Справа № 820/228/16
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 р.Справа № 820/228/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бартош Н.С. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державного департаменту прикордонної служби України, Харківського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

22.01.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить скасувати рішення окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державного департаменту прикордонної служби України від 12.11.2015 року про відмову в перетинанні державного кордону іноземцю та про зобовязання не створювати йому перешкод для вїзду в Україну.

Позивач вказує на незаконність прийнятого рішення, посилаючись на його безпідставність, оскільки постанови по справі про адміністративне правопорушення, за яке його було притягнено до адміністративної відповідальності, він не отримував.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року в задоволені адміністративного позову відмовлено.

Судове рішення вмотивовано відповідністю оскаржуваного рішення положенням ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України та відсутністю підстав для задоволення заздалегідь непорушених прав позивача.

Не погоджуючись з судовим рішення, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове: - про скасування рішення окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державного департаменту прикордонної служби України від 12.11.2015 року про відмову в перетинанні державного кордону іноземцю, яке винесено по відношенню до ОСОБА_1; - про визнання неправомірними дії державного органу Харківського прикордонного загону Державної прикордонної служби, співробітники якого 04.09.2015 року не вручали ОСОБА_1 копію постанови про стягнення адміністративного штрафу та про скасування постанови цього державного органу від 05.10.2015 року про заборону ОСОБА_1 вїзду в Україну.

Скаржник зазначає, що при прийнятті рішення за даним позовом суд першої інстанції повинен був взяти до уваги, що незаконність дій державного органу полягає у першу чергу у винесенні 04.09.2015 року постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, після чого державними органами були прийняті інші незаконні дії.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, представника відповідача - Харківського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Судом установлено, що 04.09.2015 року постановою тво начальника відділу прикордонної служби «Купянськ» Харківського прикордонного загону Державної прикордонної служби України капітана ОСОБА_2 громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 202 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 510 грн (а.с. 139).

За обставинами справи, 04.09.2015 року о 1 годині 10 хвилин в пункті Міжнародного пункту пропуску для залізничного сполучення «Тополі-Валуйки» митного поста «Купянськ» прикордонним нарядом «перевірка документів» під час прикордонного контролю потягу № 370 «Харків-Баку» встановлено, що громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_1 перевищив строк перебування на території України, визначений п. 2.2 постанови Кабінету Міністрів України № 150 від 05.02.2012 року.

Зміст постанови доведено до відома громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 зрозумілою мовою, в цей же день під розпис останньому вручено копію постанови.

Відповідно до положень ст.ст. 298, 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов'язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями посадовими особами і громадянами (ст. 298). Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України (ч. 1 ст. 299). При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення (ч. 2 ст. 299).

Оскільки громадянином ОСОБА_3 ОСОБА_1 постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності не була оскаржена та сума штрафу не сплачена, з підстав, встановлених абзацом 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п.п. 2.1, 5.1, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2912.2011 року за N 1564/20302, постановою начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Харківського прикордонного загону підполковника ОСОБА_4 від 05.10.2015 року громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_1 заборонено вїзд в Україну строком на 3 роки (а.с. 89).

Відповідно до абзацу 7 ч. 1 ст. 13 Закону України від 22.09.2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну.

Частиною 1 ст. 14 Закону України від 05.11.2009 року № 1710-VI «Про прикордонний контроль» встановлено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в'їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв'язку з відсутністю документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв'язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 8 цього Закону уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну за умови: відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну.

12.11.2015 року старшим зміни прикордонних нарядів 3-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» капітаном ОСОБА_5 з підстав, встановлених ч. 3 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль» (наявність рішення компетентного органу про заборону вїзду в Україну) прийнято рішення по відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю - громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_1 (а.с. 54).

Погоджуючись з висновком суду про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, колегія суддів зазначає, що рішення окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державного департаменту прикордонної служби України від 12.11.2015 року про відмову в перетинанні державного кордону іноземцю було прийнято відповідачем з огляду на наявні та чинні (станом на 12.11.2015 року): постанову від 04.09.2015 року, якою громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 202 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 510 грн та постанову від 05.10.2015 року, якою громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_1 заборонено вїзд в Україну строком на 3 роки.

Судам першої та апеляційної інстанцій позивачем - громадянином ОСОБА_3 ОСОБА_1 або його представником не надано доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що станом на 05.10.2015 року адміністративний штраф позивачем був сплачений чи доказів того, що постанова тво начальника відділу прикордонної служби «Купянськ» Харківського прикордонного загону Державної прикордонної служби України капітана ОСОБА_2 від 04.09.2015 року позивачем оскаржена/скасована.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що порядок оскарження постанов по справі про адміністративне правопорушення встановлений ст. 288 КУпАП, а за приписами ч. 4 ст. 195 суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови Харківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 200). Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань (ч. 2 ст. 200).

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

Згідно зі ст. 94 КАС України судовий збір у розмірі 551,20 грн, сплачений позивачем по квитанції № 30 від 11.12.2015 року (а.с. 5) та судовий збір у розмірі 606,32 грн, сплачений позивачем по квитанції 0.0.553929555.1 від 18.05.2016 року (а.с. 114) підлягає зарахуванню до спеціального фонду Державного бюджету України.

Питання щодо повернення надміру сплаченої суми судового збору може бути вирішене в порядку, встановленому Законом України «Про судовий збір».

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198 ч. 1 п. 1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року без змін.

Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) Л.В. Мельнікова

Судді (підпис) Н.С. Бартош

(підпис) ОСОБА_6

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 13 червня 2016 року.