Справа № 823/508/16
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року справа № 823/508/16

м. Черкаси

16 год. 25 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Цаплі І.Ю.,

представника позивача - ОСОБА_1 (за договором),

представника відповідача - Матвійчук О.А. (за довіреністю),

представника третьої особи - ОСОБА_3 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування наказу,

встановив:

16 травня 2016 року до суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_4, в якій просить:

1) визнати протиправним наказ Головного управління Держземагентства у Черкаській області від 06.02.2015 №23-780/14-15/СГ про надання дозволу на розробку документації із землеустрою ОСОБА_5;

2) скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Черкаській області від 06.02.2015 №23-780/14-15/СГ про надання дозволу на розробку документації із землеустрою ОСОБА_5.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуваний накази є протиправним, а тому підлягає скасуванню, оскільки прийнятий з порушенням вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про фермерське господарство». В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що у відповідності ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» одним з обов'язкових документів для отримання дозволу на розроблення документації землеустрою ОСОБА_5 мав надати документ, що підтверджує досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Позивач зазначає, що ОСОБА_5 не має належного досвіду роботи у сільському господарстві, а тому на має право оренди, в тому числі і виготовляти проект відведення на підставі оспорюваного наказу на земельну ділянку. Крім того позивач посилається на правову позицію Верховного Суду України висловлену в постанові від 03.02.2016.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Крім того в судовому засіданні зазначив, що оскаржуваний наказ підлягає скасуванню з огляду на те, що із заявою на отримання даної земельної ділянки звернувся громадянин ОСОБА_5 без будь-якого правового зв'язку до фермерського господарства, а тому відповідач, як розпорядник земель не мав права приймати будь-яких наказів за заявою громадянина без проведення торгів.

Представник відповідача в письмових запереченнях просив відмовити в задоволенні адміністративного позову та наголосив, що під час розгляду заяви ОСОБА_5 відповідачем дотримано законодавчо врегульований порядок надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду розташованої в адмінмежах Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області, а саме статті 122, 123 Земельного кодексу України та статтю 7 Закону України «Про фермерське господарство».

Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників процесу, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

19.12.2014 до ГУ Держземагентства у Черкаській області звернувся гр. ОСОБА_5 із заявою та необхідним пакетом документів (а.с.60-61), в якій просив надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності площею 11,5 га для ведення фермерського господарства, в адміністративних межах Маньківської селищної ради (за межами населеного пункту) Маньківського району Черкаської області.

Оскільки вищевказана заява відповідала вимогам Земельного Кодексу України та Закону України «Про фермерське господарство», 06.02.2015 ГУ Держземагентства у Черкаській області виданий наказ № 23-780/14-15-СГ (а.с.59) про надання гр. ОСОБА_5 дозволу на розроблення документації із землеустрою (щодо відведення вищевказаної земельниї ділянки).

Вважаючи дії Головного управління Держземагенства у Черкаській області упередженими та суб'єктивними в частині надання саме ОСОБА_5 дозволу на розроблення документації із землеустрою, з метою встановлення об'єктивних обставин справи позивачем направлені звернення до державних органів та прокуратури.

Тальнівська ОДПІ 23.12.2015 на запит Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури стосовно доходів ОСОБА_5 надала лист №5594/23-22-11-015, в якому зазначила, що відповідно відомостей з інформаційного фонду ДРФО ГУ ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків інформація про місце роботи громадянина ОСОБА_5 та отримання будь-яких доходів від СПД - фізичної особи ОСОБА_6 відсутня. Але ця інформація потребує уточнення безпосередньо у підприємця ОСОБА_6 (а.с.12).

25.12.2015 листом №1498 вих. 15 Маньківський відділ Уманської місцевої прокуратури Черкаської області, надав відповідь ОСОБА_4, в якому зазначив, що ними вивчено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду ОСОБА_5 для ведення фермерського господарства 11,5000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності в адмінмежах Маньківської селищної ради (за межами населеного пункту) та інші документи на підставі яких ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою на вищевказану земельну ділянку.

В ході вивчення встановлено, що згідно трудової книжки ОСОБА_5, він з 2008 року по даний час працює механізатором ПП «Святко», таким чином має тривалий досвід роботи у сільському господарстві.

Однак, згідно інформації Тальнівської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області відомості з інформаційного фонду ДРФО ГУ ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків ОСОБА_5 та отримання будь-яких доходів від СПД-фізичної особи ОСОБА_6 відсутня, що може свідчити про відсутність досвіду роботи ОСОБА_5 у сільському господарстві, що в свою чергу являється порушенням вимог ст.. 7 Закону України «Про фермерське господарство», щодо порядку надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Враховуючи вищезазначені факти Маньківським відділом Уманської прокуратури на адресу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області направлено лист щодо можливих порушень вимог земельного законодавства під час надання ОСОБА_5 дозволу на розроблення документації із землеустрою на зазначену земельну ділянку (а.с.11).

Оскільки вищевказаний наказ відповідача фактично обмежує право позивача на отримання в оренду земельної ділянки в адміністративних межах Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області (надано дозвіл одній особі на розроблення документації із землеустрою на земельні ділянки площею 11,5000 га), ОСОБА_4 звернувся до Маньківського районного суду Черкаської області за захистом порушених прав та інтересів зі сторони суб'єкта владних повноважень.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюються Земельним кодексом України та Законом України від 19 червня 2003 року №973-IV «Про фермерське господарство» (далі - Закон України №973-IV).

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України №973-IV фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення, у відповідності до ч.2 зазначеної статті належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури (ч.3 ст.22 ЗК України).

Частиною 1 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.7 ст.118 ЗК України).

Як передбачено частиною 1 статті 7 Закону України №973-IV для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України №973-IV земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

На виконання вказаних вимог ОСОБА_5 звернувся Головного управління Держземагенства у Черкаській області із заявою про надання йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності площею 11,5 га для ведення фермерського господарства, в адміністративних межах Маньківської селищної ради (за межами населеного пункту) Маньківського району Черкаської області, разом із заявою подав необхідні документи, а саме: обґрунтування розмірів земельної ділянки, копії паспорту та ідентифікаційного коду, викопіювання, ситуаційний план, довідка з державної статистичної звітності, копія трудової книжки, довідка Маньківської селищної ради.

За результатами розгляду зазначеної заяви 06.02.2015 ГУ Держземагентства у Черкаській області виданий наказ № 23-780/14-15-СГ (а.с.59) про надання гр. ОСОБА_5 дозволу на розроблення документації із землеустрою (щодо відведення вищевказаної земельної ділянки).

Стосовно доводів позивача про те, що в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинно бути зазначено не лише про бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, до заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти здобутої в аграрному навчальному закладі, а державний орган в свою чергу повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів суд вважає за необхідне зазначити таке.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування передбачений статтею 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм слід зазначити, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду приймають органи, визначені в статях 122, 123 Земельного кодексу України. Їхня бездіяльність не перешкоджає процесу відведення земельної ділянки, оскільки здійснення замовлення на виготовлення проектної документації можливе без отримання дозволу на її виготовлення.

Правову позицію щодо бездіяльності органів, уповноважених вирішувати питання щодо відведення земельних ділянок, висловив Верховний Суд України у постанові №2а-358а13 від 10 грудня 2013 року.

Виходячи із аналізу доданих до заяви ОСОБА_5 документів, які відповідають переліку встановленому частиною 2 статті 123 Земельного кодексу України, суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

У позові позивач посилається на правову позицію Верховного Суду України висловлену в постанові від 03.02.2016, яка на його думку, ухвалена з тотожного спору.

Суд не приймає посилання позивача у цій частині, оскільки дана постанова ухвалена за інших обставин.

Аналіз вищевказаних положень ЗК України дає підстави суду зробити висновок, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в ст.118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Таким чином, отримання особою дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на думку суду, не означає прийняття в подальшому позитивного рішення про надання її у власність цій особі.

Суд звертає увагу, що в адміністративному позові позивач та в судовому засіданні його представник не надали суду відомостей щодо їхнього звернення до відповідача з заявою про отримання дозволу на розробку документації із землеустрою вищезазначеної земельної ділянки, що свідчить про те, що оскаржуваний наказ ніяким чином не порушує права та інтереси позивача.

Крім того, в матеріалах справи наявна ухвала Маньківського районного суду від 11.02.2016 у справі №701/69/16-ц, якою заборонено Головному управлінню Держгеокадастру у Черкаській області вчиняти будь-які дії щодо надання дозволів на відчуження земельної ділянки, затверджувати проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_5 для ведення фермерського господарства загальною площею 11,5000 га. за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності в адмінмежах Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області (за межами населеного пункту) та заборонено Маньківському районному управлінню юстиції сектору реєстрації речових прав реєструвати право оренди земельної ділянки загальною площею 11,5000 га. за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності в адмінмежах Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області (за межами населеного пункту) (а.с.91).

Також суд зазначає, що відповідно до пояснень в.о. начальника відділу розпорядження землями сільськогосподарського призначення Головного управління Держгеокадаствру у Черкаській області Коваленко В.Г. станом на 14.06.2016 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 11.5000 га із земель державної власності в оренду, розташованої а адмінмежах Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області не затверджений (а.с.83).

У свою чергу представник ОСОБА_5 підтвердив, що проект на затвердження на розробку документації із землеустрою до відповідача не подавався, оскільки є судове рішення про заборону Головному управлінню Держгеокадастру у Черкаській області вчиняти будь-які дії щодо надання дозволів на відчуження земельної ділянки, затверджувати проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_5 для ведення фермерського господарства загальною площею 11,5000 га.

Проаналізувавши доводи позивача, суд дійшов висновку, що наведені ним аргументи не можуть бути підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваного наказу, оскільки він не порушує права та інтереси позивача і не створює для нього жодних правових наслідків.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв'язку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що обов'язковою умовою визнання акта недійсним є порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі, а також невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС, також убачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

ОСОБА_4 оспорює наказ, які є правовим актом індивідуальної дії. Такий правовий акт породжує права та обов'язки тільки тих суб'єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), яким його адресовано.

Посилання позивача на порушення його прав є безпідставними, оскільки зазначений наказ не стосуються його безпосередньо.

Також суд звертає увагу на п. 3 оскаржуваного наказу де зазначено «термін дії дозволу складає 1 (один) рік», таким чином оскаржуваний наказ вичерпав свою дію.

Крім того існування даного наказу не позбавляє можливості іншим особам заінтересованим в отриманні даної земельної ділянки в оренду звернутися до відповідача з відповідною заявою (ст. 118 ЗК України).

Згідно вимог частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач довів, що під час вчинення дій, з приводу яких подано позов, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому вимоги ОСОБА_4 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Керуючись статтями 56, 58, 86, 94, 159, 162, 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.П. Тимошенко

Повний текст постанови виготовлено 15 червня 2016 року