Справа № 804/3332/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" червня 2016 р. м. Київ К/800/9009/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014

у справі № 804/3332/14

за позовом Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

до Нікопольського комунального підприємства «Нікопольтеплоенерго»

про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна

ВСТАНОВИВ:

Нікопольська об'єднана державна податкова інспекція звернулась до суду з позовом про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна Нікопольського комунального підприємства «Нікопольтеплоенерго», що перебуває у податковій заставі на суму податкового боргу по платежам до бюджету по податку на додану вартість в розмірі 1 013 542,57 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2014 позовні вимоги задоволено; надано дозвіл Нікольській ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області на погашення суми податкового боргу з податку на додану вартість в розмірі 1 013 542,57 грн. за рахунок майна відповідача, що перебуває у податковій заставі згідно актів опису майна від 31.01.2013 та від 26.02.2014.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014 скасовано постанову суду першої інстанції; прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, станом на 25.03.2014 відповідач має податковий борг з податку на додану вартість в сумі 2 315 435 грн.

Податковою інспекцією на адресу відповідача були направлені податкові вимоги № 1/827 від 03.12.2004 (перша) та № 2/4 від 11.01.2005 (друга), які отримані відповідачем.

31.01.2013 податковим керуючим складено акт опису майна № 7 (щодо зміни предмета податкової застави), яким внесено у податкову заставу теплопункт «Антипова-Корбут» за адресою м. Нікополь, вул. Трубників, 101 (вартість 322 796,52 грн.), теплопункт «Трубник», за адресою м. Нікополь, вул. Альпова, 3а, (вартість 64 195,02 грн.), котельня за адресою м. Нікополь, вул. Чапаєва, 23 (вартість 409 697,94 грн.). Вказане майно внесено в податкову заставу, відповідно до витягу № 248712 від 18.02.2013 про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Між позивачем та відповідачем були укладені договори про розстрочення грошових зобов'язань від 29.03.2013 № 35, № 36 та від 30.04.2013 № 42.

В зв'язку з несплатою відповідачем чергових часток розстроченої суми у встановлені строки, позивачем 16.07.2013 прийняті рішення № 6, № 7, № 8 про скасування розстрочення сплати грошових зобов'язань.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.10.2013 у справі № 804/12292/13-а позовні вимоги Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції задоволені; стягнуто з розрахункових рахунків НКП «Нікопольтеплоенерго», відкритих у банківських установах, суму податкового боргу з податку на додану вартість в розмірі 1 013 542,57 грн.

На підставі вказаного судового рішення Дніпропетровським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист.

З метою виконання рішення суду, позивачем до установи банку направлялись інкасовані доручення № 8, № 9, № 10, № 11, № 12 від 14.12.2014, які були повернуті банком без виконання.

27.01.2014 підприємство звернулось до позивача з листом, в якому зазначило про те, що має об'єкти нерухомості, які не використовуються у господарській діяльності та не заперечує проти рішення власника об'єктів нерухомості Нікопольської міської ради щодо продажу об'єктів з метою погашення заборгованості.

26.02.2014 податковим керуючим складено акт опису майна та описано в податкову заставу: будівлю теплопункту за адресою м. Нікополь, вул. Гагаріна, 54, (вартість 20 719,86 грн.); будівлю теплопункту за адресою м. Нікополь, вул. Жуковського, 83-г (вартість 30 966,06 грн.); будівлю теплопункту «Ізюмський» за адресою м. Нікополь, вул. Жуковського 112-а (вартість 94 119,86 грн.); будівлю котельної за адресою м. Нікополь, вул. Каштанова, 36 (вартість 12 253,06 грн.).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що право на продаж майна платника податків у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надсилання платникові податків податкової вимоги; перша податкова вимога № 1/827 від 03.12.2004 та друга податкова вимога № 2/4 від 11.01.2005 можуть бути належним доказом надіслання відповідачу первинної податкової вимоги зі сплати податкового боргу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний адміністративний суд виходив з того, що недотримання податковим органом процедури, передбаченої статтею 96 Податкового кодексу України, виключає можливість надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу з податку на додану вартість за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Проте, суд касаційної інстанції з таким висновком апеляційного адміністративного суду погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно положень п. 95.1, п. 95.3 ст. 95 зазначеного Кодексу контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі; стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Зі змісту наведених норм випливає, що умовою для звернення до суду, за якої можливе надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, - є наявність у платника податкового боргу та відсутність на розрахункових рахунках такого платника грошових коштів, достатніх для погашення цього боргу.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 ПК України).

З огляду на викладене, а також враховуючи, що вжиті позивачем заходів на погашення податкового боргу відповідача позитивних результатів не дали, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна платника, що перебуває у податковій заставі.

Слід також зазначити, що суд апеляційної інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, безпідставно послався на правовий режим майна платника як комунального підприємства як на перешкоду для застосування до відповідача примусових заходів з погашення його податкового боргу у вигляді продажу майна платника.

Згідно положень пп. 87.3.2 п. 87.3 ст. 87 Податкового кодексу України не можуть бути використані як джерело для погашення податкового боргу платника податків майно, яке належить на правах власності іншим особам та перебуває у володінні або користуванні платника податків, у тому числі (але не виключно) майно, передане платнику податків у лізинг (оренду), схов (відповідальне зберігання), ломбардний схов, на комісію (консигнацію); давальницька сировина, надана підприємству для переробки, крім її частини, що надається платнику податків як оплата за такі послуги, а також майно інших осіб, прийняті платником податків у заставу чи заклад, довірче та будь-які інші види агентського управління.

У той же час дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, надається не на конкретно визначене майно, а на суму податкового боргу; власне перелік майна, що підлягає реалізації з метою погашення податкового боргу платника, виявляється у процесі виконання органом державної податкової служби судового рішення про надання такого дозволу. При цьому майно платника, що підлягає продажу, не обмежується виключно майном, зазначеним в акті опису майна. В силу вимог пункту 89.5 статті 89 Податкового кодексу України джерелом погашення податкового боргу платника може бути і майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому, однак вартістю у межах суми існуючого податкового боргу.

Платник не позбавлений права в подальшому оскаржити включення податковим органом до опису майна активів, що належать платникові на іншому правовому титулі (а не на праві власності).

Передчасним є посилання апеляційного адміністративного суду на недотримання податковим органом вимог п. 96.1 ст. 96 Податкового кодексу України, за змістом якого у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, орган державної податкової служби зобов'язаний звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно такого платника податків, з поданням щодо прийняття рішення про:

96.1.1 виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу такого платника податків. Рішення про фінансування таких витрат розглядається на найближчій сесії відповідної ради;

96.1.2 затвердження плану досудової санації такого платника податків, який передбачає погашення його податкового боргу;

96.1.3 ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії;

96.1.4 прийняття сесією відповідної ради рішення щодо порушення справи про банкрутство платника податків.

Отже, необхідною умовою застосування заходів, спрямованих на погашення податкового боргу комунального підприємства в порядку вказаного припису, є недостатність коштів, отриманих від продажу майна комунального підприємства, для покриття його податкового боргу та витрат на проведення публічних торгів. Тобто зверненню стягнення на кошти органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває комунальне підприємство, передує продаж майна цього підприємства на публічних торгах з метою погашення його податкового боргу.

За наведених обставин, враховуючи наявність непогашеного податкового боргу та того, що вжиті позивачем заходи щодо погашення податкового боргу відповідача позитивних результатів не дали, висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідає правильному застосуванню положень Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

На підставі викладеного, касаційна скарга Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області підлягає задоволенню, постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014 - скасуванню, а постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2014 - залишенню в силі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014 скасувати та залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2014.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний