Справа № 813/1065/16
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року справа № 813/1065/16

15год. 30хв. зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Щур В.Р.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання бездіяльності протиправною, скасування арешту на майно та заборони на його відчуження,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі - Шевченківський ВДВС Львівського МУЮ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ щодо відмови у знятті арешту, накладеного на квартиру АДРЕСА_1, згідно з постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ Мідика М.Я. від 13.09.2005р.;

- скасувати арешт на майно та заборону на його відчуження, накладені на квартиру АДРЕСА_1 згідно з постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ Мідика М.Я. від 13.09.2005р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом на квартиру АДРЕСА_1, на яку згідно з постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ Мідика М.Я. від 13.09.2005р. накладено арешт та заборону на відчуження. Позивач зазначає, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Проте, відповідач повідомив позивача, що на виконанні в органі державної виконавчої служби не перебувають незавершені виконавчі провадження щодо ОСОБА_4 (батька позивача), а матеріали завершених виконавчих проваджень знищені. У зв'язку з цим, позивач вважає, що відсутні правові підстави для існування арешту на майно ОСОБА_4, яке за заповітом перейшло до нього.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що на час винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень ще не функціонував, тому неможливо встановити підставу завершення вказаного виконавчого провадження у зв'язку зі знищенням матеріалів за терміном зберігання. Крім того, відповідач зазначив, що в позивача відсутнє підтвердження сплати заборгованості з примусового виконання виконавчого листа №2-711/04, виданого 01.04.2005р. Галицьким районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 заборгованості у розмірі 25319,50грн. У зв'язку з цим, у відповідача немає правових підстав для задоволення позову.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча повідомлявся про дату, час і місце проведення судового засідання. Клопотань про розгляд справи без участі уповноваженого представника відповідача до суду не надходило. В судових засіданнях, в яких брав участь представник відповідача, проти позову заперечував з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, з наступних підстав.

Згідно з свідоцтвом про народження від 05.11.1986року НОМЕР_1 ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4.

09 січня 2004р. ОСОБА_4 складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №3-25. Згідно із заповітом ОСОБА_4 все майно, в тому числі квартиру АДРЕСА_1, заповів своєму синові - ОСОБА_2

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 27.07.2015р. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1

21 серпня 2015р., маючи намір зареєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_1 позивач звернувся до Першої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Під час оформлення державним нотаріусом Семешко С.Б. спадщини та перевірки даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухове майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_4 з'ясувалось, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, яка знаходиться під арештом на підставі постанови державного виконавця Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ Мідика М.Я. від 13.09.2005р. №АА 99.3267. У зв'язку з цим, державним нотаріусом Семешком С.Б. зупинено процедуру оформлення спадщини до вирішення питання щодо обтяження зазначеного майна.

Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.09.2015р. на майно ОСОБА_4, а саме на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт та заборону на відчуження такого майна. Зазначена постанова приймалась в межах примусового виконання виконавчого листа № 2-711/04, виданого Галицьким районним судом м. Львова від 01.04.2005р. про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 коштів у сумі 25319,50грн.

11.03.2016р. позивач звернувся до Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ із клопотанням про надання матеріалів виконавчого провадження для ознайомлення.

Відповідач листом №16.03.2016/В-19/4655 повідомив позивача про те, що на виконанні не перебувають незавершені виконавчі провадження щодо ОСОБА_4, а завершені виконавчі провадження знищені у зв'язку з закінченням строків їх зберігання.

Згідно з відповіддю Галицького районного суду м.Львова від 22.03.2016р. за результатом розгляду клопотання представника позивача від 11.03.2016р. про надання матеріалів справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 для ознайомлення, справи за 2004р. знищені.

Позивач звернувся до Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ із заявою від 21.03.2016р. про зняття арешту з нерухомого майна шляхом винесення відповідної постанови.

Листом №28.03.2016/В-19/6206 відповідач повідомив позивача про те, що підтвердження сплати заборгованості з примусового виконання виконавчого листа №2-711/04 про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 - відсутнє, тому підстави для зняття арешту відсутні.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у знятті арешту майна та заборону на його відчуження, що унеможливлює набуття позивачем права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідним позовом.

Суд при вирішенні спору по суті виходив з такого.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно з ст.1 Закону України «Про державну виконавчу службу» державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України.

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених Законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно з ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У відповідності із ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Порядок та умови зняття арешту з майна визначені ст.ст. 50, 60 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених зазначеним Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з положеннями ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання. У всіх інших випадках по незакінчених виконавчих провадженнях арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Як вже встановлено судом та не заперечується сторонами, на виконанні у відповідача не перебувають не завершені виконавчі провадження щодо ОСОБА_4, в завершені виконавчі провадження знищені за закінченням строків їх зберігання.

Відповідно ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч зазначеним вимогам щодо розподілу тягаря доказування в адміністративному судочинстві, відповідачем не надано доказів, які б доводили правомірність існування арешту на майно та заборони на його відчуження при відсутності незавершених виконавчих проваджень боржником у яких був ОСОБА_4 Разом з цим, встановлені судом обставини щодо відсутності незавершених виконавчих проваджень боржником у яких був ОСОБА_4, свідчить про відсутність правових підстав для існування арешту на майно та заборони на його відчуження.

Оцінивши в сукупності докази, надані на обґрунтування позовних вимог, суд дійшов до висновку, що відповідачем допущено бездіяльність щодо відмови у знятті арешту з майна та заборони на його відчуження, і відповідно існують підстави для зняття арешту на майно, накладеного на квартиру АДРЕСА_1, та заборони на його відчуження.

Щодо строків звернення до суду, встановлених ч.2 ст.181 КАС України, то такі позивачем не пропущені, оскільки про існування постанови про накладення арешту на майно та заборони на його відчуження від 13.09.2005р., а також про неможливість зняття такого арешту та заборони на його відчуження, позивач дізнався лише з листа відповідача №28.03.2016/В-19/6206 і звернувся до суду з позовом вже 01.04.2016р.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір в сумі 551,21грн., сплаченого відповідно до платіжного доручення №Р24А59954963А587270 від 01.04.2016р.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції щодо відмови у знятті арешту, накладеного на квартиру АДРЕСА_1, відповідно до постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Мідика М.Я. від 13.09.2005р.

Зняти арешт на майно та заборону на його відчуження, накладені на квартиру АДРЕСА_1 відповідно до постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Мідика М.Я. від 13.09.2005р.

Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551( п'ятсот п'ятдесять одна)грн. 21 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений і підписаний 13 червня 2016 року.

Суддя А.Г. Гулик