Справа № 815/820/16
Суддя: Гусев О. Г.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/820/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Гусева О.Г.,

суддів: Бжассо Н.В., Іванов Е.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до апеляційного суду Одеської області, Державної судової адміністрації України, третя особа без самостійних вимог - Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області про визнання дій протиправними, стягнення вихідної допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до апеляційного суду Одеської області, Державної судової адміністрації України, третя особа без самостійних вимог - Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області, за результатом розгляду якого позивач просить: визнати протиправними відмову апеляційного суду Одеської області та відмову Державної судової адміністрації України у нарахуванні та виплаті судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги, стягнути з апеляційного суду Одеської області 65000, м.Одеса, вул.Гайдара, буд. № 24-а на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації м. Одеса, вул. 25 Чапаївської дивізії, буд.З корп.З, кв.231, ідентифікаційний №, паспорт серії КЕ №290173 - вихідну допомогу у розмірі 257686 грн. 00 коп., шляхом списання коштів головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області з відповідного рахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на наступні обставини та доводи.

Як зазначає позивач, Постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року № 788-VII ОСОБА_1 було звільнено з посади судді апеляційного суду Одеської області у звязку з поданням заяви про відставку відповідно до п.2,3,6,9 ч.5 ст.126 Конституції України і згідно з наказом голови апеляційного суду Одеської області від 24.11.2015 року за №207-ос.

При звільненні позивачу не було нарахована і виплачена вихідна допомога, на яку ОСОБА_1 придбала після 20 років роботи суддею.

26 листопада позивач звернулась до голови апеляційного суду Одеської області і голови ДСА України з заявою про виплату вихідної допомоги у звязку з виходом у відставку, однак вказані звернення залишились без задоволення листами від 30 листопада 2015 року та 22 грудня 2015 року.

Позивач вважає, що дії відповідачів є протиправними і такими, що грубо порушують конституційні гарантії матеріального забезпечення та соціального захисту позивача, як судді у відставці..

Відповідачі апеляційний суд Одеської області та Державна судова адміністрація України заперечували проти задоволення адміністративного позову, в обґрунтування яких зазначили наступні доводи.

Постановою Верховної Ради України від 12 листопада.2015 року №788-VIII ОСОБА_1 було звільнено з посади судді апеляційного суду Одеської області.

На час прийняття цієї постанови стаття 136 Закону № 2453-VІ, що передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, втратила свою чинність згідно з Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VІІ.

Тобто, на момент виходу позивача у відставку, чинним законодавством не передбачено право судді у відставці на отримання зазначеної допомоги.

Позивач у судове засідання призначене на 06.06.2016 року не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином та завчасно, в адміністративному позові просив розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача Апеляційного суду Одеської області у судове засідання призначене на 06.06.2016 року не зявився, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином та завчасно, 21.03.2016 року до суду надав заперечення на адміністративний позов, де зазначив розглядати справу за відсутності представника.

Представник Державної судової адміністрації України у судове засідання призначене на 06.06.2016 року не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надав.

Представник третьої особи - Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області у судове засідання призначене на 06.06.2016 року не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надав.

Відповідно до вимог частини 6 статті 128 КАС України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Протокольною ухвалою суду від 06.06.2016 року, розгляд справи призначений на 07.06.2016 року, в порядку письмового провадження, відповідно до положень ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 10 січня 1994 року була обрана суддею Одеського обласного суду, в подальшому 09 липня 2003 року була обрана та зарахована на посаду Апеляційного суду Одеської області.

26 березня 2015 року позивач, маючи необхідний для відставки судді стаж роботи, встановлений Законом № 2453-VІ, звернулась до Верховної Ради України із заявою про її звільнення з посади судді Апеляційного суду Одеської області у відставку відповідно до п.9 ч.5 ст. 126 Конституції України.

12 листопада 2015 року Верховна Рада України прийняла постанову № 788-VІІІ «Про звільнення суддів», якою відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України у звязку з поданням заяви про відставку, звільнено ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Одеської області.

Відповідно до вищевказаної постанови Верховної Ради України, наказом в.о. голови апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2015 року №207-со, у звязку із поданням заяви про відставку, виключено суддю апеляційного суду Одеської області Мевлід Тамару Михайлівну із списочного складу суддів апеляційного суду Одеської області 24 листопада 2015 року.

Однак, у вищевказаному наказі, відсутнє посилання на здійснення позивачеві нарахування та виплати вихідної допомоги у розміри 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою, як це передбачає стаття 136 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів».

26 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулась до голови апеляційного суду Одеської області з заявою, в якій просить здійснити нарахування та виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, відповідно до п.9 ст. 126 Конституції України та ст. 109 Закону України №2453-VI „Про судоустрій та статус суддів.

Листом від 30 листопада 2015 року за вих. №27853/15 ОСОБА_1 було повідомлено, що в Законі України „Про судоустрій і статус суддів №2453-VI в редакції Закону „Про забезпечення права на справедливий суд №192-VIII від 12.02.2015 року виплата вихідної допомоги судді у разі виходу у відставку не передбачена. У звязку з чим, підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги відсутні.

В подальшому апеляційний суд Одеської області звернувся до Державної судової адміністрації з листом від 22 грудня 2015 року за вих. №01-22/12-2015 в якому просить надати відповідь щодо можливості фінансування апеляційного суду Одеської області з питань нарахування та виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат.

15 січня 2016 року Державна судова адміністрація України, у своїй письмовій відповіді № 11-223/16 повідомила, що правових підстав для нарахування та виплати будь яких додаткових виплат при звільненні суддям на підставі Постанов Верховної Ради України від 16.07 2015 року №636-VIII та від 12.11.2015 року №788-VIII відсутні.

Суд не погоджується з позицією відповідачів та вважає відмову у нарахуванні і виплаті вихідної допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою протиправною.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі норми права.

Відповідно до пункту 9 частини пятої статті 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення його з посади за власним бажанням.

В частині 1 статті 109 Закону № 2453 вказано: «Суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву на відставку».

Згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 на момент подання заяви на відставку мала стаж роботи на посаді судді 21 рік 10 місяців 14 днів.

Згідно з частиною 1 статті 139 Закону №2453 (в редакції чинній на момент виникнення права на відставку у позивача): «Судді, який вийшов у відставку, виплачується, вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою».

В статті 31 Закону України «Про Вищу раду юстиції» зазначено, що у разі звернення судді з заявою про звільнення з посади за власним бажанням Вища рада юстиції вносить подання про звільнення судді з посади до органу, який його призначив або обрав, після попереднього зясування дійсного волевиявлення судді, чи не має місце сторонній вплив на нього або примус.

Відповідно до частини 3 статті 109 Закону №2453 протягом одного місяця з дня надходження заяви Вища рада юстиції вносить до Верховної Ради України подання про звільнення судді з посади.

З урахуванням вимог, зазначених вище статей Закону №2453, позивач подав заяву про відставку 26 березня 2015 року.

В даному випадку суд звертає увагу на те, що у позивача виникло право на відставку під час дії норми Закону № 2453, що передбачала право на отримання позивачем вихідної допомоги та вказане право мало місце до набрання чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» № 1166-VІІ від 27 березня 2014 року, яким із Закону №2453 було виключено статтю 136, що гарантувало виплату вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку.

12 листопада 2015 року року Верховна Рада України своєю постановою № 788-VІІІ звільнила позивача з посади судді апеляційного суду Одеської області.

З 01 квітня 2014 року, у зв'язку із прийняттям Верховною Радою України Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року №1166-VІІ, стаття 136 із Закону України №2453-VI від 07 липня 2010 року була виключена.

Таким чином, через зміни в законодавстві, з 01 квітня 2014 року було скасовано таку складову соціального захисту суддів, як вихідна допомога у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою при виході у відставку.

Cуд звертає увагу на приписи статті 22 Конституції України. Зокрема, відповідно до частини третьої цієї статті: «При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод».

Крім того, у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 Конституційний Суд України вказував на неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Також, Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

До того ж, в Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) Конституційний Суд України зазначив, що положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід'ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов'язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу, права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової гілки влади.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Отже, виходячи із вищезазначених положень, зміст та обсяг досягнутих суддями соціальних гарантій не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до законодавства.

Тому, виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього матеріального та соціального забезпечення виникають не в момент призначення пенсії або довічного грошового утримання, а в момент виникнення права на їх призначення або реалізації цього права.

Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки, на момент виникнення права позивача на відставку, у звязку з досягненням 20-річного стажу роботи на посаді судді, стаття ст. 136 Закону №2453-VI діяла і передбачала пов'язане із цим право на отримання вихідної допомоги у розмірі десяти місячних заробітних плат, то зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для відповідача.

Також, позивач в адміністративному позові просить стягнути вихідну допомогу з апеляційного суду Одеської області.

Однак, відповідно до частини 2 статті 145 Закону № 2453 Державна судова адміністрація України виконує функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України та Державної судової адміністрації України.

З урахуванням викладеного, Державна судова адміністрація України, як головний розпорядник бюджетних коштів в аспекті фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції доводить до розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (одержувачів бюджетних коштів) відомості про обсяги асигнувань.

Відповідно до положень ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі заявлених позовних вимог з метою захисту прав та свобод особи, що звернулась за судовим захистом.

Таким чином, суд за власної ініціативи вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та з метою повного захисту прав особи, яка звернулась за судовим захистом, зобов'язати Державну судову адміністрацію України виділити (направити) апеляційному суду Одеської області відповідні кошти на виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою.

Крім того, позивач в адміністративному позові просить стягнути вихідну допомогу у розмірі 257686 грн. 00 коп., шляхом списання коштів головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області з відповідного рахунку. В разі відсутності необхідної суми на рахунку апеляційного суду, списати кошти державного бюджету у розмірі 257 686, 00 грн. у безспірному порядку за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог, оскільки ці вимоги відносяться до порядку виконання судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно зі ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до апеляційного суду Одеської області, Державної судової адміністрації України, третя особа без самостійних вимог - Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області про визнання дій протиправними, стягнення вихідної допомоги, підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 69-71, 86, 122, 128, 159-164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до апеляційного суду Одеської області, Державної судової адміністрації України, третя особа без самостійних вимог - Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області про визнання дій протиправними, стягнення вихідної допомоги.

Визнати протиправними відмову апеляційного суду Одеської області та відмову Державної судової адміністрації України у нарахуванні та виплаті судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги,

Стягнути з апеляційного суду Одеської області 65000, м.Одеса, вул.Гайдара, буд. № 24-а на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації м. Одеса, вул. 25 Чапаївської дивізії, буд.З корп.З, кв.231, ідентифікаційний №, паспорт серії КЕ №290173 - вихідну допомогу у розмірі 257686 (двісті п'ятдесят сім тисяч шістсот вісімдесят шість) гривень 00 копійок.

Зобов'язати Державну судову адміністрацію України виділити (направити) апеляційному суду Одеської області відповідні кошти на виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання постанови у порядку ст.160,167,185-187 КАС України.

Головуючий суддя О.Г. Гусев

Суддя Н.В. Бжассо

Суддя Е.А. Іванов