Справа № 826/1475/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 червня 2016 року № 826/1475/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів під головуванням судді Добрянської Я.І., суддів: Федорчука А.Б., Кузьменка В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання протиправним та скасування рішення в частині,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України у формі протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов»язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 29.05.2015 р. №17 в частині відмови у виплаті одноразової грошової допомоги родині померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на наявність у родини нині покійного ОСОБА_2, військового хірурга, учасника бойових дій в ході проведення Антитерористичної операції на Сході України, гарантованого ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» права на отримання одноразової грошової допомоги, при цьому звертає увагу суду, що сиротами залишилось двоє неповнолітніх дітей, які потребують захисту та підтримки від держави.

Відповідач у письмових запереченнях на позовну заяву зазначив про необґрунтованість позовних вимог, мотивуючи тим, що згідно до ч. 1 ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов»язаного або резервіста є наслідком навмисного спричинення тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров»ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом).

До судового засідання представники сторін не прибули, при цьому позивачем скеровано до суду заяву про продовження розгляду справи без її участі, з огляду на що суд продовжив розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В силу ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також з'ясувавши позицію судів вищих інстанцій з приводу вирішення аналогічних спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Підполковник ОСОБА_2 згідно посвідчення від 20.02.2015 р. серія НОМЕР_1 мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Так, згідно довідки від 29.01.2015 р. №97 військово-лікарської комісії, ОСОБА_2 встановлено стан після гострої реакції на стрес, помірно виражений астенно-невротичний синдром з виходом в компенсацію, при цьому зазначено, що захворювання пов»язане з проходженням військової служби.

Відповідно до виписного епікризу Головного військово-медтчного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» ОСОБА_2 рекомендовано після реалізації рішення ВЛК огляд психіатра при потребі.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) Державної установи «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук» ОСОБА_2 поставлено основний діагноз: стан після перенесеної гострої реакції на стрес, помірно виражений астено-невротичний синдром з виходом в компенсацію, та супутній діагноз: дифузний кардіосклероз, СН 0 ст. Поширений між хребцевий остеохонодроз без порушення функції. Хронічна цервікотораколюмбагія.

При цьому трудовими та лікувальними рекомендаціями для позивача були: динамічне спостереження психотерапевта, психолога, невролога за місце проживання з курсами відновлювального лікування, медико-психологічна реабілітація.

Згідно до витягу із протоколу від 11.03.2015 р. №801 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв»язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв захворювання підполковника ОСОБА_2, 1976 р.н., що стало причиною його смерті через самогубство внаслідок «проникаючого колото-різаного поранення грудей зліва з ушкодженням легені та серця», ІНФОРМАЦІЯ_1 та підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть №119 Київського обласного бюро судово-медичної експертизи Білоцерківського районного відділення (свідоцтво про смерть від 10.03.2015 р. серія НОМЕР_2) захворювання та причина смерті, так, пов»язані із захистом батьківшщини.

Одночасно протоколом від 29.05.2015 р. №14 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов»язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, копія витягу з якого наявна у справі, батьку, матері, дружині, сину та дочці померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок самогубства підполковника медичної служби ОСОБА_2, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, посилаючись на норму ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з огляду на самогубство військовослужбовця, з огляду на що позивач, яка є матір»ю покійного ОСОБА_2, за захистом порушених прав звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представників сторін, а також вивчивши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, зважаючи на наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі відповідно до Конституції України визначено Законом України від 20.12.1991 р. №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №2011).

Так, згідно до ст. 1 даного Закону соціальним захистом військовослужбовців є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до ст. 1-2 Закону №2011 військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв'язку з особливим характером військової служби, яка пов'язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (п.п. 1 п. 1 ст. 3 закону №2011).

Згідно п. 2 ст. 3 Закону №2011 дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов'язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп'яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов'язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону №2011 одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно до п.п. 1 п. 2 ст. 16 Закону №2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби.

Нормою ст. 16-1 Закону №2011 передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім'ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов'язаного або резервіста (ч. 1).

Члени сім'ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов'язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (ч. 2).

Згідно визначення Сімейного кодексу до членів сім»ї відносяться подружжя, батьки та діти, інші члени сім'ї.

У відповідності до п. б) ч. 4 ст. 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" непрацездатними членами сім'ї вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", або є інвалідами.

Між тим, згідно до п.п. а) п. 1 ст. 16-2 Закону №2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов'язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

В той же час постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено новий Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов'язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Підпунктом 1 ч. 4 Порядку № 975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов'язаного та резервіста, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби.

Відповідно до п. 5 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім'ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов'язаного та резервіста.

Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.

Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку.

Члени сім'ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов'язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно до п. 10 Порядку №975 члени сім'ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов'язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), заяви та встановлені у даному пункті документи.

Суд наголошує на тому, що зауважень щодо повноти поданих позивачем документів при зверненні із відповідною заявою не здійснено, що свідчить про відповідність такого комплекту документів п. 10 Порядку №975.

Як встановлено судом із наданих разом з позовною заявою медичних документів, покійний ОСОБА_2, матір»ю котрого є позивач, за час проходження служби в АТО набув ряд психічних та психологічних розладів, з огляду на що йому було рекомендовано динамічне спостереження психотерапевта, психолога, невролога за місце проживання з курсами відновлювального лікування, медико-психологічна реабілітація.

Тобто, явним є та обставина, що захворювання військовослужбовця набуте саме внаслідок проходження ним військової служби на Сході України, між іншим, доказом зазначеного є витяг із протоколу від 11.03.2015 р. №801 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв»язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, згідно якого саме захворювання підполковника ОСОБА_2, 1976 р.н., стало причиною його смерті через самогубство внаслідок «проникаючого колото-різаного поранення грудей зліва з ушкодженням легені та серця», ІНФОРМАЦІЯ_1, та що підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть №119 Київського обласного бюро судово-медичної експертизи Білоцерківського районного відділення (свідоцтво про смерть від 10.03.2015 р. серія НОМЕР_2), при цьому, як зазначено лікарями, захворювання та причина смерті пов»язані із захистом батьківшщини.

З огляду на наведене, на переконання суду, обставини, що склались , у повній мірі є достатніми для призначення та виплати згідно до п.п. 1 п. 2 ст. 16 Закону №2011 одноразової грошової допомоги, беручи до уваги при цьому смерть внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби.

А відтак, проаналізувавши наведені вище положення законодавства, що регулює основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, дослідивши наявні у справі документи, враховуючи проведення в Україні антитерористичної операції, а також виникнення необхідності надання як основних, так і додаткових соціальних гарантій учасникам АТО та членам їх сімей, пораненим військовослужбовцям, а також сім'ям, члени яких загинули (померли) з огляду проведення АТО, підтримання їх морально - психологічного стану, поліпшення фінансово - матеріального стану зазначених категорій осіб, а також вшанування пам'яті героїв АТО, суд вважає цілком обґрунтованими доводи позивача щодо існування у неї права на отримання одноразової грошової допомоги з ІНФОРМАЦІЯ_1 (дата смерті ОСОБА_2), відповідно до Порядку №975 з урахуванням при цьому п. 5 даного Порядку, згідно якого одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частками членам сім'ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця.

Таким чином, дослідивши наявні у справі матеріали, а також вивчивши позицію сторін у справі, суд, зважаючи на суспільно-політичний обов'язок захисту та підтримки учасників бойових дій в зоні Антитерористичної операції на Сході України та членів їх сімей, суд приходить до висновку, про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання протиправним і скасування протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов»язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 29.05.2015 р. №17 в частині відмови у виплаті одноразової грошової допомоги родині померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2.

Згідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З огляду на наведене, а також беручи до уваги здійснений судом аналіз законодавчих положень, та насамперед задля повного захисту інтересів позивача у даній справі, керуючись ч. 2 ст. 11 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов»язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразової грошову допомогу відповідно до Порядку призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975 з урахуванням п. 5 цього Порядку, згідно якого одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частками членам сім'ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця.

Відповідно до вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз (ч. 2).

Позивач як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія №1), є звільненою від сплати судового збору, з огляду на що стягнення судових витрат на її користь судом не здійснюється.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов»язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 29.05.2015 р. №17 в частині відмови у виплаті одноразової грошової допомоги родині померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2.

3. Зобов»язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразової грошову допомогу відповідно до Порядку призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975, з урахуванням п. 5 цього Порядку, згідно якого одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частками членам сім'ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця.

Постанова набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 254 КАС України, та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені статтями 185-187 КАС України.

Головуючий суддя Я.І. Добрянська

Судді: А.Б. Федорчук

В.А. Кузьменко