Справа № 802/1442/15-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2016-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 червня 2016 р. Справа № 802/1442/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Альчука Максима Петровича,

суддів: Богоноса Михайла Богдановича

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: Шевченка Р.В.

представників відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_5

до: начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, Міністра внутрішніх справ України; Міністерства внутрішніх справ України, начальника ОСОБА_6 Управління Національної поліції у Вінницькій області, Управління Національної поліції у Вінницькій області, Державної казначейської служби України, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_6 управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області

про: визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з Вищого адміністративного суду України на новий розгляд надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_5 до начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, Міністра внутрішніх справ України; Міністерства внутрішніх справ України, начальника ОСОБА_6 Управління Національної поліції у Вінницькій області, ОСОБА_6 Управління Національної поліції у Вінницькій області, Державної казначейської служби України, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_6 управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано невиконанням правоохоронними органами вимог Закону України "Про міліцію" та Закону України "Про звернення громадян" в частині несвоєчасного розгляду та надання відповіді на скарги ОСОБА_5 стосовно розслідування щодо працівників міліції, які проводили розшукові заходи боржника ФОП ОСОБА_7 за виконавчим провадженням з виконання виконавчого листа № 127/16030/14, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області, про стягнення з ФОП ОСОБА_7 коштів на користь позивача.

На адресу суду надано заяву про зміну позовних вимог, в якій позивач просить: визнати бездіяльність начальника УМВС України у Вінницькій області щодо розгляду скарги від 27.02.2015 та повторної скарги від 06.04.2015 протиправною; зобовязати начальника УМВС України у Вінницькій області розглянути та надати відповідь відповідно до чинного законодавства по вищевказаним скаргам; визнати бездіяльність Міністра внутрішніх справ України, щодо розгляду скарг від 04.04.2015 та повторної скарги від 29.05.2015 протиправними; зобовязати Міністра внутрішніх справ України розглянути та надати відповіді відповідно до чинного законодавства по вищезазначеним зверненням; стягнути з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Позивач в судове засідання не зявилась, однак зазначила у позовній заяві про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник УМВС України у Вінницькій області, Міністерства внутрішніх справ України проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на письмові заперечення (т. а.с. 47-51). Окремо зазначив, що скарги позивача розглянуті з дотриманням процедури, визначеної Законом України "Про звернення громадян".

Представник ГУНП у Вінницькій області в судовому засіданні проти позову також заперечив, просив відмовити в його задоволенні.

Представник ГУ ДКСУ у Вінницькій області в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні.

Представник Міністра внутрішніх справ України в судове засідання не з'явився, проте в матеріалах справи містяться заперечення, згідно яких проти задоволення адміністративного позову заперечує. Згідно наданих заперечень представник вказує на те, що скарги позивача розглянуті з дотриманням вимог чинного законодавства та відповідачами виконано обов'язок щодо надання відповіді на скарги позивача ОСОБА_5 За вказаних обставин представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову, у зв'язку з його необґрунтованістю (т. 2 а.с. 13-17).

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 27 лютого 2015 року на ім'я начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області ОСОБА_8 подала скаргу за вх. №1/362 на дії працівників Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, в якій зазначила, що працівники органів внутрішніх справ не виконують покладені на них обов'язки щодо виконання ухвали Вінницького міського суду від 16 січня 2015 року про розшук боржника у виконавчому провадженні № 127/16030/14 ОСОБА_7, який згідно з рішенням цього ж суду від 09 вересня 2014 року зобов'язаний сплатити позивачу кошти, внесені в якості попередньої оплати в розмірі 9577 грн., штраф за несвоєчасне виконання зобов'язання в сумі 9900 грн. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

У подальшому позивач на адресу Міністра внутрішніх справ України надіслала скарги від 04 квітня 2015 року та від 29 травня 2015 року, в яких просила: зобов'язати посадових осіб Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області розглянути по суті подану нею скаргу від 27 лютого 2015 року та дати на неї обґрунтовану письмову відповідь; провести службове розслідування щодо працівників міліції, які за наведених вище обставин вчинили бездіяльність щодо розшуку ОСОБА_7 та належного йому майна та притягнути винних осіб до відповідальності; доручити вжити передбачених законодавством заходів щодо розшуку ОСОБА_7 та належних йому транспортних засобів. Термін розгляду скарги позивач просила скоротити та повідомити її письмово відповідно до статті 15 Закону України «Про звернення громадян» про результати її розгляду.

06 квітня 2015 року ОСОБА_5 повторно подала письмову скаргу на ім'я начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області ОСОБА_8, в якій просила: доручити проведення службового розслідування щодо працівників міліції, які за наведених вище обставин вчинили бездіяльність щодо розшуку ОСОБА_7 та належного йому майна та притягнути винних осіб до відповідальності; вжити передбачених законодавством заходів щодо розшуку ОСОБА_7 та належних йому транспортних засобів. Термін розгляду скарги позивач просила скоротити та повідомити її письмово відповідно до статті 15 Закону України «Про звернення громадян» про результати її розгляду.

Позивач вказує на те, що в порушення Закону України "Про міліцію" та Закону України "Про звернення громадян" жодних відповідей на свої скарги від відповідачів не отримувала. Вказаною бездіяльністю позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних та психічних стражданнях. За таких обставин ОСОБА_5 звернулась до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України Про звернення громадян якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Отже, чинним законодавством закріплено прямий обов'язок органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, керівників та посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян надати належну обґрунтовану відповідь на звернення громадян.

Обов'язку надання відповіді кореспондує право громадянина одержати письмову відповідь за результати розгляду заяви чи скарги. Таке право закріплене ст. 18 Закону України "Про звернення громадян". Так, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про звернення громадян" громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше пятнадцяти днів від дня їх отримання.

Пунктом 2.1 Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України (далі - Положення), затвердженого Наказом МВС №1177 від 10.10.2004 року, передбачено, що письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю, реєстрації та первинному розгляду з метою визначення їх належності до компетенції органів внутрішніх справ та призначення за ними конкретного виконавця.

Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів внутрішніх справ або їх заступниками відповідно до їх повноважень. У пункті 5.3 Положення визначено, що у разі направлення звернення для перевірки й прийняття рішення до підвідомчих органів внутрішніх справ термін розгляду такого звернення обчислюється з дня надходження його до органу внутрішніх справ вищого рівня й закінчується днем надання відповіді тим органом внутрішніх справ, який його розглядав по суті. В інших випадках термін розгляду звернень громадян обчислюється від дня їхньої реєстрації.

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що заступник начальника управлінь МВС в областях, наділений компетенцією щодо розгляду звернення позивача та вжиття відповідних заходів.

Як свідчать матеріали справи, скарга позивача ОСОБА_5 від 27.02.2015 року отримана УМВС України у Вінницькій області 02.03.2015 року і зареєстрована у журналі №1118 реєстрації звернень громадян, що надійшли поштою за вх.№1/К-362. Відповідь на вказану скаргу позивачу надано 25.03.2015 року за вих.№6/К-57, згідно якої ОСОБА_5 повідомлено, що відповідно до наведених в скарзі фактах проведено службову перевірку, ОСОБА_7 розшуканий співробітниками міського підрозділу 28.02.2015 року. В подальшому в ОСОБА_7 відібрано письмове пояснення та зобов'язання про явку до Староміського ВДВС Вінницького міського управління юстиції для вирішення питання відносно заборгованості. Матеріали перевірки направлено 02.03.2015 року за вих.№ 1/3666 до Староміського ВДВС (т. 1 56).

Крім того, 30.04.2015 за вих. №1/К-1047 на повторну скаргу ОСОБА_5 від 06.04.2015 року (отриману 07.04.2015 та зареєстровану за вх.№1/К-630) УМВС України у Вінницькій області надана відповідь (а.с. т. 1 а.с. 58).

Також, у матеріалах справи наявні копії вказівок від 30.04.2015 року та 19.06.2015 року (а.с. 75, 76, 82) на скарги направлені до Міністерства внутрішніх справ України, і які у подальшому скеровано до УМВС України у Вінницькій області.

26.05.2015 проведено перевірку відповідачем за наслідками якої прийнято висновок за результатами розгляду скарги гр. ОСОБА_5 щодо неправомірних дій працівників міліції УМВС України у Вінницькій області (а.с. т. 1 а.с. 80-81).

Отже, з наданих УМВС України у Вінницькій області доказів на спростування позовних вимог судом встановлено, що відповідач повідомив позивача про результати розгляду його скарг листами від 25.03.2015 за вих.№6/К-57, 30.04.2015 за вих.№1/К-1047, 26.05.2015 вих.№2/К-196, що підтверджується журналом реєстрації звернень громадян за 2015 рік №1118 УМВС України.

Відповідно до п. 1.4 Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Наказом МВС України від 10.10.2004 N 1177 керівники органів внутрішніх справ усіх рівнів згідно зі своїми функціональними обов'язками несуть персональну відповідальність за організацію роботи зі зверненнями громадян та з питань їх особистого прийому.

З установлених під час розгляду справи обставин суд доходить висновку, що відповідачі - УМВС України у Вінницькій області та МВС України як суб'єкти владних повноважень виконали обов'язок щодо надання відповіді на звернення ОСОБА_5, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Аналогічний висновок стосується керівництва правоохоронних органів, яке займалося організацією звернень в підпорядкованих установах та здійснювало контроль за наданням відповідей.

Враховуючи те, що звернення ОСОБА_5 розглянуті відповідачами відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян", відсутні підстави для зобов'язання керівництва УМВС України у Вінницькій області та МВС України здійснювати розгляд скарг позивача.

Щодо вимоги ОСОБА_5 про стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 10000 грн., суд зазначає, що відповідно до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров'я у зв'язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції; довідки про відрахування з вузу тощо.

У документі медичного характеру має бути зазначено, коли виникло захворювання, в результаті чого, чи могло воно стати наслідком психічних переживань через порушення конкретного права, мало місце погіршення загального стану чи сталося загострення хронічної хвороби у визначений період часу тощо.

Факт завдання моральної шкоди може бути підтверджений також показаннями свідків, зокрема, про важкий душевний стан потерпілого, спричинений правопорушенням, його переживання, хвилювання, зміни в самопочутті, загальному душевному настрої тощо, стані здоров'я, способі життя, спілкування, звичках, працездатності.

Крім того, у п. 4 вказаної постанови Пленуму Верховний суд України зазначає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Разом з тим, на підтвердження вимоги про стягнення моральної шкоди, позивачем не надано жодного документально підтвердженого доказу про заподіяння моральної шкоди, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості задовольнити вказану вимогу.

Таким чином, розглядаючи всі звернення позивача, відповідачі діяли на підставі та з дотриманням встановленого законами України порядку, використавши свої повноваження, з метою, з якою такі повноваження надані.

Крім того, Вищий адміністративний суд України, скасовуючи своєю ухвалою від 22.03.2016 року судові рішення першої та апеляційної інстанції у даній справі, зазначив про необхідність встановлення суб'єктного складу учасників процесу, зокрема належного кола відповідачів, яким належить відповідати за вказаним адміністративним позовом.

На виконання вимог ухвали ВАСУ, колегією суддів прийнято рішення про залучення до участі в справі відповідачів: Міністерство внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, начальника ОСОБА_6 управління Національної поліції у Вінницькій області, Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, також залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" від 16 вересня 2015 р. № 730, затверджено перелік територіальних органів Національної поліції, що утворюються, серед них Головне управління Національної поліції у Вінницькій області.

Пунктом 2 цієї Постанови визначено перелік територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, юридичних осіб публічного права територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, що ліквідуються в тому числі УМВС України у Вінницькій області.

З 07.11.2015 року набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію".

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень вказаного закону Закон України "Про міліцію" втратив чинність.

Згідно Закону України "Про Національну поліцію", вчинення дій, про які просить позивач, посилаючись на норми Закону України "Про міліцію" та Закону України "Про звернення громадян", на даний час покладено на Національну поліцію, зокрема на Головне управління Національної поліції у Вінницькій області.

При цьому, Закон України «Про Національну поліцію» не встановлює правонаступництва Управління МВС України у Вінницькій області ОСОБА_6 управлінням Національної поліції у Вінницькій області.

Враховуючи викладене, а також те, що УМВС України у Вінницькій області скарги позивача розглянуто та надано відповіді, відсутні підстави для притягнення до відповідальності ОСОБА_6 управління Національної поліції у Вінницькій області.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що відповідачі діяли на підставі та в межах визначених законом повноважень, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя ОСОБА_9

судді ОСОБА_10

ОСОБА_1