Справа № 813/392/16
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про визнання причин пропуску строку звернення

до адміністративного суду поважними та

з питань залишення позовної заяви без розгляду

13 червня 2016 року № 813/392/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в м. Львові клопотання позивача про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької районної державної адміністрації про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Дрогобицької районної державної адміністрації про поновлення на посаді керівника відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Дрогобицької районної державної адміністрації з 13 березня 2015 року, стягнення з Дрогобицької районної державної адміністрації середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15 березня 2012 року до дня поновлення на роботі.

Позивачем заявлено письмове клопотання по строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, в якому просить вважати строк звернення до адміністративного суду з даним позовом не пропущеним. Однак, в попередньому судовому засіданні позивачем уточнено зазначене клопотання, а саме позивач просить визнати поважними причини пропущення ним строку звернення до суду з цим позовом. В обґрунтування клопотання позивачем зазначено, що про порушення своїх прав він дізнався 03.11.2015 року з дня отримання ним розпорядження про звільнення та трудової книжки, після чого він звернувся з позовом про поновлення на роботі до Трускавецького міського суду, однак провадження у справі було закрито з підстав непідсудності такої справи місцевому загальному суду. А відтак місячний строк звернення до суду вважає пропущений з поважних причин.

Представником відповідача у свою чергу заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку із пропущенням позивачем встановленого нормами КАС України строку звернення до суду.

Вирішуючи питання строку звернення позивача до адміністративного суду, суд виходив з наступного.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала, що передбачено ст. 100 КАС України.

З матеріалів справи вбачається, що 03.11.2015 року позивач дізнався про своє звільнення з Дрогобицької районної державної адміністрації, про що свідчить відмітка на розпорядженні про звільнення від 13.03.2015 року №23-К-1, що також не заперечується відповідачем.

З метою порушеного, на думку позивача, його права на працю, він звернувся в межах місячного строку з позовом про поновлення його на посаді до Трускавецького міського суду Львівської області, котрий своєю ухвалою від 05.02.2016 року №457/34/16-ц закрив провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Беручи до уваги отриману від Трускавецького міського суду Львівської області ухвалу про закриття провадження у справі за позовом позивача про поновлення на посаді, позивач, як це вбачається з штампу на конверті, 11.02.2016 року звернувся з позовом до Львівського окружного адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Відповідно до ст. 8 КАС України, адміністративний суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, як свідчить позиція Європейського Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

В контексті вимог ч. 2 ст. 5 та ч. 1 ст. 100 КАС України, клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки суд вправі на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів знайти підстави для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відтак, суд враховує практику Європейського Суду, спрямовану на ефективний доступ особи до суду для захисту її порушеного права та вважає, що строк звернення позивача до суду з даним позовом слід розцінювати таким, що пропущений з поважних причин, оскільки позивач, звернувшись з позовом до Трускавецького міського суду Львівської області, сподівався на відновлення, на його думку, порушеного права, що у свою чергу не зумовлювало б у майбутньому звернення позивача до суду з означеним позовом.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними.

Вирішуючи клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропуском встановленого законом строку звернення до адміністративного суду, то в задоволенні такого слід відмовити, оскільки позивачем такий строк був пропущений, як уже встановлено, з поважних причин.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

клопотання позивача про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, задовольнити.

Причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду з позовом до Дрогобицької районної державної адміністрації про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнати поважними.

В задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після постановлення та оскарженню не підлягає. Заперечення проти такої можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи.

Повний текст ухвали складений та підписаний 16.06.2016 року.

Суддя Сидор Н.Т.