Справа № 826/17942/14
Суддя: Маслій В.І.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року м. Київ К/800/21892/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: Маслія В.І. (суддя-доповідач)

Суддів: Розваляєвої Т.С., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, треті особи: ПАТ "Прайм-Банк", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Прайм-Банк", ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного банку України, треті особи: ПАТ "Прайм-Банк", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Прайм-Банк", ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови Правління Національного Банку України від 02.10.2014 року № 622/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Прайм-Банк» до категорії неплатоспроможних».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заперечуючи проти касаційної скарги, Національний банк України просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 21.11.2011 року між позивачем (клієнт) та ПАТ «Прайм-Банк» (банк) укладено договір № 178/0066-5 про депозитний вклад, за змістом якого сторони погодили, що за умови того, що клієнт має вільні грошові кошти і бажає передати такі кошти на зберігання банку на визначений строк та під визначену відсоткову ставку, банк відкриває клієнту депозитний рахунок № НОМЕР_1. Початкова сума вкладу складає 38 365,00 доларів США. Строк розміщення вкладу - з дати зарахування вкладу на депозитний рахунок згідно з п. 1.2 цього договору до 22.11.2012 року.

Згідно з додатковою угодою від 22.11.2012 року № 1 до договору № 178/0066-5 про депозитний вклад від 21.11.2011 року, сторони дійшли згоди про продовження строку депозитного вкладу, розміщеного клієнтом за договором про депозитний вклад № 178/0066-5 від 21.11.2011 року, сума якого станом на 22.11.2012 року складає 40 621,31 доларів США до 23.11.2013 року.

Згідно з випискою з банківського рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 вбачається, що вихідний залишок на вказаному рахунку зазначено у розмірі 34 456,63 USD (еквівалент у грн. 448 234,31 грн.).

За результатами проведеної Національним банком України у вересні 2014 року позапланової перевірки з питань фінансового моніторингу та встановлення факту здійснення ПАТ «Прайм-Банк» фінансових операцій, які містять ризики використання послуг банку для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, враховуючи неодноразове застосування до ПАТ «Прайм-Банк» заходів впливу та/або санкцій за виявлені у його діяльності порушення вимог законодавства з питань запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом (систематичне порушення), Постановою Правління Національного банку України від 02.10.2014 року № 622/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Прайм-Банк» до категорії неплатоспроможних», вирішено віднести ПАТ «Прайм-Банк» до категорії неплатоспроможних.

На підставі вищевикладеного, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2014 року № 105, яким вирішено з 03.10.2014 року розпочати процедуру виведення ПАТ «Прайм-Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Прайм-Банк».

Не погоджуючись з постановою Правління Національного Банку України від 02.10.2014 року № 622/БТ та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з правомірності прийнятої постанови від 02.10.2014 року № 622/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Прайм-Банк» до категорії неплатоспроможних».

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з доводами судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначений Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Метою цього Закону є правове забезпечення стабільного розвитку і діяльності банків в Україні і створення належного конкурентного середовища на фінансовому ринку, забезпечення захисту законних інтересів вкладників і клієнтів банків, створення сприятливих умов для розвитку економіки України та підтримки вітчизняного товаровиробника.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про Національний банк України» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 15 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що Правління Національного банку приймає рішення про застосування заходів впливу до банків та інших осіб, діяльність яких перевіряється Національним банком відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інспекційна перевірка банку - форма здійснення банківського нагляду уповноваженими Національним банком України особами безпосередньо у банку.

Згідно статті 71 Закону про банки кожний банк є об'єктом інспекційної перевірки уповноваженими Національним банком України особами.

Перевірки здійснюються з метою визначення рівня безпеки і стабільності операцій банку, достовірності звітності банку і дотримання банком законодавства України про банки і банківську діяльність, а також нормативно-правових актів Національного банку України.

Національний банк України може прийняти рішення про проведення позапланової перевірки банку при наявності обґрунтованих підстав. Таке рішення має бути підписане Головою Національного банку України або уповноваженою ним особою.

Банки зобов'язані забезпечити уповноваженим Національним банком України особам умови для проведення інспекційної перевірки та вільний доступ у робочий час до всіх приміщень банку.

Згідно з пунктом 12 частини 1 статті 73 вказаного Закону, у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать: віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.

Згідно статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі:

1) неприведення банком своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, після віднесення його до категорії проблемних, але не пізніше ніж через 180 днів з дня визнання його проблемним; 2) зменшення розміру регулятивного капіталу або нормативів капіталу банку до однієї третини від мінімального рівня, встановленого законом та/або нормативно-правовими актами Національного банку України; 3) невиконання банком протягом п'яти робочих днів поспіль двох і більше відсотків своїх зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами та/або встановлення фактів невідображення в бухгалтерському обліку документів клієнтів банку, що не виконані банком у встановлений законодавством строк, після віднесення банку до категорії проблемних; 5) виявлення фактів здійснення банком після віднесення його до категорії проблемного операцій (крім нарахування відсотків за вкладами, отримання клієнтами банку заробітної плати, аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат), оформлення (переоформлення) договорів, внаслідок яких зобов'язання перед фізичними особами в межах гарантованої суми відшкодування збільшуються за рахунок зменшення зобов'язань перед фізичними особами, які перевищують гарантовану суму відшкодування, та/або зобов'язань перед фізичними особами, які не підпадають під гарантії Фонду гарантування фізичних осіб, та/або юридичними особами; 6) невиконання банком, віднесеним до категорії проблемного, розпорядження, рішення Національного банку України (у тому числі про застосування заходів впливу/санкцій) та/або вимоги Національного банку України щодо усунення порушень банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України протягом визначеного Національним банком України строку.

Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затверджене постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 року № 346 (далі - Положення № 346) розроблено відповідно до Законів України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність», законодавства України про господарські товариства, інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України та визначає підстави і порядок запровадження Національним банком особливого режиму контролю за діяльністю банків і філій іноземних банків, застосування заходів впливу, фінансових санкцій за порушення банками, філіями іноземних банків та іншими особами, які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку, банківського законодавства та нормативно-правових актів Національного банку, здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, а також у разі застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі в банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи.

Згідно з підпунктами 13.1 - 13.3 глави 13 розділу ІІ Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 року № 346 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Національний банк приймає рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі наявності хоча б однієї з підстав, передбачених банківським законодавством.

Одноразове грубе або систематичне порушення банком законодавства у сфері готівкового обігу, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, визначається в порядку, установленому цим Положенням.

Одноразовим грубим порушенням банком законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, є порушення вимог Закону про банки (у частині запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом) та/або Закону про запобігання легалізації, яке призвело до вчинення або пов'язане з вчиненням з використанням банку злочину(ів), передбаченого(их) частинами 2, 3 статті 209, частиною 3 статті 258-5 Кримінального кодексу України, за який(і) власник істотної участі, контролер, керівник банку був засуджений на підставі обвинувального вироку суду, що набрав законної сили.

Систематичним порушенням банком законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, є порушення банком однієї і тієї самої норми Закону про банки, Закону про запобігання легалізації, за які до банку більше чотирьох разів протягом року (до дня виявлення перевіркою банку з питань фінансового моніторингу та/або за результатами безвиїзного нагляду з питань фінансового моніторингу порушення відповідного закону) застосовувалися заходи впливу/санкції, а саме: незабезпечення банком виконання обов'язку щодо відмови клієнту в його обслуговуванні в установлених Законом про банки випадках і за наявності відкритих кримінальних проваджень щодо злочину(ів), передбаченого(их) частинами 2, 3 статті 209, частинами 2, 2 статті 258-5 Кримінального кодексу України, стосовно банку, власника істотної участі (контролера) банку, (керівника) та/або клієнтів банку; незупинення банком фінансової операції, якщо її учасником або вигодоодержувачем за нею є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних із здійсненням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції.

Систематичним порушенням банком законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, також є встановлення факту здійснення банком ризикової діяльності та застосування Національним банком два і більше разів протягом трьох років, що передують установленню такого факту, до банку заходів впливу та/або санкцій за порушення цього законодавства.

Днем виявлення порушення Закону про банки (в частині незабезпечення банком виконання обов'язку щодо відмови клієнту в його обслуговуванні в установлених Законом про банки випадках), Закону про запобігання легалізації є дата, зазначена в пункті 12.11 глави 12 розділу II цього Положення, та/або дата складання довідки про виїзну перевірку відокремленого підрозділу банку, якщо діяльність банку - юридичної особи не була об'єктом виїзної перевірки, та/або акта про результати безвиїзного нагляду з питань фінансового моніторингу.

Рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству України, приймає Правління Національного банку.

Із дня прийняття Фондом гарантування рішення про призначення уповноваженої особи Фонду вважаються скасованими рішення Національного банку про застосування до банку заходів впливу, прийняті до дня прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, не виконані банком або строк дії яких припадає на період дії тимчасової адміністрації (крім штрафів).

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведення позапланової перевірки виявлено, що ПАТ «Прайм-Банк» здійснило фінансові операції, які містять ризики використання послуг банку для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, з урахуванням чого та на підставі неодноразового застосування до ПАТ «Прайм-Банк» заходів впливу та санкцій за виявлені в його діяльності порушення вимог законодавства з питань запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом (систематичне порушення), вирішено віднести ПАТ «Прайм-Банк» до категорії неплатоспроможних.

Крім того, у матеріалах справи наявні витяги з рішень Національного банку України: № 153 від 22.03.2013 року, № 471 від 05.07.2013 року, № 74 від 14.02.2014 року та № 390 від 25.09.2014 року про накладення штрафів на ПАТ «Прайм-Банк», зі змісту яких вбачається, що на ПАТ «Прайм-Банк» накладено штрафні санкції за порушення положень Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму».

Таким чином, підтверджено факт застосування Національним банком два і більше разів протягом трьох років, що передують установленню такого факту, до банку санкцій за порушення законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

При цьому, згідно з листом № 7438/10/09-20 від 13.10.2014 року Національний банк України повідомлено, що слідчим управлінням фінансових розслідувань МГУ Міндоходів - ЦО з обслуговування ВП розслідується кримінальне провадження № 0000530, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.11.2013 року, щодо ухилення службовими особами ПАТ «Прайм-Банк» () від сплати податків в особливо великих розмірах, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частини 3 статті 212 Кримінального кодексу України, за фактом створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності, передбаченого частини 2 статті 205 Кримінального кодексу України та за фактом легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, передбаченого частини 3 статті 209 Кримінального кодексу України.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: