Справа № 817/3201/15
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2016 р.Р і в н е 817/3201/15
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2 третьої особи відповідача: представник ОСОБА_3

третьої особи відповідача ГУ ДКС: представник не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4

до Рівненського апеляційного господарського суду третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 управління Державної казначейської служби України у Рівненській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 судова адміністрація України
провизнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів , -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_4 з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, про визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині невиплати позивачу доплати за вислугу років у розмірі 60 відсотків за час перебування у щорічній оплачуваній відпустці у період з 25.05. 2015 року по 25.06. 2015 року та зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу доплату за вислугу років у розмірі 60 відсотків за час перебування у щорічній оплачуваній відпустці у період з 25.05. 2015 року по 25.06. 2015 року з урахуванням індексації.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач протиправно не виплатив позивачці доплату за вислугу років у розмірі 60 відсотків посадового окладу за час перебування у щорічній оплачуваній відпустці. Виходячи з того, що позивач до моменту виходу у відставку згідно постанови Верховної Ради України від 16.07. 2015 року № 636-VIII перебувала на посаді судді у Рівненському апеляційному господарському суді, особливості матеріального забезпечення позивачки протягом періоду перебування на посаді регулювалися Законом України Про судоустрій та статус суддів, ч. 10 ст. 133 якого встановлено, що немає права на отримання доплат до посадового окладу суддя, який не здійснює правосуддя, проте крім випадку, зокрема, перебування у щорічній оплачуваній відпустці. Зважаючи на те, що всупереч вказаній нормі закону відповідач не виплатив позивачу доплату за вислугу років за час перебування у щорічній оплачуваній відпустці, позивач вважає порушеним тим самим її право на отримання відповідної грошової виплати у вигляді доплати до посадового окладу за вислугу років, з приводу чого звернулася до суду та просила суд позов задовольнити.

Відповідач подав суду клопотання, у якому зазначив, що є неналежним відповідачем у справі з огляду на те, що Рівненський апеляційний господарський суд самостійно здійснює нарахування та виплату заробітної плати суддям та працівникам апарату суду. При цьому Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Рівненській області покликалось до Положення про територіальні управління Державної судової адміністрації України, затвердженого головою Державної судової адміністрації України 25.09.2015, відповідно до п.3 якого завданням територіального управління є фінансове забезпечення місцевих загальних судів Рівненської області, а згідно п.43 цього ж Положення територіальне управління здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності управління та місцевих загальних судів Рівненської області, в той час як позивач перебувала на посаді судді у Рівненському апеляційному господарському суді, який згідно ч.1 ст.21 Закону України Про судоустрій та статус суддів не є місцевим загальним судом, а відтак Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Рівненській області не може виступати відповідачем у справі. Тому у поданому клопотанні відповідач просив суд замінити його належним відповідачем у даній справі - Рівненським апеляційним господарським судом (т.1 а.с.23-25).

Від позивача надійшло клопотання (вх.№171/16 від 11.01.2016), яким позивач підтримала клопотання Територіального управління Державної судової адміністрації України у Рівненській області про заміну відповідача на Рівненський апеляційний господарський суд (т.1 а.с.54).

28.02.2016 позивач подала до суду клопотання про зміну розміру позовних вимог (вх.№3548/16 від 28.03.2016), у якому просила прохальну частину адміністративного позову викласти у наступній редакції:

- визнати протиправною бездіяльність Рівненського апеляційного господарського суду в частині невиплати ОСОБА_4 доплати за вислугу років у розмірі 60% за час перебування у щорічній оплачуваній відпустці у період з 25 травня 2015 року по 25 червня 2015 року;

- зобов'язати Рівненський апеляційний господарський суд нарахувати та виплатити ОСОБА_4 доплату за вислугу років у розмірі 60% за час перебуванні у щорічній оплачуваній відпустці у період з 25 травня 2015 року по 25 червня 2015, в розмірі 8038 грн. 80 коп. згідно довідки № 04-18.2/6612/15 від 18 листопада 2015 року;

- стягнути з Рівненського апеляційного господарського на користь ОСОБА_4 доплату за вислугу років за час перебування у щорічний оплачуваній відпустці за час затримки виплати сум при звільненні, що становить 206201 грн. 60 коп. та компенсації, втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, яка складає 1576 грн. 60 коп.;

- стягнути з Рівненського апеляційного господарського суду на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в сумі 6063 грн. 20 коп.;

- звернути постанову до негайного виконання;

- судові витрати покласти на відповідача (т.1 а.с.84-85).

Вказане клопотання прийняте судом до розгляду.

Як слідує з поданого клопотання про зміну розміру позовних вимог, позивач просить суд стягнути із відповідача 1576,60 грн. як суму компенсації, втрати частини доходів у звязку з порушенням їх виплати, що визначено позивачем згідно Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 та відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, а також 206201,60 грн. як суму середньомісячного заробітку за час затримки виплати сум при звільненні працівника, що передбачено ст. 117 Кодексу Законів про працю України та обраховано позивачем згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, а також 6063,20 грн. суми витрат на правову допомогу при розгляді даної справи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та поданому клопотанні про збільшення позовних вимог, просила суд позов задовольнити повністю.

Відповідач позову не визнав, подав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що по досягненню позивачкою шістдесяти пятирічного віку згідно з нормами Закону України Про судоустрій і статус суддів, у редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд, позивачка не здійснювала повноважень щодо здійснення правосуддя, відтак втратила право на отримання доплат до посадового окладу відповідно до ч. 10 ст. 133 Закону України Про судоустрій і статус суддів. З таких підстав просив суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позовних вимог, просила суд відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державної судової адміністрації України, подала суду письмові заперечення (т.1 а.с.109-110), у яких зазначила, що оскільки позивачка протягом терміну перебування у щорічній відпустці не мала повноважень судді, їй правомірно була виплачена суддівська винагорода, що на час надання відпустки становила посадовий оклад без врахування надбавок. При цьому представник третьої особи наголосила, що виплата суддівської винагороди з урахуванням усіх її складових здійснюється лише суддям з повноваженнями, які тимчасово не здійснюють правосуддя як то: тимчасова непрацездатність, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці, у додатковій відпустці за вислугу років, творчій, соціальній відпустках, відпустці у звязку із навчанням, а також перебування суді у відрядженні тощо.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_5 управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, в судове засідання явку представника не забезпечило, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялося судом належним чином. Жодних заяв, клопотань суду не подало.

Оскільки судом явка представника третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, обовязковою не визнавалась, суд вважав за можливе здійснити судовий розгляд за відсутності представника третьої особи.

Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

31.03.2015 згідно наказу Рівненського апеляційного господарського суду № 193 ОСОБА_4 припинено виплату щомісячної доплати за вислугу років судді у звязку із досягненням 23.03. 2015 65-річного віку, та починаючи з 31.03.2015 суддівська винагорода виплачувалась у розмірі посадового окладу (т.1 а.с. 126).

З 25.05. 2015 по 25.06. 2015 позивачу надано частину щорічної основної відпустки за період роботи з 07.12.2014 по 06.12.2015 тривалістю 31 календарний (23 робочих) дні на підставі заяви позивача та згідно наказу Рівненського апеляційного господарського суду від 08.05. 2015 № 298 (т.1 а.с.127).

За обставинами справи, за вказаний період щорічної основної відпустки у 23 робочих дні позивачу нараховано та виплачено суддівську винагороду у сумі 15779,87 грн., до розрахунку якої взято посадовий оклад позивача у розмірі 13398,00 грн. без врахування доплати за вислугу років у розмірі 60 відсотків (т.1 а.с.129-130).

16.07.2015 постановою Верховної Ради України № 636-VІІІ у звязку з поданням заяви про відставку ОСОБА_4 звільнено з посади судді Рівненського апеляційного господарського суду (т.1 а.с.133-135).

Наказом Рівненського апеляційного господарського суду від 31.07. 2015 № 544 позивача відраховано зі штату Рівненського апеляційного господарського суду з посади судді з 03.08. 2015 (т.1. а.с.137).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 102 Закону України Про судоустрій і статус суддів, що підлягає до застосування у реакції на момент досягнення позивачем 65-річного віку (23.03.2015) та є спеціальним законом, що визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, встановлено, що суддя звільняється з посади за віком з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п'яти років (ч.1). Вища кваліфікаційна комісія суддів України не пізніш як за місяць до дня, зазначеного у частині першій цієї статті, зобов'язана повідомити Вищу раду юстиції про наявність підстави для звільнення судді (ч.2). Вища рада юстиції вносить подання про звільнення судді у зв'язку з досягненням ним шістдесяти п'яти років до органу, який обрав або призначив суддю, не пізніш як за п'ятнадцять днів до дня, зазначеного у частині першій цієї статті (ч.3). Якщо суддю з будь-яких причин не звільнено з посади, він не може здійснювати свої повноваження зі здійснення правосуддя з наступного дня після досягнення шістдесяти п'яти років (ч.4).

Це означає, що з наступного дня після досягнення шістдесяти п'яти років, суддя не має права здійснювати правосуддя.

Вказана редакція статті 102 Закону України Про судоустрій і статус суддів закріплена в подальшому статтею 113 у відповідній редакції вказаного Закону як на момент перебування позивача у щорічній відпустці (25.05.2015 - 25.06.2015), так і на момент розгляду справи у суді та не зазнала змін.

Разом з тим, оскільки спір виник за грошовими виплатами за період щорічної оплачуваної відпустки позивача, до застосування підлягає Закон України Про судоустрій і статус суддів у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, а саме надання позивачу частини щорічної основної відпустки.

Так, ч.1 ст.133 Закону України Про судоустрій і статус суддів у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України Про Конституційний Суд України та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті Закону України Про судоустрій і статус суддів у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно частин 3, 4 ст.133 Закону України Про судоустрій і статус суддів у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Посадові оклади судді апеляційного суду встановлюються пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом - 1,1.

Частиною 5 цієї ж статті Закону України Про судоустрій і статус суддів у редакції на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу

При цьому, ч. 10 ст.133 Закону України Про судоустрій і статус суддів у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

З системного аналізу вищезазначених норм закону судом встановлено, що з наступного дня після досягнення шістдесяти п'яти років ОСОБА_4 суддя Рівненського апеляційного господарського суду, яку не було звільнено з посади, не могла здійснювати свої повноваження зі здійснення правосуддя та її суддівська винагорода з 23.03.2015 року складалася із посадового окладу, що відповідно до довідки Рівненського апеляційного господарського суду № 04-18.2/2182/16 від 14.04.2016 року складає 13398,00 грн. (т. 1 а.с. 104).

Відповідно до ст. 134 Закону України Про судоустрій і статус суддів у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Тобто, у разі надання щорічної оплачуваної відпустки судді, який не може здійснювати свої повноваження зі здійснення правосуддя, виплачується суддівська винагорода, що відповідно до ч. 10 ст. 133 Закону України Про судоустрій і статус суддів у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, дорівнює посадовому окладу та виплачується допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Відтак доводи позивача про збереження права на отримання встановлених доплат до посадового окладу судді у випадку втрати суддею повноважень зі здійснення правосуддя та надання щорічної основної відпустки до моменту звільнення, суд до уваги не приймає.

Разом з тим, суд відхиляє твердження позивача щодо права на отримання доплат до посадового окладу у звязку із змістом ч. 10 ст. 133 Закону України Про судоустрій і статус суддів, оскільки винятки, зазначені у відповідній частині, стосуються суддів, які відповідно до норм вказаного закону мають право здійснювати правосуддя, однак не здійснюють його під час тимчасової непрацездатності або перебування у щорічній оплачуваній відпустці.

Оцінюючи зібрані у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач - суб'єкт владних повноважень діяв обґрунтовано, у межах наданих повноважень та з дотриманням приписів закону.

За наведених обставин, позов задоволенню не підлягає.

Підстави для вирішення судом питання розподілу судових витрат відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову, - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Гломб Ю.О.