Справа № 802/506/16-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 червня 2016 р. Справа № 802/506/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

позивача: не з'явилась

відповідача: не з'явилась

представника третьої особи: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Київ - ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк"

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 (далі- Вірська А.І., позивач) до Державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Київ - ОСОБА_3 (далі - відповідач, ОСОБА_3В.), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" (далі - третя особа, "Альфа-Банк") про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 протиправно прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за №7391081 від 30.10.13 року, на об'єкт нерухомого майна, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., котрим було здійснено заміну іпотекодержателя з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на Публічне Акціонерне Товариство «Альфа-Банк». На думку позивача, таке рішення нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, є протиправним, суперечить вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню.

Позивач в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач в судове засідання не зявився, надавши письмові заперечення в яких проти адміністративного позову заперечувала, вважаючи, що діяла в межах та у спосіб визначених законом. Просила розгляд справи проводити без її участі.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечував, позовні вимоги вважає незаконними і такими, що висуваються на підставі неправильного застосування норм діючого законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов слід задовольнити, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 06.08.2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою ОСОБА_2 було укладено Договір про іпотечний кредит №04-2.1/640 від 06.08.2007 року, відповідно до якого Банк зобовязався надати Позичальнику кредит у сумі 110500 доларів США з кінцевим терміном повернення - не пізніше 02.08.2027 року (а.с. 31-33).

Зазначений кредит був наданий для придбання нерухомості у власність, а саме: двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до кредитного договору №04-2.1/640 від 06.08.2007 року, між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2, укладено договір про іпотечний кредит №04-2.1/640, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с. 35-37).

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги (а.с. 38-44).

Відповідно до договору від 17.12.2012 року первісний кредитор ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» передає (відступає), а новий кредитор ПАТ «Альфа-Банк» приймає кредитний портфель та зобовязується сплатити первісному кредитору грошову винагороду.

Судом встановлено, що внаслідок передачі (відступлення) кредитного портфеля за цим договором, новий кредитор набуває всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобовязань, правом на звернення стягнення за зобовязаннями позичальників на заставлене майно, та іншими правами вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Згідно витягу з додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року права вимоги за іпотечним договором №04-2.1/640 від 06.08.2007 року, укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» та ОСОБА_2 було відступлено ПАТ «Альфа-Банк».

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №11879442, у Державному реєстрі іпотек містяться запис від 30.10.2013 р., внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, яким додані відомості про нового іпотекодержателя - Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на підставі договору про передачу прав за договорами забезпечення №1421 від 17.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, що підтверджується матеріалами справи.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив, що на підставі рішення №7391081 від 30 жовтня 2013 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 внесла відомості про нового іпотекодержателя - Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на підставі договору про передачу прав за договорами забезпечення №1421 від 17.12.2012 року (а.с. 38-44).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-IV (надалі - Закон України №1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка є обов'язковою.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України №1952-IV, державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом

Абзацом 2 частини 1 статті 9 Закону України №1952-IV визначено, що у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Зокрема, абзацами 2-3 частини 5 статті 3 Закону України №1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія, державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Абзацом 7 пункту 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 (надалі Порядок), встановлено, що нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України №1952-IV.

В силу вимог абз.2 п.9 ч.2 ст. 9 Закону України №1952-IV нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що чинне законодавство наділяє нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора щодо прав на нерухоме майно, які виникають лише у результаті вчинення нотаріальних дій з таким майном, а також повинні реалізовуватися одночасно з їх вчиненням та за наслідками перевірки правильності оформлення документів в офіційному порядку, що дозволяє забезпечити належний рівень захисту гарантованих Конституцією України речових прав осіб на нерухоме майно.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України №1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1)прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2)встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3)прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4)внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

5)видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6)надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону України №1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам

Пунктом 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 (надалі Порядок) передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою

Підпунктом 1 пунктом 37 Порядку встановлено, що документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чий його дублікат.

Постановою КМУ від 22 червня 2011 року №703, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 57 вищезазначеного Порядку встановлено, що Державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою, зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою, анулювання та видача нової заставної, відступлення прав за іпотечним договором або передача заставної, видача дубліката заставної проводяться відповідно до вимог закону, цього Порядку та з урахуванням особливостей, зазначених у цьому розділі (Особливості державної реєстрації іпотеки).

Згідно п. 59 Порядку для проведення державної реєстрації зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою заявник подає документи, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно передбачено п.27 Порядку, а саме:

- укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат;

- свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

- свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

- свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, видані нотаріусом, чи їх дублікати;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до цього Порядку;

- свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією до набрання чинності цим Порядком;

- рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

- державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою;

- рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

- ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

- заповіт, яким встановлено сервітут на нерухоме майно;

- закон, яким встановлено сервітут на нерухоме майно;

- рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;

- рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

- інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно заявник, крім документів, що зазначені у пункті 27 цього Порядку, подає копії документів, що зазначені в пункті 9 цього Порядку (крім документа, що посвідчує посадову особу органу державної влади або органу місцевого самоврядування), що передбачено п.28 Порядку.

Відповідно до п.13 Порядку у разі подання не в повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

Статтею 24 ЗУ «Про іпотеку» визначено порядок відступлення прав за іпотечним договором.

Згідно вищезазначеної статті відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

В контексті вищезазначеного, суд дійшов висновку, що повинен міститися документ, а саме договір чи додаткова угода про внесенення змін до іпотечного договору від 06 серпня 2007 року, який міг би підтверджувати перехід речового права на нерухоме майно.

Проте, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ПАТ «Альфа-Банк» договір відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року не є документом в розумінні пп.16 п.27 Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки даний договір не підтверджує перехід речового права іпотеки на спірне майно до іншої особи.

Таким чином, відповідач приймаючи оспорюване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за №7391081 від 30.10.13 року, на об'єкт нерухомого майна, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., котрим було здійснено заміну іпотекодержателя з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на Публічне Акціонерне Товариство «Альфа-Банк» діяв з виходом за межі повноважень, визначених Законом України №1952-IV та Порядком, у спосіб не передбачений законом.

За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги знаходять підтвердження належними і допустимими доказами та підлягають задоволенню, а рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за №7391081 від 30.10.13 року є неправомірним, прийнятим з порушенням чинного законодавства, відтак підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 94 КАС України, у звязку із задоволенням позову, підлягають відшкодуванню у повній мірі.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно-приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м.Київ ОСОБА_3 за індексним номером: 7391081 від 30.10.2013 року та запис про зміну умов обтяження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, внесений 30.10.2013 року.

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м.Київ ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 551,20 грн. (судовий збір, що був сплачений згідно квитанції №5432/з110 від 11.04.16 року).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна