2014 рік у сумі 179,59 гривень, непогашеним залишається 4 205,21 гривень податку на доходи фізичних осіб за вказаний період.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено норми статті 179 Податкового кодексу України та не сплачено узгоджену суму податкового зобовязання зі сплати податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік в розмірі 1 396,39 гривень, за 2014 рік в розмірі 4 205,21 гривень та за 2015 рік в розмірі 2 288,40 гривень.

У відповідності до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно пункту 59.5 даної статті Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Судом встановлено, що позивачем на виконання вимог пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України надіслано відповідачу податкову вимогу форми "Ф" за №1100 від 17.09.2012 року на суму 315,84 гривень Дану вимогу відповідач отримала особисто 19.09.2012 року, однак залишила без реагування, а податковий борг за нею, на момент виникнення вищевказаних податкових зобовязань, не сплатила (а.с.19).

Підпунктом 129.1.1. пункту 129.1. статті 129 Податкового кодексу України встановлено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Згідно пункту 129.4 цієї статті даного Кодексу пеня, визначена підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

Як встановлено судом, позивачем на суму несвоєчасно сплаченого відповідачем податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, нарахована пеня в розмірі 1 468,26 гривень.

Згідно пункту 131.3 статті 131 Податкового кодексу України суми пені зараховуються до бюджетів або державних цільових фондів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки.

Відповідно до пункту 14.1.175 статті 14 Податкового кодексу України сума узгодженого грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобовязання утворює податковий борг.

Таким чином, 1 396,39 гривень податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік, 4 205,21 гривень - за 2014 рік, 2 288,40 гривень за 2015 рік та 1 468,26 грн. пені, нарахованої позивачем на суму несвоєчасно сплаченого відповідачем податку на доходи фізичних осіб, утворюють податковий борг відповідача в загальному розмірі 9 358,26 грн., який нею не сплачено.

Наявність вказаної суми податкового боргу підтверджується випискою з облікової картки платника податку щодо відповідача (а.с.20) та іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Підстав для звільнення відповідача від сплати заборгованості судом не встановлено.

Наявність податкового боргу та його розмір відповідач не спростувала, доказів сплати заборгованості суду не представила, чим фактично не заперечила суму заборгованості, яка є предметом спору в даній справі.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язана погасити податковий борг. Наявність такого обов'язку у відповідача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, даний обов'язок забезпечується Конституцією України, стаття 67 якої передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно із пунктом 87.1 статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Пунктом 87.2. даної статті Податкового кодексу України передбачено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податків вимоги.

Пунктом 87.11 статті 87 цього Кодексу орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення сума є узгодженою та являється податковим боргом відповідача перед бюджетом, який нею не сплачено та підлягає стягненню.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) в дохід державного бюджету податковий борг зі сплати податку на доходи фізичних осіб та пені в розмірі 9 358 (дев'ять тисяч триста п'ятдесят вісім) гривень 26 копійок.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Кафарський В.В.

Постанова складена в повному обсязі 13.06.2016 року.