Справа № 826/25108/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 червня 2016 року № 826/25108/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.04.2015 р. № ,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.04.2015 р. № .

Обґрунтовуючи заявлені позовні позивач вказує на протиправність проведення перевірки позивача та висновків акту перевірки, складеного за результатами її проведення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомив. Згідно наданих письмових заперечень проти позову заперечує та просить суд відмовити в їх задоволенні, оскільки облік реалізованої продукції не відображався в книзі обліку доходів і витрат, а також не було укладено трудового договору із найманим працівником.

Враховуючи неявку представника відповідача в судове засідання, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві проведено фактичну перевірку за додержанням вимог чинного законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, а саме кіоску, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

При здійсненні перевірки встановлено, що адресою: АДРЕСА_1 знаходиться кіоск з продажу шаурми та прохолоджувальними напоями, в приміщенні якого здійснює господарську діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1, яка знаходиться на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного податку 2 групи, ставка 20 %).

Відповідно до наданих письмових пояснень ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність з 23.01.2015 р. та отримала торгову виручку за вказаний період у розмірі 15 600,00 грн. На момент перевірки працював найманий робітник ОСОБА_4, який знаходився на стажуванні з 10.03.2015 р.

Перевіркою встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 облік реалізованої продукції не відображається в книзі обліку доходів та витрат (для платників єдиного податку першої і другої груп платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість).

За результатами перевірки складено акт від 20.03.2015 р. № 15/26-50-17-01-23/, за висновками якого ФОП ОСОБА_1 порушено: п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні від 15.12.2004 р. № 637, із змінами та доповненнями; ст. 24, ст. 26 Кодексу законів про працю України, та винесено податкове повідомлення-рішення від 02.04.2015 р. № , яким за порушення позивачем п. 2.6 Постанови Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» № 637 від 15.12.2004 р. та на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, згідно з ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» № 436/95 від 12.06.1995 р. до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у сумі 78 000,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернулась до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищезазначеного, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 291.2 ст. 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

В силу положень п. 291.3 та п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку:

1) перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень;

2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи;

3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб'єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень;

4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, а саме належить до 2 групи.

Відповідно до п. 292.1 ст. 292 Податкового кодексу України доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Згідно із пп. 296.1.1 п. 296.1 ст. 296 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої - третьої груп ведуть облік у порядку, визначеному підпунктами 296.1.1 - 296.1.3 цього пункту.

Платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Форма книги обліку доходів, порядок її ведення затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги, у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Вказані положення кореспондують із п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. N 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 13 січня 2005 р. за N 40/10320 (надалі - Положення N 637), відповідно до якого уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.03.2015 р. о 17 год. 30 хв., працівниками ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розпочато перевірку кіоску ФОМ ОСОБА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

За висновками відповідача, ФОП ОСОБА_1 з 23.01.2015 р. отримала торгову виручку за вказаний період у розмірі 15 600,00 грн., однак такий висновок зроблено відповідачем з огляду на письмові пояснення позивача.

Між тим позивач зазначає, що вказані пояснення вона надавала під тиском працівників контролюючого органу, а насправді ніякої господарської діяльності у вказаний період вона не здійснювала. Товари, які б могли реалізовуватися через кіоск ФОП ОСОБА_1 за період з дати реєстрації по дату проведення перевірки, тобто до 10.03.2015 р., в обігу були відсутні.

Ознайомившись із актом перевірки, суд прийшов до висновку, що перевірка ФОП ОСОБА_1 була проведена формально, а її висновки спростовуються матеріалами справи, про що суд зазначає наступне.

Так, під час проведення перевірки інспекторами-ревізорами не встановлено: за який саме період була отримана виручка у сумі 15 600,00 грн., які витрати понесла позивач на придбання продукції необхідної для виробництва та продажу шаурми; яка саме продукція, в якій кількості та за якою вартістю була реалізована. Тобто, висновки відповідача зроблені виключно на поясненнях позивача, отриманих, зі слів останньої, під погрозами.

З наведеного слідує, що пояснення позивача не можна вважати належним доказовим засобом під час вирішення питання щодо дотримання нею законодавства у сфері ведення касових операцій, а тому суд приходить до висновку, що висновки відповідача щодо порушення позивачем п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні від 15.12.2004 р. № 637, із змінами та доповненнями, а саме невідображення в книзі обліку доходів і витрат реалізованої продукції, є неправомірними.

Окрім того, в акті перевірки зазначено, що на момент перевірки працював найманий робітник ОСОБА_4 та те, що він має трудові відносини у вигляді стажування з ФОП ОСОБА_1 з 10.03.2015 р.

Згідно із ч. 1 ст. 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я;3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до ст. 26 цього ж Кодексу при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.

Випробування не встановлюється при прийнятті на роботу: осіб, які не досягли вісімнадцяти років; молодих робітників після закінчення професійних навчально-виховних закладів; молодих спеціалістів після закінчення вищих навчальних закладів; осіб, звільнених у запас з військової чи альтернативної (невійськової) служби; інвалідів, направлених на роботу відповідно до рекомендації медико-соціальної експертизи. Випробування не встановлюється також при прийнятті на роботу в іншу місцевість і при переведенні на роботу на інше підприємство, в установу, організацію, а також в інших випадках, якщо це передбачено законодавством.

Слід зазначити, що Кодексом законів про працю не передбачено обов'язку роботодавця укладати з найманим працівником трудовий договір у письмовій формі під час проведення стажування.

Так, стажування це набуття особою досвіду виконання завдань та обов'язків певної спеціальності. Трудове законодавство визначає стажування, як навчання на виробництві. При цьому, стажування проводиться до початку прийому на роботу. Оскільки стажування - це навчання, то воно може бути як платним так і безоплатним, оплачуватися як за рахунок підприємства-роботодавця, так і за рахунок працівника. Між тим випробування встановлюється вже після прийняття на роботу шляхом встановлення випробувального терміну та укладення трудового договору (контракту).

Як вбачається з матеріалів справи, ревізорами-інспекторами не було встановлено особу найманого працівника, не відібрано у нього пояснень, зокрема, чи мав він трудові відносини з ФОП ОСОБА_1, чи проходив стажування, чи отримував він заробітну плату; не з'ясовано його трудові обов'язки, наявність у нього трудової книжки, медичної книжки; не з'ясовано чи було досягнуто згоди між найманим працівником та позивачем щодо форми трудових відносин (усна чи письмова) під час стажування чи було фактично допущено його до виконання робіт, а також наявність інших обставин, які згідно вимог чинного законодавства є підставою для укладення трудового договору між працівником та роботодавцем.

Зважаючи на викладене вище, а також беручи до уваги те, що відповідачем не доведено факт перебування Тайирова Махримана у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що позивачем не було допущено порушень ст. 24, ст. 26 Кодексу законів про працю України.

Аналіз фактичних обставин справи та норм чинного законодавства дають суду підстави дійти висновку про необґрунтованість, недоведеність висновків, викладених в акті перевірки від 20.03.2015 р. № 15/26-50-17-01-23/, якими встановлено порушення ФОП ОСОБА_1: п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні від 15.12.2004 р. № 637, із змінами та доповненнями; ст. 24, ст. 26 Кодексу законів про працю України, а тому податкове повідомлення-рішення від 02.04.2015 р. № , яким за порушення п.2.6 Постанови Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» № 637 від 15.12.2004 р. та на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, згідно з ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки № 436/95 від 12.06.1995 р. до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у сумі 78 000,00 грн. суд визнає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню повністю.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві від 02.04.2015 р. № .

3. Судові витрати в сумі 780,00 грн. присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук