Справа № 2а/415/52/13
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року м. Київ К/800/27314/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М., Рецебуринського Ю.Й., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження

справу за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Лисичанської міської ради Луганської області про визнання рішення незаконним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 18 лютого 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року, -

встановив:

ОСОБА_4 4 січня 2013 року звернулася в суд з позовом, у якому просила визнати незаконним та невідповідним акту вищої юридичної сили рішення виконавчого комітету Лисичанської міської ради Луганської області від 6 липня 2012 року № 361 «Про затвердження переліку місць для проведення політичних, громадських масових заходів, передвиборної агітації».

18 лютого 2013 року ОСОБА_4 подала уточнений позов, просила визнати рішення виконавчого комітету Лисичанської міської ради Луганської області від 6 липня 2012 року № 361 «Про затвердження переліку місць для проведення політичних, громадських масових заходів, передвиборної агітації» як таке, що не відповідає актам вищої юридичної сили, і скасувати його дію на території міста Лисичанська Луганської області.

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 18 лютого 2013 року позовні вимоги задоволено частково. Положення пункту 2 рішення виконавчого комітету Лисичанської міської ради Луганської області від 6 липня 2012 року № 361 «Про затвердження переліку місць для проведення політичних, громадських масових заходів, передвиборної агітації» визнано незаконним та таким, що не відповідає статті 39 Конституції України і підпункту 3 пункту «б» частини 1 статті 38 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР), та визнано його нечинним. У визнанні незаконними та такими, що не відповідають правовим актам вищої юридичної сили, інших положень вказаного рішення відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 18 лютого 2013 року - без змін.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 18 лютого 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідачем подано письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Суди встановили, що 6 липня 2012 року виконавчим комітетом Лисичанської міської ради Луганської області було прийнято рішення № 361 «Про затвердження переліку місць для проведення політичних, громадських масових заходів, передвиборної агітації».

Цим рішенням затверджений перелік місць на території міста Лисичанська Луганської області для проведення політичних, громадських масових заходів, передвиборної агітації згідно з додатком 1 (пункт 1), та визначено: 1.1. Політичним партіям, громадським організаціям та іншим особам, які мають на меті проведення політичних, громадських масових заходів, передвиборної агітації, необхідно подати повідомлення (звернення) до міської ради про мету заходу, термін, час та місце проведення (з урахуванням додатку 1 цього рішення) та відомості про відповідальну особу; 1.2. З метою забезпечення благоустрою території міста Лисичанська організатори проведення політичних, громадських масових заходів, передвиборної агітації зобов'язані підтримувати в

належному санітарному стані місця проведення та прилеглу територію; 1.3. Встановлення наметів, стендів проводиться таким чином, щоб не пошкодити тротуарну плитку, асфальтове покриття чи інші елементи благоустрою; 2. На період святкування державних свят та проведення міських заходів на площах міста проведення політичних, громадських масових заходів, передвиборної агітації забороняється; 3. Рішення набирає чинності з моменту його прийняття та підлягає оприлюдненню на офіційному веб-порталі Лисичанської міської ради Луганської області в межах Інтернет.

Рішенням виконавчого комітету Лисичанської міської ради Луганської області від 5 лютого 2013 року № 37 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету № 361 від 06.07.2012 р.» до пункту 3 рішення від 6 липня 2012 року № 361 внесено зміни та викладено в наступній редакції: «Прийняте рішення носить рекомендаційний характер, набирає чинності з моменту його прийняття та підлягає оприлюдненню на офіційному веб-порталі Лисичанської міської ради в мережі Інтернет».

Оголошення про прийняті рішення були опубліковані на офіційному сайті Лисичанської міської ради Луганської області.

Виконавчим комітетом Лисичанської міської ради Луганської області рішення від 6 липня 2012 року № 361 «Про затвердження переліку місць проведення політичних, громадських масових заходів, передвиборної агітації» було прийнято з метою забезпечення дотримання на території міста Лисичанська Луганської області конституційних прав громадян, відповідно до статті 39 Конституції України, статті 68 Закону України «Про вибори народних депутатів України», статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», статті 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Правил благоустрою територій міст Лисичанська, Новодружеська, Привілля, забезпечення в них чистоти та порядку, затверджених рішенням Лисичанської міської ради Луганської області від 14 червня 2007 року № 314, і керуючись статтями 30, 38, 40 Закону № 280/97-ВР.

Так, статтею 39 Конституції України закріплено, що громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування. Обмеження щодо реалізації цього права може встановлюватися судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку - з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей.

Тобто, право громадян збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, закріплене в статті 39 Конституції України, є їх невідчужуваним і непорушним правом, гарантованим Основним Законом України.

У відповідності до статті 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на

свободу мирних зібрань і свободу об'єднання з іншими особами, включаючи право створювати профспілки та вступати до них для захисту своїх інтересів. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття не перешкоджає запровадженню законних обмежень на здійснення цих прав особами, що входять до складу збройних сил, поліції чи адміністративних органів держави.

Статтею 21 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16 грудня 1966 року визнається право на мирні збори. У ній зазначено, що користування цим правом не підлягає жодним обмеженням, крім тих, які накладаються відповідно до закону та які є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах державної чи суспільної безпеки, громадського порядку, охорони здоров'я і моральності населення або захисту прав та свобод інших осіб.

Громадський порядок - система суспільних відносин, які складаються і розвиваються в громадських місцях під впливом правових та соціальних норм, спрямованих на забезпечення нормального функціонування установ, організацій, громадських об'єднань, праці й відпочинку громадян, повагу до їх честі, людської гідності та громадської моралі (абзац п'ятий пункту 1.6 Положення про службу дільничних інспекторів міліції в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 листопада 2010 року № 550).

Згідно абзацу другого статті 1 Закону України від 19 червня 2003 року № 964-IV «Про основи національної безпеки України» національна безпека - захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам у сферах правоохоронної діяльності, боротьби з корупцією, прикордонної діяльності та оборони, міграційної політики, охорони здоров'я, освіти та науки, науково-технічної та інноваційної політики, культурного розвитку населення, забезпечення свободи слова та інформаційної безпеки, соціальної політики та пенсійного забезпечення, житлово-комунального господарства, ринку фінансових послуг, захисту прав власності, фондових ринків і обігу цінних паперів, податково-бюджетної та митної політики, торгівлі та підприємницької діяльності, ринку банківських послуг, інвестиційної політики, ревізійної діяльності, монетарної та валютної політики, захисту інформації, ліцензування, промисловості та сільського господарства, транспорту та зв'язку, інформаційних технологій, енергетики та енергозбереження, функціонування природних монополій, використання надр, земельних та водних ресурсів, корисних копалин, захисту екології і навколишнього природного середовища та інших сферах державного управління при виникненні негативних тенденцій до створення потенційних або реальних загроз національним інтересам.

Тлумачення понять «національна безпека», «громадський порядок», «громадська безпека» та інших, що стосуються окремих положень щодо обмеження прав, містяться також у Сіракузьких принципах тлумачення обмежень і відступів від положень Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, схвалених економічною та соціальною радою Організації Об'єднаних Націй у 1985 році.

Так, згідно з названим актом «громадський порядок» можна визначити як сукупність норм, які забезпечують життєдіяльність суспільства або як низку основоположних принципів, на яких побудовано суспільство. Повага до прав людини є частиною громадського порядку. Громадський порядок необхідно тлумачити в контексті задач конкретного права, яке обмежено з цієї підстави.

Під «громадською безпекою» мається на увазі захист від загрози безпеці людей, їхньому життю або фізичному здоров'ю, а також серйозних збитків їхньому майну.

Здійснення повноважень щодо забезпечення законності, правопорядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян під час проведення мирних зібрань Законом № 280/97-ВР покладено на органи місцевого самоврядування.

Згідно підпункту 3 пункту «б» частини 1 статті 38 зазначеного Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження вирішення відповідно до закону питань про проведення зборів, мітингів, маніфестацій і демонстрацій, спортивних, видовищних та інших масових заходів, здійснення контролю за забезпеченням при їх проведенні громадського порядку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції вірно виходив з того, що не відповідало приписам чинного законодавства встановлення у додатку 1 до оспорюваного рішення вичерпного переліку місць для проведення масових заходів на території міста Лисичанська Луганської області, який в силу його обов'язкового характеру необхідно було враховувати при проведенні масових заходів, при цьому суд прийняв до уваги ту обставину, що на час розгляду цієї справи рішенням відповідача від 5 лютого 2013 року № 37 пункт 3 оспорюваного рішення від 6 липня 2012 року № 361 було викладено у новій редакції та надано йому рекомендаційний характер, і у зв'язку з цим положення вказаного рішення набули необов'язкового характеру, а тому не можуть обмежувати громадян у праві вибору місць проведення масових заходів на території міста Лисичанська Луганської області, не вказаних у переліку таких місць, зазначених у додатку 1 до оспорюваного рішення. Разом з тим суд першої інстанції правильно врахував, що відповідач не взяв до уваги, що в пункті 2 рішення від 6 липня 2012 року № 361 містилася пряма заборона на проведення масових заходів у період святкування державних свят та проведення міських заходів, а виклавши лише пункт 3 цього рішення в новій редакції, не усунув допущеного ним порушення та не виключив вказане зобов'язання, яке виходячи з його змісту має обов'язковий характер, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в цій частині рішення виконавчого комітету Лисичанської міської ради Луганської області від 6 липня 2012 року № 361 «Про затвердження переліку місць для проведення політичних, громадських масових заходів, передвиборної агітації» є незаконним та таким, що не відповідає положенням статті 39 Конституції України і підпункту 3 пункту «б» частини 1 статті 38 Закону № 280/97-ВР. Також суд першої інстанції правильно вказав на те, що іншій частині оспорюване рішення, у редакції чинній після внесення до нього відповідних змін, є законним та таким, що відповідає правовим актам вищої юридичної сили, врахувавши при цьому рішення Конституційного Суду України від 19 квітня 2001 року № 4-рп/2001 у справі щодо завчасного сповіщення про мирні зібрання, та вірно встановивши, що включення відповідачем до оспорюваного рішення від 6 липня 2012 року № 361 підпунктів 1.2. та 1.3. пункту 1 щодо застережень, спрямованих на забезпечення збереження чистоти і порядку на об'єктах благоустрою, на яких проводяться масові заходи, узгоджується з приписами чинного законодавства, і в цій частині зазначене рішення не обмежує право громадян на мирні зібрання.

Суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу позивача залишив без задоволення, вказавши на відсутність доказів того, що оспорюване рішення прийняте відповідачем з порушенням процедури або за межами повноважень, врахувавши внесені зміни щодо його рекомендаційного характеру, і погодився із постановою суду першої інстанції, залишивши таку без змін, а помилкове зазначення апеляційним судом у своїй ухвалі, що судом першої інстанції ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі - не призвело до неправильного вирішення справи, і не є підставою для скасування судового рішення.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують встановлених судами обставин справи та їх висновків.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

У відповідності вимог частини 2 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 18 лютого 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Лисичанської міської ради Луганської області про визнання рішення незаконним - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.