Справа № 522/16172/13-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року м. Київ К/800/58214/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення з України, за касаційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2013 року, -

в с т а н о в и в :

У червні 2013 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулося в суд з позовом до громадянки Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_1 про примусове видворення з України.

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 27 червня 2013 року позовні вимоги задоволено. Примусово видворено громадянку Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2013 року постанову Приморського районного суду міста Одеси від 27 червня 2013 року скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги залишено без задоволення.

У касаційній скарзі Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2013 року та залишити в силі постанову Приморського районного суду міста Одеси від 27 червня 2013 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами встановлено, що 22 червня 2013 року співробітниками Хаджибеївського відділу міліції Суворовського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області було виявлено, що на території Відкритого акціонерного товариства «Одеський завод гумових технічних виробів» за адресою: вулиця Миколаївська дорога, 124, місто Одеса, знаходиться підпільний цех з пошиття одягу, де утримуються 36 громадян Соціалістичної Республіки Вєтнам з метою їх трудової експлуатації. Вказані особи мешкали в складському приміщенні. У сусідніх складських приміщеннях розташовані їдальня, санвузли та цех з пошиття одягу. Серед затриманих осіб виявлено особу без документів, яка назвалася громадянкою Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та яка перебуває на території України без відповідних правових підстав.

Зазначені обставини стали підставою для звернення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до суду із позовом про примусове видворення громадянки Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_1 за межі України.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що факт незаконного перебування іноземної громадянки на території України встановлено, відповідач ухиляється від виїзду з України, законних підстав її перебування на території України судом не встановлено.

Суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції, дійшовши висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно частини 5 статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

За приписами частини 1 статті 30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто, обов'язковим є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки позивачем рішення про примусове повернення відповідача не приймалося, то не можна стверджувати про ухилення громадянки Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_1 від виїзду з України, а тому в суду першої інстанції не було правових підстав для примусового видворення зазначеної особи за межі України, врахувавши при цьому, що 2 жовтня 2013 року відповідачем було подано до прокуратури Одеської області заяву щодо залучення її як потерпілої до кримінального провадження № 0001085 за фактом торгівлі людьми з метою примусової експлуатації праці громадян Вєтнаму за частиною 3 статті 149 Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про примусове видворення громадянки Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_1 за межі України.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи та висновків апеляційного суду.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2013 року у справі за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення з України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.