Справа № 826/13624/14
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

07 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Глущенко Я.Б.,

Суддів: Пилипенко О.Є.,

Шелест С.Б.,

секретаря Строяновської О.В.,

позивача: ОСОБА_3

представника позивача: ОСОБА_4

представника відповідача: Рибака А.Ю.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2016 року,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.05.2014 №227/26-59/17-01.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 13.10.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 липня 2015р. вищезазначені судові рішення скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення суду касаційної інстанції містить вказівку про необхідність дослідження питання суми анульованого боргу, яка може включати в себе тіло кредиту, відсотки та/або пеню, що, відповідно, зумовлює настання для позивача різних правових наслідків.

Крім того, вказане рішення містить визначення, що сума отриманого додаткового блага, відображена позивачем у податковій декларації та встановлена податковим органом під час проведення перевірки, не є тотожними, оскільки вони застосовували різні курси валют на час обрахування, що слід дослідити під час нового розгляду справи.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2016 року у задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність нарахування позивачу суми доходу в розмірі списаних сум наданого кредиту та сум відсотків за користування ним (1941333,47 грн.).

З такими висновками суду не можна не погодитися.

Як встановлено судом першої інстанції, Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено акт перевірки від 25.04.2014 року №176/17-01/НОМЕР_1, яким зафіксовано факт порушення позивачем статті 176, підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, а саме: занижено суму отриманого додаткового блага у вигляді прощеного анулювання боргу на суму 847 509,47 грн. та занижено і не доплачено у бюджет податок з доходів фізичних осіб за 2012 рік на суму 144 076,61 грн.

На підставі акту перевірки від 25.04.2014 року №176/17-01/НОМЕР_1 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.05.2014 року №227/26-59/17-01, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання у розмірі 180 095,76 грн., у тому числі: за основним платежем - 144 076,61 та за штрафними (фінансовими) санкціями - 36 019,15 грн.

З акту перевірки від 25.04.2014 року №176/17-01/НОМЕР_1 вбачається, що висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на те, що ним не сплачено податок з доходів фізичних осіб за 2012 рік у розмірі 144 076,61 грн. у вигляді анульованої заборгованості за кредитними договорами.

Так, згідно матеріалів справи, між позивачем та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» укладено договори про надання споживчого кредиту від 15.11.2006 року №0 та від 28.02.2008 року №0.

Між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-колект» укладено договори: факторингу, відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12.12.2011 року, в результаті чого право вимоги за договором споживчого кредиту та іпотеки перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-колект».

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-колект» до позивача надійшла пропозиція про часткове прощення боргу за кредитними договорами за умови погашення заборгованості у сумі 127 136 доларів США.

Квитанціями від 15.03.2012 року №4 та від 15.03.2012 року №5 позивачем погашено заборгованість на загальну суму 127 136 доларів США.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-колект» листами від 15.03.2012 року №1050 та №1051 повідомило позивача про анулювання боргу на загальну суму 243 152,99 доларів США.

Згідно листів від 15.03.2012 року №1050 та №1051 Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-колект» звернуло увагу ОСОБА_3 на його обов'язок щодо відображення зазначеної суми у річній податковій декларації і необхідності самостійної сплати суми податку на доходи фізичних осіб відповідно до вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

За наслідками листування між Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-колект» щодо отриманого у період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року фізичною особою ОСОБА_3 доходу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-колект» повідомило контролюючий орган (лист від 25.03.2014 року №135-12840), що анулювання заборгованості за договорами про надання споживчого кредиту від 15.11.2006 року №0 та від 28.02.2008 року №0 відбулось 15.03.2012 року, в податковому розрахунку за ф. № 1ДФ за 2012 рік відображено нарахований та виплачений дохід фізичній особі ОСОБА_3 за ознакою доходу - 126 «додаткове благо».

Під час здійснення перевірки позивача, контролюючим органом встановлено, що відповідну суму анулювання заборгованості за договорами про надання споживчого кредиту від 15.11.2006 року №0 та від 28.02.2008 року №0 у декларації позивача за 2012 рік (подано до контролюючого органу 30.04.2013 року) не відображено як суму додаткового блага, податок не сплачено.

Внаслідок подання ОСОБА_3 уточнюючої декларації за 2012 рік (подано до контролюючого органу 12.04.2014 року) відповідна сума отриманого додаткового блага задекларована позивачем частково, а саме лише у сумі - 1 093 824 грн., замість правильної 1 941 333,47 грн.

З огляду на викладене, податковий орган дійшов висновків, що позивачем не задекларовано у повному обсязі суму отриманого додаткового блага у вигляді прощеного анулювання боргу, занижено відповідний дохід на суму 847 509,47 грн. та занижено і не доплачено у бюджет податок з доходів фізичних осіб за 2012 рік на суму 144 076,61 грн. (розрахунок містить акт перевірки від 25.04.2014 року №176/17-01/НОМЕР_1).

Не погоджуючись із рішенням контролюючого органу від 13.05.2014 року №227/26-59/17-01, позивач звернувся у суд з вказаним позовом.

Обговорюючи правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, судова колегія зважає на наступне.

Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Положеннями підпунктів 163.1.1 пункту 163.1 статті 164, пункту 164.1 статті 164 цього Кодексу передбачено, що об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, а базою оподаткування - загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 цього Кодексу до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Цією нормою передбачено, що якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

У відповідності до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014 року, вказана правова норма була викладена в редакції, яка передбачала включення до складу доходу основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, в оскаржуваному позивачем рішенні, застосовуючи хронологічне тлумачення Податкового кодексу України, слід дійти висновків, що до внесення вищезазначених змін до складу доходу відносилася вся сума боргу, оскільки визначення «основної суми боргу» було внесено вищезазначеним Законом, і саме з цього моменту до складу доходу слід включати тільки основну суму прощеного боргу.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку ПАТ «Укрсиббанк» від 18.09.2015 року №30-21/43435, сума боргу за кредитними договорами складалася лише з суми заборгованості за тілом кредиту та з сум нарахованих та несплачених відсотків.

Згідно пунктів 1.6. кредитних договорів вбачається, що сплата відсотків за користування кредитом мала відбуватися до погашення суми основного боргу.

Отже, зобов'язання позивача перед банком складалися з суми основного боргу та суми відсотків, і в момент прощення цих сум позивачу, у нього зник обов'язок зі сплати як суми основного тіла кредиту, так і суми відсотків.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що вищевказане потягло за собою отримання позивачем додаткового блага у всій сумі, яку йому ж було прощено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про правомірність нарахування позивачу суми доходу в розмірі списаних сум наданого кредиту та сум відсотків за користування ним (1941333,47 грн.), оскільки в повідомленні про анулювання боргу наведено суму заборгованості, обраховану за курсом НБУ саме на день списання (15.03.2012 року), тобто на день отримання позивачем доходу.

З огляду на приведені норми та встановлені обставини, колегія суддів погоджується із висновками відповідача та суду першої інстанції про те, що позивач не дотримався обов'язку зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що є порушенням, зокрема, вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а також частини першої статті 67 Конституції України та підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 вказаного Кодексу..

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права. Тому, відсутні підстави для задоволення вимог апелянта.

Отже, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова - без змін, на підставі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Я.Б.Глущенко

Судді: О.Є.Пилипенко

С.Б.Шелест

(Повний текст ухвали складений 10 червня 2016 року).

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Шелест С.Б.

Пилипенко О.Є.