Справа № 804/16415/15
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 червня 2016 рокусправа № 804/16415/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Суховарова А.В. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 січня 2016 року у справі № 804/16415/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа: Управління Державного казначейства Бабушкінського району м. Дніпропетровська про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 січня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) задоволено:

- визнано протиправним та скасовано рішення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (далі - відповідач) від 02.12.2015р. про відмову у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою;

- зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну неоподатковану допомогу у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 січня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги, зазначивши, що суд прийняв законне і обґрунтоване рішення, і підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу № 75 від 12 квітня 1976 року позивача було обрано суддею народного суду Солонянського району Дніпропетровської області.

Постановою Верховної ради України № 629-ІV від 29 грудня 2014 року позивача було обрано безстроково суддею Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська і з цієї дати зараховано до штату цього суду.

Наказом № 122-к від 29 грудня 2014 року позивача було відраховано із штату суду на підставі Постанови Верховної Ради України від 24 грудня 2014 року за № 1624 та поданої заяви про відставку у відповідності до вимог п.9 ч.5 ст.126, ст.131 Конституції України, ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином позивач працював на посаді судді з 12 квітня 1976 року до 29 грудня 2014 року, що складає 38 років 8 місяців і 17 днів, що підтверджується записами в трудовій книжці, копія якої наявна в матеріалах справи.

15 січня 2014 року позивачем була надіслана заява до Вищої ради юстиції України про внесення подання про звільнення його з посади судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у зв'язку з відставкою.

15 січня 2014 р. позивачем надіслана заява до Верховної Ради України з проханням звільнити його з посади судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у зв'язку з відставкою у відповідності до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України.

Заяву ОСОБА_1 про відставку Верховна Рада України та Вища рада юстиції України отримали 20 січня 2014 року.

11 лютого 2014 року Вищою радою юстиції України заява позивача була розглянута та задоволена, про що було винесено рішення за №163/0/15-14, у зв'язку з чим було внесено до Верховної Ради України подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Красногвардійського районного суду М.Дніпропетровська у зв'язку з відставкою.

13 лютого 2014 року вказане подання, разом з відповідними документами, було передано до Верховної Ради України.

В листопаді 2015 року позивач звернувся до відповідача з проханням нарахувати йому вихідну неоподатковану допомогу у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою.

Листом від 02.12.2015 року за вих. № 9018/15, позивача було повідомлено, що ТУ ДСА України в Дніпропетровській області немає законних підстав для нарахування та виплати йому вихідної неоподаткованої допомоги, оскільки Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в України» від 27.03.2014 року, який набрав чинності 01.05.2014 року, виплата вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою не передбачена.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать вимогам закону, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення позивача права на отримання вихідної допомоги у зв'язку з відставкою, відповідно до статті 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», чинного на момент подання ОСОБА_1 заяви про відставку, є протиправним та таким, що не відповідає вимогам законодавства України, оскільки положеннями статті 22 Конституції України чітко визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Так, частина перша статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції, чинній на день подання позивачем заяви про відставку, дійсно передбачала виплату судді, який вийшов в у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України», який набрав чинності 01 квітня 2014 року, було внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме виключено статтю 136 даного Закону, якою передбачалася виплата судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Відтак, на момент виходу у відставку, позивач втратив право, передбачене частиною першою статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», на отримання вихідної допомоги.

При цьому, згідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішення про відмову у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою не може вважатися протиправним, оскільки на момент виходу позивача у відставку чинним законодавством не було передбачено такої виплати, як вихідна допомога, а тому відсутні правові підстави для її виплати відповідачем.

Слід також зазначити, що Конституційний Суд України рішенням від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, визначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Вказаним рішенням визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення статей 103, 109, 136, 137, абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року N 2453-VI з наступними змінами.

Тобто, відмова у виплаті такої допомоги відповідачем, зумовлена внесенням змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та відсутністю норми, яка б передбачала таку виплату.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, оскільки на момент виходу у відставку позивача Законом України «Про судоустрій і статус суддів» виплату такої допомоги не передбачено, а відтак, відповідачем не вчинено будь-яких протиправних дій щодо звуження змісту та обсягу прав позивача.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що невиплата вихідної допомоги у зазначеному розмірі, зумовлена тривалим розглядом Верховною Радою України заяви позивача про відставку, колегія суддів зазначає наступне.

Так, за змістом пункту 14 статті 92 Конституції України, судоустрій, судочинство і статус суддів визначаються виключно законами України.

Відповідно до статті 126 Конституції України, суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі досягнення суддею шістдесяти п'яти років.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України. Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Відповідно до частин другої, шостої статті 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, яка діяла на час прийняття постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 25 грудня 2014 року №59-VIII), питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

За змістом частини третьої статті 122 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Тобто, датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата подання позивачем заяви про відставку до Вищої ради юстиції.

Повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Проте, несвоєчасний розгляд заяви позивача про відставку та тривалий період його звільнення Верховною Радою України, не є предметом розгляду даного спору.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції у даній справі необхідно скасувати з прийняттям нового рішення - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст.202,205,207 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 січня 2016 року у справі № 804/16415/15 - скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 13.06.2016р..

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: А.А. Щербак