Справа № 417/2210/16-а
Суддя: Ляшенко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Сурніна Л.О.
Суддя-доповідач - Ляшенко Д.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року справа №417/2210/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ляшенка Д.В., суддів Ястребової Л.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Марківського районного суду Луганської області від 10 травня 2016 року у справі № 417/2210/16-а (головуючий І інстанції Сурніна Л.О.) за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Марківському районі Луганської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

24.03.2016 року ОСОБА_2 звернулася до Марківського районного суду Луганської області із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Марківському районі Луганської області в якому просить:

- визнати протиправним рішення комісії при УПФУ в Марківському районі Луганської області від 01.03.2016 року № 7 про відмову в переході на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та скасувати його.

- зобов'язати УПФУ в Марківському районі Луганської області перевести ОСОБА_2 з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника та призначити пенсію ОСОБА_2 у розмірі 50% пенсії померлого чоловіка ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та ст.ст. 36, 37 Закону України «про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з дня звернення 25.02.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що з 16.06.1979 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1987 році, інвалідом 2 групи, особою, віднесеною до першої категорії постраждалих, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року від захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Померлий чоловік, згідно постанови Луганського окружного адміністративного суду від 09.04.09 року по справі №2а-11650/09/1270 отримував пенсію у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, рівної прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, рівної прожитковому мінімуму для непрацездатних з урахуванням положень ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.12.2008р. до дня його смерті. Відповідно до постанови Марківського районного суду Луганської області від 05.12.2011 року відповідачем було призначено позивачу, як вдові померлого учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, пенсію за віком відповідно до ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 21.02.2011 року. Крім того, позивач вважає, що має право на отримання пенсії у зв'язку із втратою годувальника, як дружина померлого, яка не була на його утриманні та втратила джерело засобів до існування відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Марківського районного суду Луганської області від 10 травня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Відмовляючи у позові, суд 1 інстанції виходив з того, що позивач не належить до непрацездатних осіб так як вона не досягла пенсійного віку відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись з рішенням суду 1 інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій посилається на порушення норм матеріального права. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначила, що на момент смерті чоловіка вона не працювала, підприємницькою діяльністю не займалася та ніяких доходів не отримувала, а відтак, після смерті чоловіка залишилася без джерел до існування. Просить скасувати постанову Марківського районного суду Луганської області від 10 травня 2016 року, та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п.2 ч.1 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_2 є дружиною померлого ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (с.с.8), який був інвалідом 2 групи, як постраждалий від наслідків аварії на ЧАЕС, та віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ,що підтверджується довідками (а.с.26-27), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9).

Захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_3, пов'язано з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації аварії на ЧАЕС, що підтверджується експертним висновком центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 08.12.2010 року № 05 (а.с.24).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 09.04.09 року по справі №2а-11650/09/1270 (а.с.19-20), чоловіку позивача було призначено пенсію у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, рівної прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, рівної прожитковому мінімуму для непрацездатних з урахуванням положень ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.12.2008р. до дня його смерті.

Відповідно до постанови Марківського районного суду від 05.12.2011 року (а.с.21-22) у справі №2а-809/11, УПФУ в Марківському районі було зобов'язано призначити ОСОБА_2 пенсію за віком відповідно до ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. №1788-ХХII (із змінами та доповненнями) з 21.02.2011 року.

Отже, з 21.02.2011 року позивач перебуває на обліку в УПФУ в Марківському районі та їй виплачується пенсія за віком відповідно до ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

25.02.2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Рішенням №7 від 01.03.2016 року комісії при УПФУ в Марківському районі(а.с.10,48) ОСОБА_2 відмовлено в переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника із посиланням на відсутність у заявника на момент звернення необхідного віку, встановленого ст.26 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058 - IV, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по 3 групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. Дружина померлого , яка не була на його утриманні, має право на пенсію в зв'язку з втратою годувальника, якщо втратила джерело засобів існування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», до досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року (ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року).

На час смерті ОСОБА_3 вік позивача складав 50 років 2 місяці та 7 днів.

На час звернення до пенсійного органу (25.02.2016 р.) вік позивача складав 56 років 1 місяць.

Отже як вбачається з наведеного позивач не досягла віку у відповідності до ч.2 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з якого вона мала право на пенсію за віком. Тобто вона не була непрацездатною як на час смерті свого чоловіка так і на час звернення з заявою до пенсійного органу про перехід на пенсію по втраті годувальника, до суду позивачем не надано належних доказів перебування на утриманні померлого чоловіка, а саме відповідного рішення суду.

Інші надані докази, зокрема свідчення свідків, акт депутата округу №24 Марківської селищної ради ОСОБА_4, тощо (а.с. 13-18, 49 аудіо диск), також не є належними доказами у розумінні ст.72 КАС України, що стосується встановлення в межах даної адміністративної справи факту знаходження ОСОБА_2, на утриманні померлого чоловіка.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що у позивача відсутні правові підстави для отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Враховуючи встановлені по справі обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду 1 інстанції прийняте із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду 1 інстанції і підстави для скасування постанови відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями: 9, 11, 160, 167, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Марківського районного суду Луганської області від 10 травня 2016 року у справі № 417/2210/16-а - залишити без задоволення, а постанову суду 1 інстанції - без змін.

Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Д.В. Ляшенко

Судді Л.В. Ястребова

І.Д. Компанієць