Справа № 818/384/16
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 р.Справа № 818/384/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Бондара В.О. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21.04.2016р. по справі № 818/384/16

за позовом ОСОБА_2

до Зарічного відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції

про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Зарічного відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, в якому просила суд зобов'язати Зарічний відділ державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції зняти арешт з автомобіля марки Mercedes-Benz, модель 313 CDI Sprinter, тип - мікроавтобус - D, номер шасі /кузова, рами/ - НОМЕР_5, 2002 року випуску, колір білий, державний номер НОМЕР_1 та автомобіля марки Ford, модель - Transit 2.4 TD, тип - автобус-D, номер шасі /кузова, рами/ - НОМЕР_4, 2006 року випуску, колір - синій, державний номер НОМЕР_3

В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що у відповідності до рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 лютого 2016 року по справі № 591/5/16-ц за позовом ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, за позивачем було визнано право приватної власності на вищевказані автомобілі, які до розподілу майна подружжя були зареєстровані за колишнім чоловіком позивача ОСОБА_3. З метою переоформлення зазначених транспортних засобів позивач звернувся до територіального сервісного центру №5946 РСЦ МВС України в Сумській області. Проте, з листа територіального сервісного центру № НОМЕР_2 МВС України в Сумській області вих. №706 від 18.03.2016 р. стало відомо, що 14.10.2010 р. відповідачем на транспортні засоби накладено арешт в рамках проведення виконавчих дій по ВП 22124464, що унеможливлює проведення перереєстрації транспортних засобів за позивачем.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 21.04.2016 року у справі № 818/384/16 відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Зарічного відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції про зняття арешту з майна.

Позивач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 лютого 2016 року по справі № 591/5/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, за ОСОБА_2 було визнано право приватної власності на автомобіль марки Mercedes-Benz, модель 313 CDI Sprinter, тип - мікроавтобус - D, номер шасі /кузова, рами/ - НОМЕР_5, 2002 року випуску, колір білий, державний номер НОМЕР_1 та автомобіль марки Ford, модель - Transit 2.4 TD, тип - автобус-D, номер шасі /кузова, рами/ - НОМЕР_4, 2006 року випуску, колір - синій, державний номер НОМЕР_3, які зареєстровані за колишнім чоловіком позивачки ОСОБА_3 (а.с.7-9).

З метою переоформлення зазначених транспортних засобів, ОСОБА_2 звернулася до територіального сервісного центру №5946 РСЦ МВС України в Сумській області із заявою щодо наявності арештів на ці транспортні засоби.

Згідно листа територіального сервісного центру №5946 РСЦ МВС України в Сумській області вих. №706 від 18.03.2016 р. представника позивачки ОСОБА_1 було повідомлено, що 14.10.2010 р. відповідачем на транспортні засоби: автомобіль марки Mercedes-Benz, модель 313 CDI Sprinter, тип - мікроавтобус - D, номер шасі /кузова, рами/ - НОМЕР_5, 2002 року випуску, колір білий, державний номер НОМЕР_1 та автомобіль марки Ford, модель - Transit 2.4 TD, тип - автобус-D, номер шасі /кузова, рами/ - НОМЕР_4, 2006 року випуску, колір - синій, державний номер НОМЕР_3, які зареєстровані за ОСОБА_3, накладено арешт в рамках проведення виконавчих дій (а.с.10).

Так, на підставі виконавчого листа, виданого 11.06.2010 року Зарічним районним судом м.Суми у справі №2-2649/2010р. за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТБ Банк» в особі регіонального відділення «ОТБ Банк» м.Суми до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07.05.2007 року в розмірі 1073328грн. 31коп. та судових витрат в сумі 1730грн., державним виконавцем Зарічного ВДВС Сумського міського управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження від 14.10.2010 року, якою було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 (а.с.35).

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 з 2010 року борг не погашений, 17.08.2015 року державним виконавцем ВДВС Сумського міського управління юстиції була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.36).

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» встановлено, що суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

У розумінні статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. При цьому судам слід ураховувати, що до сторін, які можуть оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, належать також їх представники за законом чи договором.

Як було встановлено під час судового розгляду справи та підтверджується наявними в ній доказами, позивач не є стороною у виконавчому провадженні №22124464.

При цьому, як встановлено матеріалами справи арешт на майно, що є предметом даного позову, був накладений постановою старшого державного виконавця Єськова І.О. 17.08.2015 року, в рамках виконавчого провадження щодо стягнення коштів з ОСОБА_3 за кредитним договором на користь АТ «ОТП Банк».

Разом з тим, рішення Зарічного районного суду м. Суми по справі № 591/5/16-ц про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_2 до ОСОБА_3 прийнято 18 лютого 2016 року, тобто на час накладення арешту на спірне майно, без залучення до справи в якості третіх осіб державного виконавця, яким накладено арешт на спірне майно, та АТ «ОТП Банк», на користь якого накладено такий арешт. Також під час вказаного цивільного провадження сторонами по справі не було порушено питання про зняття з арешту цього майна в порядку ч. 2 ст. 114 ЦПК України.

Натомість, як вбачається із змісту заявлених позовних вимог, фактичною підставою для звернення до адміністративного суду із даним позовом, є захист права позивача задовольнити свої вимоги щодо визнання права власності та зняття арешту з автомобіля марки Mercedes-Benz, модель 313 CDI Sprinter, тип - мікроавтобус - D, номер шасі /кузова, рами/ - НОМЕР_5, 2002 року випуску, колір білий, державний номер НОМЕР_1 та автомобіля марки Ford, модель - Transit 2.4 TD, тип - автобус-D, номер шасі /кузова, рами/ - НОМЕР_4, 2006 року випуску, колір - синій, державний номер НОМЕР_3, на які накладено арешт під час виконавчого провадження щодо стягнення коштів за кредитним договором з іншої особи.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 26.12.2003 року №14 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК(1501-06), ст. 12 ГПК (1798-12) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Вирішуючи питання про підвідомчість справ даної категорії адміністративному суду, колегія суддів виходить з того, що характерним для цих справ є те, що сторони в матеріальному правовідношенні перебувають в стані спору про право. Конституційне право на судовий захист від посягань на майно фізичних та юридичних осіб (як власника майна та і володільця або користувача) набуває втілення в можливості звертатися до судів загальної юрисдикції з вимогою про звільнення майна з-під арешту. А отже, розгляд цих справ у судах відповідно до вимог чинного законодавства сприяє відновленню порушених прав вказаних осіб.

Слід зазначити, що для встановлення компетенції судів щодо розгляду справ цієї категорії в законі закріплено загальні правила і окремі винятки з них.

Згідно зі ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст.3 ЦПК України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (КАС) (стаття 17 КАС), Господарським процесуальним кодексом України (ГПК) (статті 1, 12 ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Отже, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку фактично має місце не адміністративно-правовий спір про захист прав та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин, а цивільно-правовий спір (спір про право), оскільки фактично має наслідком визнання права власності позивача на майно, що перебуває під арештом.

Згідно постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів", згідно з частиною першою статті 60 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV"Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв'язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм права та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що даному випадку існує спір про право на майно, оскільки як позивач, так і інші особи мають право вимоги на арештоване майно.

Тобто, спірні правовідносини не є публічно-правовими, що як наслідок, унеможливлює розгляд вказаної справи в порядку адміністративного судочинства.

Виходячи з аналізу вказаних норм, та враховуючи, що справа пов'язана зі спором про право на майно, колегія суддів вважає, що захист прав заінтересованою особою (не стороною та не учасником виконавчого провадження) здійснюється шляхом пред'явлення позову про виключення майна з-під арешту (зняття арешту) в цивільному судочинстві з залученням в якості відповідача інших осіб, які на нього претендують, що унеможливлює їх розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку відносно того, що заявлені позовні вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 203 КАС постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів вбачає підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 198 КАС України, за насідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження по справі.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, серед іншого, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, колегія суддів вважає, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 21.04.2016 року по справі №818/384/16 не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 205 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали про закриття провадження по справі.

Керуючись п. 1 ст. 157, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 4 ст. 198, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21.04.2016р. по справі № 818/384/16 скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Зарічного відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції про зняття арешту з майна закрити.

Роз'яснити позивачу, що справи пов'язані зі спором про право на майно в тому числі про виключення майна з-під арешту (зняття арешту), розглядаються за правилами цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калитка О.М.
Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О. Кононенко З.О.
Повний текст ухвали виготовлений 13.06.2016 р.