Справа № 826/20501/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 червня 2016 року № 826/20501/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до треті особиКиївської міської державної аміністрації ОСОБА_2, Виконавчий орган Київської міської ради
провизнання незаконним розпорядження КМДА від 31.08.2001 № 1820,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до Київської міської державної аміністрації, треті особи: ОСОБА_2, Виконавчий орган Київської міської ради, у якому просила визнати незаконним та нечинним з дати прийняття Розпорядження КМДА від 31.08.2001 № 1820 «Про затвердження Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна», що зареєстровано в Київському міському управлінні юстиції 31.08.2001 за № 62/364.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при винесенні оскаржуваного розпорядження від 31.08.2001 №1820 "Про затвердження Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна" відповідачем перевищено свої повноваження та порушено процедуру набрання розпорядженням чинності, а саме не було здійснено оприлюднення в газеті Київської міської ради «Хрещатик», крім того, оскаржуване розпорядження суперечить усім нормам чинного законодавства. За таких обставин просить позов задовольнити та визнати нечинним розпорядження з моменту прийняття.

11.02.2016 під час судового розгляду справи представник ОСОБА_2 позов підтримав, просив його задовольнити.

У судовому засіданні 11.02.2016 представник відповідача та третьої особи проти задоволення позову заперечив, вказавши, що в разі задоволення позовних вимог, суд визнає нечинним розпорядження від 31.08.2001 №1820, яке вже було скасовано суб'єктом нормотворення, що буде порушенням ст. 162 КАС України.

Крім того, представником відповідача та Виконавчого органу Київської міської ради було подано через канцелярію суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропущенням встановленого КАС України строку звернення до суду.

У судове засідання 21.04.2016 представники сторін не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Київською міською державною адміністрацією при здійсненні нею владних управлінських функцій було видано розпорядження від 31.08.2001 №1820 "Про затвердження Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна", зареєстроване в Київському міському управлінні юстиції 31.08.2001 за №62/364.

Судом встановлено, що повний текст спірного розпорядження в газеті «Хрещатик» не друкувався.

Наказом Головного управління юстиції у місті Києві від 02.09.2009 № 1086/02 «Про скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта» скасовано рішення про державну реєстрацію розпорядження від 31.08.2001 № 1820.

Вказане стало підставою для видачі виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розпорядження № 1400 від 16.12.2009, яким зокрема, було скасовано розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1820 від 31.08.2001 «Про затвердження Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна».

З матеріалів справи та пояснень представника позивача та представника ОСОБА_2, судом встановлено, що підставою для визнання нечинним повністю з моменту винесення розпорядження є, зокрема, не здійснення відповідачем опублікування розпорядження від 31.08.2001 №1820 "Про затвердження Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна" в газеті Київської міської ради «Хрещатик».

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 № 586-XIV (далі по тексту -Закон № 586-XIV), місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.

Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Згідно частин 1, 2 статті 6 Закону № 586-XIV, на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів -накази.

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 13 Закону № 586-XIV ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить зокрема вирішення питань щодо управління майном.

Положенням статті 19 Закону № 586-XIV визначено повноваження місцевих державних адміністрацій в галузі управління майном, приватизації, сприяння розвитку підприємництва та здійснення державної регуляторної політики, де в пункті 2 частини 1 вказаної статті передбачено, що місцевим державним адміністраціям надано право здійснювати управління майном інших суб'єктів права власності в разі передачі його в установленому порядку.

Статтею 40 Закону № 586-ХІV визначено, що нормативно-правові акти місцевих державних адміністрацій підлягають державній реєстрації у відповідних органах юстиції в установленому органом порядку і набирають чинності з моменту їх реєстрації, якщо самими актами не встановлено пізніший термін введення їх у дію.

Нормативно-правові акти місцевих державних адміністрацій, які стосуються прав та обов'язків громадян або мають загальний характер, підлягають оприлюдненню і набирають чинності з моменту їх оприлюднення, якщо самими актами не встановлено пізніший термін введення їх у дію.

Відповідно до п. 1 Рішення Київської міської Ради № 138/239 від 04.02.1999 «Про порядок набуття чинності та оприлюднення нормативно-правових актів» розпорядження Київської міської державної адміністрації, які стосуються прав та обов'язків громадян або мають загальний характер, набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення в газеті «Хрещатик», якщо самими рішеннями та розпорядженнями не встановлено пізніший термін введення їх у дію.

Відповідно до пунктів 2, 4 Положення про державну реєстрації нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року № 731 (далі -Положення), Державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.

Державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що:

а) зачіпають соціально-економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені й гарантовані Конституцією та законами України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколами до неї, міжнародними договорами України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації;

б) мають міжвідомчий характер, тобто є обов'язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, а також органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт.

Згідно абзацу 3 пункту 6 вказаного Положення, державну реєстрацію нормативно-правових актів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, їх управлінь, відділів, інших підрозділів, територіальних органів центральних органів виконавчої влади здійснюють головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Підпунктом «в-1»пункту «в»пункту 17 Положення передбачено, що рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта може бути скасовано зокрема у зв'язку з одержанням висновку Мін'юсту, Головного управління Мін'юсту в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах Києві та Севастополі, міськрайонних (у разі утворення) управлінь юстиції про невідповідність нормативно-правового акта Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Процедура скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру визначається Порядком скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру (далі -Порядок), затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 31 липня 2000 р. N 32/5 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31 липня 2000 р. за N 458/4679).

Відповідно до пункту 3 Порядку, скасування рішення про державну реєстрацію застосовується до нормативно-правових актів, які пройшли державну реєстрацію в Міністерстві юстиції України або територіальних управліннях юстиції і є чинними на момент скасування рішення про державну реєстрацію (акти, які не визнано такими, що втратили чинність, у встановленому законодавством порядку), а також зареєстрованих нормативно-правових актів, визнаних нечинними судом.

Згідно пункту 5 Порядку, скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правового акта здійснює орган державної реєстрації, який здійснив державну реєстрацію цього акта.

При цьому слід зауважити, що під поняттям нормативно-правого акту розуміють офіційний письмовий документ, прийнятий чи виданий уповноваженим на це суб'єктом у визначеній законом формі та за встановленою законом процедурою, який спрямований на регулювання суспільних відносин, встановлення загальнообов'язкових прав і обов'язків для неозначеного кола суб'єктів, та розрахований на тривале, багаторазове застосування (норм права).

Нормативний акт повинен відповідати принципам верховенства права, законності, прийматися уповноваженим на те суб'єктом, у визначеній законом формі та за встановленими процедурою і правилами нормотворчої техніки, не може суперечити актам вищої юридичної сили, повинен офіційно доводитися до відома населення в установленому законом порядку. Основними видами нормативних актів є закони і підзаконні акти. До підзаконних нормативно-правових актів зокрема належать розпорядження голів місцевих державних адміністрацій як місцевих органів виконавчої влади.

Дія нормативного акта починається з моменту набрання ним чинності і закінчується моментом припинення його чинності. Нормативний акт чи окремі його норми не мають зворотної дії в часі, крім випадків, якщо вони пом'якшують чи скасовують відповідальність особи. Надання нормативному акту зворотної дії, яке тягне за собою обмеження прав та свобод громадян, не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, дія розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1820 від 31.08.2001 не була спрямована на обмеження або ж порушення прав позивача, оскільки дане розпорядження не являється актом індивідуальної дії.

Водночас, суд зазначає, що на підставі оскаржуваного розпорядження виникли правовідносини (оформлено право власності на сотні об'єктів нерухомості і видано відповідну кількість свідоцтв про право власності фізичним і юридичним особам), які доцільно зберегти, оскільки інакше буде заподіяно значно більшої шкоди суб'єктам правовідносин у порівнянні з відвернутою.

Позивачем не надано суду доказів щодо порушення його прав, свобод та інтересів дією оскаржуваного акту, починаючи з моменту його прийняття.

Разом з тим, суд вказує, що нечинний нормативно-правовий акт не може порушувати права, свободи та інтереси фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, які підлягають захисту в порядку адміністративного судочинства згідно з положенням ч.1 ст. 2 КАС України, оскільки нечинний нормативно-правовий акт не породжує будь-яких прав та обов'язків у суб'єктів правовідносин.

За загальновизнаним принципом права, закріпленим у ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому до певної події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали.

Таким чином, суд приходить до висновку, що спірне розпорядження відповідача втратило свою чинність з моменту його скасування, а тому вимоги позивача в частині визнання його нечинним з моменту видачі уповноваженим на те суб'єктом владних повноважень є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з'ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур