Справа № 815/4347/14
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/4347/14

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука В.О.

суддів - Жука С.І.

- Семенюка Г.В.

при секретарі - Алексєєвої Н.М.

за участю представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Мінстерства юстиції України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної виконавчої служби України, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

До суду першої інстанції звернулася ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України, Державної казначейської служби України про визнання неправомірною бездіяльності Державної виконавчої служби України щодо неналежного виконання судового рішення від 06.06.2007 року, відшкодування матеріальної шкоди в сумі 7828 гривень та моральної шкоди в сумі 3000 гривень.

Справа була направлена Вищим адміністративним судом України до суду першої інстанції для повторного розгляду.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 1045,40 грн. шляхом списання коштів із спеціального рахунку Державної казначейської служби України для відшкодування шкоди, завданої фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права у зв'язку з чим апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так судом першої інстанції встановлено, що постановою апеляційного суду Одеської області від 06.06.2007 р. по справі № 2-а-73/2006 (22а-127/07) позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо стягнення на її користь заборгованості по заробітній платі та відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої цими діями, задоволений частково та цим рішенням з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 стягнута матеріальна шкода у розмірі 7622,03 грн. і моральна шкода в розмірі 1000 грн.

Суворовським районним судом м. Одеси 10.10.2007 року по справі № 2-А-73/06 виданий виконавчий лист про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 7622,03 грн., моральної шкоди у розмірі 1000 грн., за яким 25.03.2008 року відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження та листами № М-10431/25/1 від 26.03.2008 року, № 25-50-141-405/1 від 28.05.2008 року до Державного казначейства України направлені для виконання постанова про відкриття виконавчого провадження від 25.03.2008 та платіжні вимоги №№ 141/1, 166/1, 307/1, 311/1, 321/1, 340/1, 342/1, 343/1, 344/1, 345/1, 347/1, 348/1, 349/1, 365/1, 369/1, 379/1, 383/1, 405/1.

Однак, листом №18-04/6595-9455 від 11.06.2008 року Державним казначейством України вимоги державного виконавця повернуті без виконання, оскільки, бюджетне призначення на відшкодування шкоди, завданої державною виконавчою службою Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" не передбачене, відповідні рахунки відсутні, а тому 27.06.2008 року державним виконавцем складений акт про відсутність майна у боржника та винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Проте, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.03.2010 року вищезазначена постанова про повернення виконавчого документа була скасована, а відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України був зобов'язаний відновити виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-А-73/06, виданого 10.10.2007 року Суворовським районним судом м. Одеси.

ОСОБА_3 30.09.2009 року повторно поданий на виконання виконавчий лист № 2-А-73/06, виданий 10.10.2007 року Суворовським районним судом м. Одеси, за яким 01.10.2009 року відкрито виконавче провадження, проте 18.12.2009 року виконавчий документ повернутий стягувачеві, оскільки, Законом України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" бюджетні призначення на відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органів державної виконавчої служби не передбачені, а відповідно рахунки, з яких би здійснювалось таке відшкодування в Державному казначействі України відсутні.

На підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 19.10.2011 року по справі № 2а/1570/1125/2011, виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-А-73/06 відновлено 19.09.2012 року та 23.01.2013 року зазначений виконавчий лист повторно повернений на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 р. по справі № 815/952/13-а такі дії державного виконавця визнані неправомірними, постанова державного виконавця від 23.01.2013 року скасована, а відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України зобов'язаний вчинити дії по виконанню виконавчого листа № 2-а-73/06.

Одеським окружним адміністративним судом 25.04.2014 року по зазначеній справі виданий виконавчий лист № 815/952/13-а, який виконаний 26.06.2014 року шляхом виконання боржником рішення апеляційного суду Одеської області від 06.06.2007 року по справі № 2-а-73/06.

На підставі розпорядження №41641946/11 від 10.10.2014 року грошові кошти у розмірі 8622,03 грн. згідно виконавчого листа № 2-а-73/06 від 10.10.2007 року та кошти в сумі 34838,06 грн. згідно Рішення Європейського суду з прав людини "Макара та інші проти України" від 12.12.2013 року №40934/06 перераховані на рахунок ОСОБА_3

Відповідно до п. 2 Рішення Європейського суду з прав люди по справі "Макара та інші проти України" Суд оголосив прийнятними скарги заявників за п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції щодо тривалого невиконання рішень, ухвалених на їхню користь, та щодо відсутності ефективних національних засобів юридичного захисту щодо цих скарг.

Таким чином, Держава Україна сплатила законну сатисфакцію за тривалість невиконання рішення національного суду по справі 2-а-73/06 та бездіяльність Держави Україна в особі Державної виконавчої служби України при виконанні цього рішення визнана міжнародною установою, а тому додаткового підтвердження національним судом не потребує.

Така позиція викладена в п. 37 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року, зокрема, вичерпанню підлягають лише ті засоби внутрішнього правового захисту, які є ефективними, в даному випадку, чергове визнання протиправною бездіяльності виконавчої служби щодо тривалого невиконання рішення суду в аспекті ефективного поновлення порушеного права позивача не матиме будь-якого ефективного правозахисного змісту.

Отже, колегія суддів вважає правильною позицію суду першої інстанції щодо необхідності відмови в задоволенні позову в частині визнання неправомірною бездіяльності Державної виконавчої служби України щодо неналежного виконання судового рішення від 06.06.2007 року.

При цьому, колегія суддів вважає правильним не прийняття судом першої інстанції позиції відповідача щодо об'єктивних причин не виконання рішення суду з підстав відсутності правового механізму його виконання, відсутності коштів, тощо, оскільки, рішення суду не виконувалося протягом 7 років та в Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" визначено, що за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що зводить нанівець сутність гарантованого п. 1 ст. 6 права. В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шмалько проти України" визначено, що не виконанням рішення державні органи позбавляють заявника на визначений період часу можливості отримати всю належну йому суму боргу, нестача бюджетних асигнувань не може слугувати виправданням за його вчинення.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог позивача щодо відшкодування на її користь моральної шкоди з боку відповідача виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 87 Закону України "Про виконавче провадження" збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом, а також, згідно із ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю, зокрема, посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

Враховуючи бездіяльність Державної виконавчої служби України при виконанні судового рішення по справі 2-а-73/06, а саме шкода, завдана позивачу незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи виконавчої служби при здійсненні нею своїх повноважень має відшкодовуватися державою з врахуванням індексу інфляції, однак правовідносини, які виникли щодо стягнення шкоди, заподіяної неправомірною бездіяльністю органів виконавчої служби випливають не з договірних правовідносин, а тому норми Цивільного кодексу України в частині застосування відповідальності за порушення грошового зобов'язання застосуванню не підлягають

Відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Така позиція викладена, в тому числі, в постанові Верховного Суду України від 2 червня 2015 року №2034/2034-а-3665/11, висновки якої в силу приписів ст. 244-2 КАС України мають враховуватися судами та ці обставини стали підставою для скасування рішень першої та другої інстанції по цій справі Вищім адміністративним судом України.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_3 вже зверталася із позовом до ДВС України, ДКС України про відшкодування на її користь шкоди (інфляційних збитків та 3 процентів річних) за період з червня 2007 року по серпень 2012 року до Шевченківського районного суду м. Києва, та її позовні вимоги в цій частині були розглянуті Шевченківським районним судом м. Києва, апеляційним судом м. Києва та Вищім спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справи.

Також, в груді 2013 року ОСОБА_3 зверталася до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до ДВС України, ДКС України про відшкодування на її користь шкоди (інфляційних збитків та 3 процентів річних), моральної шкоди по листопад 2013 року та рішення по цій справі набрало чинності.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди в частині інфляційного збільшення суми боргу підлягає задоволенню за період з 01.12.2013 року по 26.06.2014 року з врахуванням сукупного індексу інфляцій 1,121 в сумі 1045,40 грн., а в іншій частині стягнення матеріальної шкоди з підстав викладених вище, слід відмовити.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 200,206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Мінстерства юстиції України - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної виконавчої служби України, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення матеріальної та моральної шкоди, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 08 червня 2016 року

Суддя-доповідач: Потапчук В.О.

Судді: Жук С.І.

Семенюк Г.В.