Справа № 808/1003/16
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року (14 год. 40 хв.) Справа № 808/1003/16 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОСТОК АВТОМИР» до Державної податкової інспекції у Комунарському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання дій протиправними, скасування наказу, визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду (далі іменується суд) надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОСТОК АВТОМИР» (далі іменується позивач, ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР») до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі іменується відповідач, ДПІ у Комунарському районі ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2» за червень 2015 року;

скасувати наказ №573, виданий 11.11.2015 начальником Державної податкової інспекції у Комунарському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області;

визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 09.12.2015;

визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 09.12.2015.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що субєктом владних повноважень під час прийняття рішення про проведення позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 8 Податкового кодексу України не виконано вимог закону щодо обовязкових умов проведення такої перевірки, а саме не отримання від платника податків пояснень та їх документальних підтверджень впродовж 10 днів на обовязків письмовий запит. Тобто, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством України та прийняв рішення-наказ №491 від 25.09.2015 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР» з перевищенням владних повноважень. Також, припущення органу державної фіскальної служби, викладені в Акті перевірки, про відсутність факту здійснення господарських операцій з постачання ТОВ «КОНСАЛТІНГОВА КОМПАНІЯ «ЩИТ-2» товарів та послуг на адресу ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР», отримання майнової вигоди учасниками операції шляхом зменшення бази оподаткування та відсутності відповідних дій, направлених на настання реальних наслідків та економічного ефекту, повністю спростовується належним чином оформленими і наявними у позивача первинними документами (договорами, видатковими накладними, актами виконаних робіт, нарядами замовлення, тощо) стосовно придбання таких товарів та їх подальшої реалізації кінцевим споживачам.

Позивач у судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

У судове засідання зявився представник відповідача ОСОБА_1 Матеріали справи містять письмові заперечення від 11.05.2016 вх. № 14432, в яких, зокрема, зазначено про те, що первинні документи, які за твердженням позивача підтверджують факт вчинення господарських операцій за угодами між ТОВ «КОНСАЛТІНГОВА КОМПАНІЯ «ЩИТ-2» та ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР», не оформлені належним чином, при цьому, неточності в оформленні первинних документів є такими, що ставлять під сумнів фактичне виконання відображених у них господарських операцій, тому такі первинні документи не є належною підставою для формування позивачем витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на додану вартість. Зазначає, що перевіркою не встановлено наявність розумних економічних або інших причин (ділової мети) від вказаних операцій. Відповідач вважає, що прийнявши оскаржувані податкові повідомлення-рішення, діяв відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих повноважень, просить у задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі іменується КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки у судове засідання прибули не всі особи, які беруть участь у справі, суд визнав за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Враховуючи вимоги частини першої статті 41 КАС України, відповідно до якої уразі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР» зареєстроване 03.08.2006 у Запорізькому міському управлінні юстиції та перебуває на обліку в ДПІ, відповідно до свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 19.10.2010 №100306377 є платником податку на додану вартість.

07.08.2015 відповідачем на підставі підпункту 20.1.2 пункту 20.1 статті 20, абзацу 7 пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України надіслано на адресу позивача запит (від 21.09.2015 за вих.11187/10/0827-1501) про надання пояснень та їх документального підтвердження з питань придбання товарів (послуг) у ТОВ «КОНСАЛТІНГОВА КОМПАНІЯ «ЩИТ-2» у червні 2015 року та включення результатів таких операцій до податкового обліку з відповідним їх відображенням у податкових деклараціях (розрахунках, звітах тощо), а також пояснень та документальне підтвердження щодо подальшої поставки товарів (послуг) контрагентам-покупцям (а.с. 13).

Позивачем 01.10.2015 на вказаний запит (від 21.09.2015 за вих. 11187/10/0827-1501) надано відповідачу письмові пояснення та їх документальне підтвердження (а.с. 14).

11.11.2015 відповідачем на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1 статті 79 винесено Наказ №573 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» (а.с. 16), який вручено під розписку головному бухгалтеру ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР» разом з повідомленням від 11.11.2015 №171 про дату початку і місце проведення перевірки.

У період з 12.11.2015 по 13.11.2015 відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ «КОНСАЛТІНГОВА КОМПАНІЯ «ЩИТ-2» за червень 2015 року, за результатами якої 20.11.2015 складено Акт №2800/08-27-2203/34535386 (а.с.17-31).

У висновку Акту перевірки №2800/08-27-2203/34535386 від 20.11.2015 зазначено наступне: «Перевіркою ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР» встановлено порушення: пп.14.1.36, пп.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.1 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст.200, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України …, що призвело до: - заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за червень 2015 року на суму 61 929 грн. 00 коп., - завищення відємного значення за червень 2015 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.24 декларації) на суму 94 363 грн. 00 коп. …».

Результатом розгляду відповідачем ОСОБА_2 перевірки №2800/08-27-2203/34535386 від 20.11.2015 стало прийняття 09.12.2015 відносно ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР»:

1) податкового повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено відємне значення з податку на додану вартість на суму 94 363 грн. 00 коп. (а.с. 43);

2) податкового повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено грошове зобовязання з податку на додану вартість на суму 102 325 грн. 80 коп., з якої: 61 929 грн. 00 коп. основний платіж, 40 400 грн. 00 коп. штрафна (фінансова) санкція (штраф) (а.с.42).

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 09.12.2015 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР» звернулось до суду.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов'язки платників податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VІ (далі іменується ПК України).

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

У пункті 79.1 статті 79 ПК України зазначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки (пункт 79.2 статті 79 ПК України).

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обовязкова (пункт 79.3 статті 79 ПК України).

За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка (пункт 79.5 статті 79 ПК України).

Позивачем не доведено, що ним надано документи у повному обсязі на запити відповідача.

Уповноваженій особі позивача під розписку вручено копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Як зазначено в Акті перевірки №2800/08-27-2203/34535386 від 20.11.2015, «… Перевірку проведено з відома директора ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР» ОСОБА_3 та в присутності головного бухгалтера ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР» ОСОБА_4 …».

Звідси, судом не встановлено порушення відповідачем права позивача передбачене підпунктом 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України, згідно з яким платник податків має право: бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

З урахуванням зазначеного та матеріалів справи, відповідач мав компетенцію та право щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР».

Виходячи з правової природи рішення податкового органу про призначення перевірки, яке викладається у формі наказу, наказ є правовим актом індивідуальної дії, який розрахований на певне коло осіб та вичерпує свою дію виконанням (вказана правова позиція узгоджується з висновками Конституційного Суду України викладеними у рішення №7 від 16.04.2009 року).

Той факт, що за наслідками перевірки було складено Акт №2800/08-27-2203/34535386 від 20.11.2015 свідчить про те, що оскаржуваний наказ №573 від 11.11.2015 був реалізований, а отже вичерпав свою дію виконанням.

Отже, належним способом захисту порушеного права в даному випадку буде оскарження рішень контролюючого органу, прийнятого за результатами проведеної виїзної перевірки.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги стосовно визнання протиправними дій відповідача з приводу проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та скасування Наказу відповідача від 11.11.2015 за №573 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки».

Разом з тим, суд не може погодитися з правомірністю оскаржуваних податкових повідомленьрішень, з огляду на таке.

Як встановлено приписами підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Приписами указаної статті встановлено, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Тобто, законодавцем чітко зазначено, що право платника податку на податковий кредит виникає в періоді, в якому відбулося придбання товарів (робіт, послуг) або зроблена попередня оплата, але це право повинне бути підтверджене належним чином оформленою податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Отже, аналіз вищевказаних норм податкового законодавства свідчить про те, що право платника податку на податковий кредит виникає в періоді, в якому відбулося придбання товарів (робіт/послуг) або зроблена попередня оплата, але це право повинно бути підтверджене належним чином оформленою податковою накладною.

У відповідності до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.2 статті 200 ПК України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобовязань, перераховує суми податку до бюджету.

При відємному значенні суми, розрахованої згідно з пункту 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.3 статті 200 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має відємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого відємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок відємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України № 996-ХІV від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами та доповненнями) (далі іменується Закон України № 996-ХІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону України № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі іменується Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до частини другої статті 9 вказаного Закону та підпункту 2.4 пункту 2 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктам 2.15 та 2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України № 996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як встановлено судом, 20.03.2014 між ПрАТ «АТП Автобудмонтаж» (орендодавець) та ТОВ «КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ «ЩИТ-2» (орендар) укладено Договір оренди нежитлових приміщень №2814, згідно з пунктом 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, орендодавець зобовязується передати орендареві у строкове платне користування, а орендар зобовязується прийняти приміщення, визначене у цьому Договорі (надалі іменується «приміщення»), та зобовязується сплачувати орендодавцеві орендну плату.

У пункті 1.2 Договору оренди нежитлових приміщень №2814 від 20.03.2014 зазначено, з урахуванням Додаткової угоди №1 від 19.05.2015, наступне: «… Предметом оренди є частина нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: 69013, м.Запоріжжя, вул.Донецьке шосе, буд.8. 1.2.1 Загальна площа приміщення: 500 кв.м., у тому числі складське приміщення 500 кв.м. …».

На виконання Договору оренди нежитлових приміщень №2814 від 20.03.2014 складені наступні документи: Акт приймання-передачі приміщень від 20.03.2014, Акт повернення приміщень від 19.05.2015, Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №220 від 30.06.2015.

З матеріалів справи вбачається, що в перевіряємому періоді між позивачем та ТОВ «КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ «ЩИТ-2» укладено договір поставки №02/03-15 від 02.03.2015, відповідно до умов якого постачальник ТОВ «КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ «ЩИТ-2» зобовязується в обумовлені строки поставити і передати у власність, а покупець ТОВ «Восток Автомир» прийняти та оплатити товар, відповідно до умов договору (а.с.66-67). Відповідно до пункту 1.2 договору товаром за цим договором є запасні частини, далі за текстом товар, кількість та ціна якого погоджується з покупцем. Сумою договору є сума усіх видаткових накладних, які підписуються сторонами і є невідємною частиною цього договору.

На підтвердження виконання умов договору та здійснення оплати за поставлений товар до матеріалів справи надано видаткові накладні, податкові накладні, подорожні листи, виписки по рахунку.

Під час розгляду справи встановлено, що запасні частини, які придбавались позивачем у ТОВ «КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ «ЩИТ-2» в подальшому були реалізовані позивачем.

Придбаний у контрагента товар оприбуткований позивачем шляхом здійснення записів в оборотно-сальдових відомостях, що не заперечується податковим органом.

Вказане також підтверджується відображеними у бухгалтерському обліку проводками по рахунку 631 за період червень 2015 року серпень 2015 року.

Відповідно до частини четвертої статті 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Суд вважає за необхідне зазначити, що податкові накладні, наявні в матеріалах справи, виписані ТОВ «КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ «ЩИТ-2» по вищезазначеним операціями (а.с.72-79) містять відомості про адресу місцезнаходження покупця та продавців, одиниці виміру товару, кількість товару, ціну товару, та в повному обсязі відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності. Будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів відсутні, що не заперечується і відповідачем в акті перевірки. Податкові накладні видані особою, яка на час здійснення господарських операцій зареєстрована субєктом підприємницької діяльності, платником податку на додану вартість та внесені до Єдиного реєстру податкових накладних. За таких обставин, немає підстав для невключення сум податку на додану вартість по вказаних податкових накладних до складу податкового кредиту позивача.

Таким чином, наявність первинних документів є достатньою підставою для відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку. Оскільки дані податкового обліку базуються на даних бухгалтерського обліку, висновок відповідача щодо незаконності віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є необґрунтованим, що зумовлює відсутність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Отже, поставлений товар був своєчасно та в повному обсязі оприбуткований ТОВ «ВОСТОК АВТОМИР» на підставі видаткових та податкових накладних, оплачений та в подальшому використаний у власній господарській діяльності, що в свою чергу призвело до змін в активах підприємства та його зобовязаннях і реально спричинило зміни майнового стану платника податків.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеним факт використання придбаного позивачем товару у господарській діяльності підприємства.

Тобто, надані первинні бухгалтерські документи по формі і за змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Таким чином, у позивача наявні всі необхідні первинні документи, які підтверджують наявність витрат на придбання товару, а відповідно і правомірність декларування суми податкового кредиту.

Під час розгляду справи судом встановлено, що підставою для висновків контролюючого органу про відсутність факту реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ «ЩИТ-2» з поставки запасних частин стала наявність у виписаних податкових накладних коду УКДЗЕТ товару. Посилаючись на відсутність інформації щодо розмитнення даного товару, а також ненадання позивачем сертифікатів відповідності, наявність якого є обовязковою щодо імпортованого товару, контролюючий орган дійшов висновків про нереальність господарської операції.

Разом з тим, суд критично відноситься до даних тверджень відповідача та зазначає, що доказів того, що імпортування даного товару на територію України було здійснено саме позивачем або його безпосередніми контрагентами, суду не надано, відтак відсутні підстави стверджувати про обовязковість наявності у позивача документів, які відповідно до чинного законодавства є необхідними у процедурі розмитнення товару. Суд зауважує, що сертифікат якості товару відповідно до норм діючого податкового законодавства не є документом, на підставі якого у платника податків виникає право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість. Крім того, право платника податків на формування податкового кредиту по операціям з придбання на території України імпортного товару, який вже був легалізований іншими особами, жодним чином не може бути поставлено у залежність від виконання цими особами своїх податкових обовязків.

Суд звертає увагу на відсутність законодавчо встановленого обовязку платника податків щодо перевірки походження товару, який ним придбається, та зазначає, що при дослідженні факту здійснення господарських операцій, які стали підставою для формування податкового кредиту з податку на додану вартість платника податків, необхідно оцінювати відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. Відносини ж між учасниками попередніх ланок постачання товарів не можуть мати безпосереднього впливу на встановлення факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами. В разі наявності у органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим податкового законодавства платником податків, негативні юридичні наслідки таких дій повинні застосовуватися саме до цієї особи. Також суду не надано доказів наявності обвинувального вироку відносно посадових (службових) осіб ТОВ «КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ «ЩИТ-2» або рішення суду про визнання угод недійсними.

Зазначене узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною у постановах від 09 вересня 2008 року у справі №21-500во08 та від 01 червня 2010 року у справі № 21-573во10.

Стосовно посилань відповідача на наявну податкову інформацію (податкова інформація ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ВІСЕНТАЛЬ ТОРГ»), суд вважає за необхідне відмітити, що в силу закону отримання контролюючим органом акту перевірки, довідки зустрічної звірки, акту про неможливість проведення зустрічної звірки, або іншої податкової інформації, в яких викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє контролюючий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону. ОСОБА_2 перевірки контрагента, акт про неможливість проведення зустрічної звірки, інша податкова інформація не мають преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.

Щодо посилань контролюючого органу на відсутність товарно-транспортних накладних на перевезення товару та певні недоліки у подорожніх листах службового легкового автомобіля суд зазначає, що навість відсутність товарно-транспортних накладних не може бути безумовним свідченням безтоварності відповідних операцій, про що неодноразово вказував в своїх рішеннях Вищий адміністративний суд України (від 04.04.2013 №К/991/44754/11 (номер в реєстрі - 30737841, від 15.04.2013 №К/9991/56697/12 (номер в реєстрі - 30885349), від 16.04.2013р. №К/9991/62008/12 (номер в реєстрі - 30862897), 22.05.2013 №К/800/1488/13 (номер в реєстрі - 31453213), від 30.05.2013 №К/9991/54924/11 (номер в реєстрі - 31781922), 30.05.2013р. №К/9991/91509/11 (номер в реєстрі - 31558374), від 22.07.2013 № К 24753/10 (номер в реєстрі - 32688777).

Як зазначено в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 №1936/11/13-11, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміну у власному капіталі чи зобовязання платника податків у звязку з його господарською діяльністю мали місце.

Певні недоліки оформлення товарно-транспортних накладних, за якими до позивача надходив товар, не є доказом відсутності поставок товару, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної, наявність товарно-транспортних накладних, складених з порушенням вимог чинного законодавства чи їх відсутність взагалі є лише дотриманням чи порушенням правил перевезень автомобільним транспортом безпосередньо самим перевізником, а тому позивач не може нести відповідальність чи будь-які негативні наслідки за відсутність або неправильне оформлення таких документів.

Також, суд зазначає, що чинним законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обовязку здійснення контролю за дотриманням усіма постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

За наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та використання їх у власній господарській діяльності, ненадання такого документу, як товарно-транспортна накладна або недоліки у формування товарно-транспортної накладної, не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару, оскільки відповідною транспортною документацією обов'язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання товару.

Позивачем на підтвердження здійснення транспортування придбаного товару до матеріалів справи надано подорожні листи службового легкового автомобіля (а.с. 80 83).

Таким чином, висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій позивача з поставки товару з контрагентом ТОВ «КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ «ЩИТ-2» є необґрунтованими та безпідставними.

Суд зазначає, що невиконання платником податків своїх обовязків щодо подання податкової звітності та/або сплати податкових зобовязань не може мати юридичні наслідки для його контрагента, доброчесність якого при здійсненні даної господарської операції не спростована.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обовязковим для правозастосування органами правосуддя.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява №3991/03) визначено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем правомірність свого рішення не доведено.

Враховуючи наведене, позивач у відповідності до норм діючого податкового законодавства правомірно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по господарських операціях з ТОВ «КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ «ЩИТ-2». Контролюючий орган при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень--рішень дійшов хибного висновку про порушення позивачем положень Податкового кодексу України та врахував лише обставини діяльності його контрагентів, а не позивача, що є помилковим, оскільки позивач не несе відповідальності за їх дії.

Також, суд дійшов висновку, що податковий кредит підтверджений відповідними первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку та наявний звязок витрат позивача з його господарською діяльністю.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, у звязку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток Автомир».

Відповідно до частини третьої статті 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОСТОК АВТОМИР» до Державної податкової інспекції у Комунарському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання дій протиправними, скасування наказу, визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області від 09.12.2015 № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОСТОК АВТОМИР» () 2950 (дві тисячі девятсот пятдесят) грн. 29 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області ().

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Лазаренко