Справа № 804/1365/16
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2016 р. Справа № 804/1365/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участю:
позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду із адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з позовними вимогами про: визнання незаконними та скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №4335-к від 18.12.2015 року про звільнення ОСОБА_3; визнання незаконними дії Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо безпідставного звільнення ОСОБА_3 на підставі п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу» та ст.7 КЗпП України за порушення присяги державного службовця з 18 грудня 2015 року; зобовязання Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області протягом 10 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили, внести відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_3 про звільнення з посади начальника реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області з 11 лютого 2016 року за п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням; стягнення на користь ОСОБА_3 з Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області невиплаченої заробітної плати за період з 19.12.2015 року до 11.02.2016 року, включаючи компенсації за дні невикористаної відпустки та вихідну допомогу, виплата якої передбачена ст.44 КЗпП України; зобовязання Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області видати ОСОБА_3, довідку про нраховані та виплачені ОСОБА_3 кошти за період з 01.01.2016 року по 11.02.2016 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що наказом Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 4335-к від 18.12.2015 року її звільнено з посади начальника реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області у зв'язку із порушенням присяги державного службовця, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу".

Вказаний наказ винесено на підставі даних інвентаризації проведеної у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, за результатами якої виявлено фактичну відсутність певних матеріальних цінностей. Крім цього, ще одною підставою для звільнення слугувало порушення позивачем виконання вимог пункту 3.4 додатку 9 до наказу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 30.04.2015 року №194/7 «Про використання бюджетних коштів, виділених на утримання Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, термін та порядок надання первинних документів і звітів підпорядкованими установами», в результаті чого, встановлено, що ОСОБА_3 порушила присягу державного службовця, що виявилось в незабезпеченні контролю за збереженням майна державної власності, що призвело до виявлення факту нестачі матеріальних цінностей у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Криворізького міського управління юстиції.

Позивач не погоджується з висновками інвентаризації та підставами її звільнення, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами, а відтак винесений на їх підставі оспорюваний наказ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 4335-к від 18.12.2015 року про звільнення ОСОБА_3 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

З метою захисту своїх прав та законних інтересів ОСОБА_3 звернулась до адміністративного суду з даним позовом.

У наданих письмових запереченнях відповідач вказав, що начальник реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3, будучи державним службовцем, скоїла вчинок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на неї обов'язкам, що виявилось в незабезпеченні контролю за збереженням майна державної власності та призвело до виявлення факту нестачі матеріальних цінностей у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Криворізького міського управління юстиції на загальну суму 83397,83 грн. та унеможливлює подальше виконання ОСОБА_3 своїх обов'язків. Тому, державна служба позивача була припинена за порушення нею присяги державного службовця згідно п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу".

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та пояснення надані в судовому засіданні, просила адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, надала пояснення аналогічні доводам викладеним у письмових запереченнях, відповідно до яких відповідач зазначає, що Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області під час звільнення ОСОБА_3 діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачений діючим законодавством у звязку із чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали адміністративної справи та докази надані сторонами у справі, встановивши фактичні обставини в справі, проаналізувавши законодавство що було чинне на момент виникнення спірних правовідносин, дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно наказу Головного управління юстиції у Дніпропетровській області №73-к від 11.01.2012р. ОСОБА_3 було призначено на посаду начальника реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

На виконання наказів Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 752/8 від 24.09.2015 «Про проведення повної річної інвентаризації 2015 року у територіальних управліннях юстиції, державних нотаріальних конторах та державному нотаріальному архіві Дніпропетровської області», № 940/8 від 02.12.2015 «Про проведення інвентаризації у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Криворізького міського управління юстиції», наказу Криворізького міського управління юстиції № 219/07 від 02.12.2015 «Про затвердження складу комісії з проведення інвентаризації у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Криворізького міського управління юстиції» 3 грудня 2015 року було проведено повну інвентаризацію необоротних активів, запасів, грошових документів у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Криворізького міського управління юстиції з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження станом на 01 грудня 2015 року, про що складено відповідний акт.

Постійно діючою інвентаризаційною комісією в Головному територіальному управлінні юстиції у Дніпропетровській області, склад якої затверджений наказом Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 24.03.2015 №215/8 за розглядом та узагальненням матеріалів інвентаризації, проведеної у відповідності до наказів Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №752/8 від 24.09.2015 «Про проведення повної річної інвентаризації 2015 року у територіальних управліннях юстиції, державних нотаріальних конторах та державному нотаріальному архіві Дніпропетровської області», №940/8 від 02.12.2015 «Про проведення інвентаризації у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Криворізького міського управління юстиції», наказу Криворізького міського управління юстиції № 219/07 від 02.12.2015 «Про затвердження складу комісії з проведення інвентаризації у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Криворізького міського управління юстиції» виявлено нестача матеріальних цінностей у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Криворізького міського управління юстиції на загальну суму 83397,83 грн. (протокол інвентаризаційної комісії від 10.12.2015р.)

Відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 4335-к від 18.12.2015 року позивача звільнено з посади начальника реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області з 18 грудня 2015 року за порушення Присяги державного службовця п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Відповідно до змісту зазначеного наказу, нестача матеріальних цінностей у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Криворізького міського управління юстиції виникла у зв'язку із незабезпеченням контролю за збереженням майна державної власності начальником реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції ОСОБА_3, які виявилися в недотриманні нею вимог наказу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 30.04.2015 № 194/7 «Про використання бюджетних коштів, виділених на утримання Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, терміни та порядок надання первинних документів і звітів підпорядкованими установами юстиції».

Надаючи правову оцінку рішенню про звільнення позивача, суд виходить з наступного.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

В силу вимог ст. 1 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 3723-ХІІ основними обов'язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону № 3723-ХІІ конкретні обов'язки та права державних службовців визначаються на основі типових кваліфікаційних характеристик і відображаються у посадових положеннях та інструкціях, що затверджуються керівниками відповідних державних органів у межах закону та їх компетенції.

Підстави припинення державної служби визначені статтею 30 Закону № 3723-ХІІ, згідно з якою, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі:

1) порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону);

2) недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтями 16 і 16-1 цього Закону;

3) досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби (стаття 23 цього Закону);

4) відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії (стаття 31 цього Закону);

5) виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі (стаття 12 цього Закону);

6) відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

За змістом п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" підставами захисту порушеного права звільненої особи може бути не тільки звільнення без законних підстав, а й порушення порядку його проведення.

Роз'яснення надані Пленумом узгоджуються із висновками Верховного Суду України при розгляді адміністративних справ. Зокрема у постанові Верховного Суду України від 01.10.2013 року (справа № 21-259а-13) також вказано на те, що підставами захисту порушеного права звільненої особи може бути не тільки звільнення без законних підстав, а й порушення порядку його проведення.

Виходячи із зазначеного, предметом доказування у цій справі є фактичні дані, які характеризують як підставу звільнення позивача так і процедуру самого звільнення.

Надаючи оцінку законності підстави звільнення позивача, суд зазначає наступне.

Як встановлено із наказу начальника Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 4335-к від 18.12.2015 року, ОСОБА_3 звільнено з посади начальника реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області у зв'язку із порушенням присяги державного службовця, на підставі п. 6 ст. 30 Закону № 3723-ХІІ.

У частині другій статті 17 Закону № 3723-XII наведено текст присяги державного службовця такого змісту: "Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки".

З тексту Присяги видно, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Отже, і порушення Присяги, і дисциплінарне правопорушення може бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби. Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність державних службовців можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення державним службовцем достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України висловленою у постанові від 01.10.2013 року (справа № 21-259а-13).

Тобто звільнення за порушення Присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

При цьому необхідно зазначити, що визначальною кваліфікуючою ознакою проступку як такого, що свідчить про порушення державним службовцем присяги, є вчинення такого проступку саме проти інтересів служби. Вказане обмовлено тим, що не кожен факт неетичної поведінки державного службовця, порушення ним дисциплінарних норм поведінки чи невиконання покладених на нього обовязків, є порушенням присяги державного службовця.

З метою тлумачення змісту "порушення Присяги", необхідно визначити поняття "інтереси служби", що дасть можливість встановити, які проступки можна вважати вчиненими всупереч таким інтересам.

На переконання суду, виходячи із системного аналізу норм законодавства про державну службу, посадової інструкції позивача інтереси служби з огляду на виконувані ОСОБА_3 обов'язки, полягає у якісному та сумлінному виконанню нею, як державним службовцем своїх посадових обов'язків, що встановлені законодавством, та конкретизовані в Посадовій інструкції начальника реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції.

З матеріалів справи, судом встановлено, що як порушення позивачем присяги відповідачем кваліфіковано не забезпечення контролю за збереженням майна державної власності чим було завдано матеріальну шкоду у розмірі 83397,83 грн., що і стало приводом для її звільнення згідно п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу".

Однак, суд критично оцінює вказані висновки, оскільки при їх обґрунтуванні відповідачем не в повній мірі враховано характер та зміст вчиненого ОСОБА_3 проступку, мотиви його вчинення, наслідки спричинені таким проступком та відповідальність передбачену за його вчинення.

Оцінивши характер вчиненого ОСОБА_3 проступку, суд бере до уваги те, що факт нестачі матеріальних цінностей мав місце. Проте, виходячи із матеріалів справи, є необґрунтованими висновки наказу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 4335-к від 18.12.2015 року про те, що проступок ОСОБА_3 слід кваліфікувати як такий, що свідчить про порушення присяги державного службовця, оскільки проведення інвентарізації є недостатніми та неповними доказами вини позивача у нестачі матеріальних цінностей, а службову перевірку за виявленим фактом відповідачем проведено не було.

Судом при цьому враховується відсутність достатніх підстав вважати, що вчинок позивача спрямований проти інтересів служби.

Крім того, як зазначалося вище, під порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) який, з поміж іншого, призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Проте, чи настали вказані наслідки проступку позивача, та в чому полягає їх зміст без проведення службового розслідування встановити неможливо.

Зважаючи на вказане, суд вважає, що державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги, отже звільнення позивача у зв'язку із порушенням присяги державного службовця, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу" є незаконним, оскільки факт порушення позивачем ОСОБА_5 державного службовця не підтвердився при розгляді справи.

Надаючи оцінку процедурі проведеного звільнення позивача, суд враховує наступне.

Як зазначив Верховний Суд України, у постанові від 21 травня 2013 року (справа № 21-403а12) передумовою звільнення державного службовця з підстав припинення державної служби за порушення Присяги, має бути проведення ретельного службового розслідування обставин його проступку.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону № 3723-ХІІ службове розслідування проводиться у строк до двох місяців у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 950 від 13.06.2000 року (далі - Порядок № 950).

Так, в силу положень п. 1 Порядку № 950 стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування може бути проведено службове розслідування:

у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян;

у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства;

на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри;

з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України "Про запобігання корупції" в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції за рішенням керівника органу, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення.

В силу вимог абз. 6 п. 8 Порядку № 950 у разі прийняття рішення щодо притягнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до відповідальності комісія пропонує вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законодавством.

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення члени комісії повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (абз. 7 п. 8 Порядку № 950).

Суд зазначає, що вказані вимоги законодавства відповідачем при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_3 не були дотримані, також не досліджені обставини, що впливають на ступінь тяжкості вчиненого проступку для правильного визначення виду дисциплінарного стягнення, що є прямим порушенням прав позивача.

Як вказав Верховний Суд України у постанові від 21 травня 2013 року (справа № 21-403а12), припинення державної служби на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону № 3723-XII є крайнім заходом відповідальності державного службовця за порушення службової дисципліни, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, тому неможливість застосування до посадової особи дисциплінарних стягнень аж до звільнення повинно бути мотивованим.

Таким чином, оскільки звільнення позивача за порушення Присяги державного службовця, є крайнім заходом відповідальності державного службовця, що виходить за межі дисциплінарної, то у разі його застосування, повинно бути обґрунтовано неможливість застосування будь-якого іншого, менш суворого дисциплінарного стягнення, аж до звільнення. Наведене узгоджується також із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 28.04.2015 року (справа № 21-163а15).

Як видно із змісту оскаржуваного наказу №4335-к від 18.12.2015 року про звільнення ОСОБА_3, відповідач взагалі не обґрунтував підстав застосування найбільш суворого заходу відповідальності державного службовця (позивача), як і не навів мотивів неможливості застосування будь-якого іншого, менш суворого дисциплінарного стягнення, що свідчить як про незаконність оскаржуваного рішення, так і про його необґрунтованість.

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 01.10.2013 року (справа № 21-259а13) дійшов висновку, що припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з державної служби за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням порядку та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, враховуючи наведене, суд доходить висновку, що звільнення позивача проведено як без достатніх на це підстав, так і з процедурою яка порушує права позивача, що вказує на його незаконність.

Отже, наказ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №4335-к від 18.12.2015 року "Про звільнення ОСОБА_3 " підлягає скасуванню.

У звязку із цим друга позовна вимога, яка дублює першу не потребує задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Разом з тим, згідно із положеннями ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу" державна служба припиняється, із загальних підстав, передбачених КЗпП України.

Як встановлено судом, з метою оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції, раціонального використання бюджетних коштів та на виконання пункту 9 розділу ІІІ «Прикінцевих положень» Закону України від 28 грудня 2014 року №76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, законодавчих актів України» щодо скорочення чисельності працівників державних органів на 20 відсотків, Кабінет Міністрів України постановою від 21 січня 2015 року №17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» розпорядився ліквідувати Державну реєстраційну службу України.

Наказом Міністерства юстиції України від 30 січня 2015 року №115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України» було перейменовано головні управління юстиції в головні територіальні управління юстиції, затверджено Типову структуру головних територіальних управліню юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі та внесено зміни до деяких нормативно-правових актів, в тому числі до Положення про районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні управління юстиції. З Положення було виключено пункти, що стосувалися діяльності реєстраційної служби, як окремого структурного підрозділу міського, міськрайонного, районного управління юстиції.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частинами 1-3 статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Судом встановлено, що 12 червня 2015 року ОСОБА_3 було попереджено про скорочення посади начальника реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, яку вона займала на той час, у звязку із чим, відповідно до вимог статті 49-2 КЗпП України попереджено про її звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України не раніше двох місяців з дня попередження.

Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність всіх підстав для звільнення позивача відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач у грудні 2015 р.-січні 2016 р. перебувала на лікарняному, зокрема: відповідно до Листка непрацездатності ОСОБА_2 АГС №969822 з 09.12.15 р. по 31.12.2015 р., відповідно до Листка непрацездатності ОСОБА_2 АГС №627935 з 04.01.16 р. по 06.01.2016 р., відповідно до Листка непрацездатності ОСОБА_2 АГЮ №152326 з 11.01.16 р. по 29.01.2016 р., відповідно до Листка непрацездатності ОСОБА_2 АГЮ №124694 з 01.02.16 р. по 10.02.2015 р.

Згідно п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 днем звільнення вважається останній день роботи.

Враховуючи зазначене та те, що на 01-04, 07-10, 30-31 січня 2016 року припадають вихідні та свядкові дні, останнім робочим днем позивача вважається перший робочий день після перебування на лікарняному, а саме -11 лютого 2016 року, який і доцільно вважати днем звільнення позивача.

З урахуванням викладеного, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що вимога позивача в частині визнання протиправним та скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №4335-к від 18.12.2015 року "Про звільнення ОСОБА_3" є обґрунтованою, відповідає обставинам справи та наявним матеріалам, у звязку з чим підлягає задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування, на підставі чого, з метою захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобовязати Голове територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області внести запис до трудової книжки ОСОБА_3 про звільнення з посади начальника реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області з 11 лютого 2016 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням.

Щодо суми стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу суд зазначає таке.

У розумінні трудового права вимушений прогул - час, протягом якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором.

Відповідно до ч. 1 та 5 ст. 241-1 КЗпП України, строки виникнення і припинення трудових прав та обов'язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

Отже, виходячи із того, що в наказі про звільнення зазначено "звільнити…, 18 грудня 2015 року", позивач вважається звільненим з наступного дня, а саме із 19 грудня 2015 року, а 18 грудня 2015 року є останнім робочим днем позивача. При цьому, 19 грудня 2015 року є першим днем вимушеного прогулу позивача.

Цей висновок повністю узгоджується із п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, у якому прямо зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Визначаючи розмір середнього заробітку втраченого позивачем у зв'язку із вимушеним прогулом, відповідачу слід виходити із того, що період вимушеного прогулу позивача становить кількість робочих днів - із 19.12.2015 року по 11.02.2016 року (день звільнення).

Крім того, при остаточному розрахунку з позивачем відповідачу слід врахувати до виплати компенсацію за дні невикористаної відпустки та вихідну допомогу передбачену ст. 44 КЗпП України, а також те, що з позивача належить до отримання передбачені чинним законодавством України загальнообов'язкові платежі. Справляння і сплата останніх є обов'язком роботодавця при виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірності підстав звільнення позивача з посади начальника реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, тому, виходячи із наданих статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України повноважень, адміністративний позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України, У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, постанову суду в частині нарахування та виплати позивачу невиплаченої заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць слід звернути до негайного виконання.

Щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача видати довідку про нараховані та виплачені кошти, то захисту підлягає порушене право, а не те, що може бути порушено у майбутньому.

З огляду на викладене, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №4335-к від 18.12.2015р. про звільнення ОСОБА_3

Зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області протягом 10 днів з дня набрання рішення суду законної сили, внести відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_3 про звільнення з посади начальника реєстрації служби Криворізького міського управління юстиці у Дніпропетровській області з 11 лютого 2016 року за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України за скороченням.

Зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 невиплачену заробітну плату за період з 19.12.2015р. по 11.02.2016р., враховуючи компенсації за дні невикористаної відпустки та вихідну допомогу, виплата якої передбачена ст. 44 Кодексу законів про працю України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову суду в частині нарахування та виплати заробітної плати за період з 19.12.2015р. по 11.02.2016р., в межах виплати за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 24 травня 2016 року

Суддя ОСОБА_1