Справа № 825/546/16
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/546/16 Головуючий у 1-й інстанції: Непочатих В.О.
Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Мамчура Я.С. та Шостака О.О.,

за участю секретаря - Доник М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просив зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву про нарахування і виплату йому одноразової грошової допомоги у разі отримання каліцтва.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2016 року вказаний адміністративний позов був задоволений.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що Міністерство оборони України не здійснює виплату одноразової грошової допомоги особам, які звільнилися з військової служби із підрозділів прикордонних військ.

Під час судового засідання представник Міністерства оборони України підтримав свою апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Позивач та ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь вказаних осіб у судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Міністерства оборони України, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити, постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2016 року скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення позову.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд встановив, що у період з 26 жовтня 1979 року по 09 лютого 1982 року ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах СРСР. У період з 03 лютого по 13 грудня 1980 року позивач приймав участь у бойових діях у Республіці Афганістан.

Згідно з довідкою Сер. МСЕ-ЧНВ № 147903 ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності на період до 01 листопада 2013 року. Причиною інвалідності у вказані довідці зазначена мінно-вибухова контузія. Також у довідці вказано про те, що захворювання позивача пов`язане із виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії.

Із заявою про виплату допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, ОСОБА_1 у 2011 році не звертався.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0111711 за результатами повторного огляду ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності безстроково. Також під час повторного огляду були підтверджені причини інвалідності та зв`язок із виконанням обов`язків військової служби.

ОСОБА_1 подав до Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату заяву від 29 грудня 2015 року про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності. Зазначена заява листом від 13 січня 2016 року № 91 була направлена до Чернігівського обласного військового комісаріату. Листом від 21 січня 2016 року № 276 заява ОСОБА_1 від 29 грудня 2015 року була направлена до Міністерства оборони України.

Міністерство оборони України листом від 29 лютого 2016 року № 248/3/6/990 повернуло документи без реалізації, як такі, що надіслані не за належністю.

Про результати розгляду своєї заяви від 29 грудня 2015 року ОСОБА_1 був повідомлений листом Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату від 10 березня 2016 року № 5/9880.

Не погоджуючись із діями Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що на Міністерство оборони України, як на головного розпорядника коштів, покладено обов`язок щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі особам, які проходили військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він не ґрунтується на вимогах закону.

Повертаючи без реалізації документи ОСОБА_1 , Міністерство оборони України зазначило, що вони направлені до неналежної особи. Такий висновок апелянт обґрунтував тим, що надіслані документи підтверджують проходження ОСОБА_1 військової служби та звільнення із Прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР. Посилаючись на ст. 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМ України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок, затверджений постановою № 975) апелянт зазначив, що Міністерство оборони України не здійснює виплату одноразової грошової допомоги особам, які звільнилися з прикордонних військ.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» передбачено виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців Державної прикордонної служби України та компенсаційної виплати у випадку заподіяння шкоди майну військовослужбовців і працівників Державної прикордонної служби України чи їх близьким родичам.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 вказаного Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця Державної прикордонної служби України здійснюється в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, у відповідності до ч. 9 ст. 163 вказаного Закону, визначається Кабінетом Міністрів України.

Лист Міністерства оборони України від 29 лютого 2016 року № 248/3/6/990 був обґрунтований із посиланням на Порядок, затверджений постановою № 975. Разом з тим, п. 2 постанови КМ України від 25 грудня 2013 року № 975 установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. Станом на день встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності Порядок, затверджений постановою № 975, не набув чинності. Відтак, зазначений порядок не регулює правовідносини, що виникли між сторонами даної справи з приводу розгляду заяви від 29 грудня 2015 року про виплату одноразової грошової допомоги.

Натомість, при вирішенні зазначеної заяви сторони зобов`язані були керуватися Порядком та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що затверджені постановою КМ України від 28 травня 2008 року № 499 (далі Порядок, затверджений постановою № 499).

У відповідності до п. 3 Порядку, затвердженого постановою № 499, особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають відповідні документи за місцем проходження служби (зборів) або до військомату. Зазначені органи визначені у Порядку, затвердженому постановою № 499, як уповноважений орган.

Таким чином, ОСОБА_1 , звернувшись із заявою від 29 грудня 2015 року про виплату одноразової грошової допомоги до Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату, вірно визначив особу, уповноважену для вирішення порушеного у ній питання.

Згідно з п. 7 Порядку, затвердженого постановою № 499, керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку. Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Вказаний Порядок не визначає який орган є головним розпорядником бюджетних коштів на виплату одноразової грошової допомоги, однак передбачає, що фінансування витрат, пов`язаних з виплатою одноразової грошової допомоги, здійснюється відповідно до ст. 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У відповідності до ст. 23 вказаного Закону фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

Таким чином, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок не лише Міністерства оборони України, а й інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи.

Згідно з ч. 1 ст. 6 та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення. Забезпечення діяльності органів Державної прикордонної служби України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, через державне оборонне замовлення та закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти.

Відповідно до п. 1 Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 399/2011 (далі Положення), Адміністрація Державної прикордонної служби України є центральним органом виконавчої влади, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Виходячи із основних завдань Адміністрації Державної прикордонної служби України, визначених у п. 3 Положення та визначення поняття головного розпорядника коштів, наведеного у ст. 22 Бюджетного кодексу України, а також враховуючи пп. 14 п. 11 Положення, колегія суддів приходить до висновку про те, що Адміністрації Державної прикордонної служби України є головним розпорядником коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Державної прикордонної служби України та за рахунок яких, згідно зі ст. 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виплачується одноразова грошова допомога.

Вирішуючи питання про наявність правового зв`язку між Державною прикордонною службою України та ОСОБА_1 , який проходив службу Прикордонних військах Комітету державної безпеки СРСР, колегія суддів виходить із такого.

У відповідності до п. 3 розділу ІХ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державну прикордонну службу України» Державна прикордонна служба України є правонаступником Прикордонних військ України, створюється на їх основі, у тому числі матеріально-технічній базі, у межах штатної чисельності та фінансування за станом на 1 січня 2003 року.

У свою чергу Прикордонні війська України, згідно з п. 1 Положення про порядок комплектування, військового, матеріально-технічного і фінансового забезпечення Прикордонних військ України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 04 листопада 1991 року № 1781-XII, створюються на базі Прикордонних військ СРСР, дислокованих на території України.

Згідно військового квитка НОМЕР_1 від 16 грудня 1979 року позивач був проходив військову службу у складі в/ч НОМЕР_2 та перебував на обліку у Чернігівському міському військовому комісаріаті.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

До системи таких гарантій належать зокрема, право на пенсійне забезпечення та виплата одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.

Положеннями п. 1 постанови КМ України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» було установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 12 такого Закону, до вислуги років зараховуються, як військова служба в Державній прикордонній службі, так і дійсна військова служба у прикордонних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР.

Зазначене свідчить про те, що громадяни України, які проходили військову службу в прикордонних військах колишнього СРСР мають рівні права на соціальних захист із особами, які проходили службу у Державній прикордонній службі України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 має право на призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у порядку та на умовах, передбачених для військовослужбовців Державної прикордонної служби України.

Чернігівський обласний військовий комісаріат у листі від 21 січня 2016 року № 276 зазначив, що ОСОБА_1 проходив службу у Прикордонних військах Комітету державної безпеки СРСР, однак документи позивача направив до Міністерства оборони України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що Чернігівський обласний військовий комісаріат, при вчиненні дій, передбачених п. 7 Порядку, затвердженого постановою № 499, не вірно визначив головного розпорядника коштів, до повноважень якого належить прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

У даному випадку органом, уповноваженим приймати рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги є саме Адміністрація Державної прикордонної служби України.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що Міністерство оборони України при розгляді документів ОСОБА_1 , що надійшли від Чернігівського обласного військового комісаріату, не порушило права позивача на отримання одноразової грошової допомоги. Саме по собі помилкове посилання апелянта на Порядок, затверджений постановою № 975, як на підставу для повернення документів ОСОБА_1 , не призвело до неправильного вирішення заяви позивача. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним відмовити у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Міністерства оборони України розглянути заяву про нарахування і виплату йому одноразової грошової допомоги у разі отримання каліцтва.

У відповідності до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 просив захистити його право на розгляд та вирішення його заяви від 29 грудня 2015 року про надання одноразової грошової допомоги уповноваженою на те особою. Відповідачами за таким адміністративним позовом позивач визначив Міністерство оборони України та Чернігівський обласний військовий комісаріат. Проте, вимоги про захист вказаного права ОСОБА_1 помилково заявив лише до одного із відповідачів Міністерства оборони України.

Під час розгляду та вирішення даної справи суд встановив, що право ОСОБА_1 на розгляд та вирішення заяви про надання одноразової грошової допомоги уповноваженою на те особою порушив саме Чернігівський обласний військовий комісаріат шляхом направлення документів позивача до неналежного розпорядника бюджетних коштів.

За таких обставин, з метою повного захисту прав ОСОБА_1 , про захист яких він просить у даному адміністративному позові, колегія суддів вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення заяви ОСОБА_1 від 29 грудня 2015 року та доданих до неї документів до Міністерства оборони України, а також зобов`язати Чернігівський обласний військовий комісаріат направити вказану заяву до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 06 квітня 2016 року, та є підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити, постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2016 року скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2016 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів до Міністерства оборони України.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 направити заяву ОСОБА_1 та доданих до неї документів до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді Я.С. Мамчур

О.О. Шостак

Постанова складена у повному обсязі 10 червня 2016 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Мамчур Я.С

Шостак О.О.