Справа № 2а-3849/10/1170
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2011-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2011 року Справа № 2а-3849/10/1170

Кіровоградський окружний адміністративний суд

в складі головуючого: судді Петренко О.С.

за участю секретаря: Господарікова М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Знам'янського міжрайонного прокурора

до відповідача: Знам'янської Другої селищної ради,

третя особа на стороні відповідача - приватний підприємець ОСОБА_1

про скасування п.2 рішення сесії Знам'янської Другої селищної ради "Про земельну ділянку по вулиці Шмідта,2" № 184 від 25.06.2008 року, -

ВСТАНОВИВ:

Знам'янський міжрайонний прокурор звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Знам'янської Другої селищної ради, яким просить скасування п.2 рішення сесії Знам'янської Другої селищної ради "Про земельну ділянку по вулиці Шмідта,2" № 184 від 25.06.2008 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при здійсненні нагляду за додержанням та застосуванням законів у діяльності відповідача виявлено порушення земельного законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення, оскільки відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність, або надання їх у власність, або надання їх у користування. Відповідно до ст. 125 ЗК України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 1 ст. 15 Закону України Про плату за землю, оренда це засноване на договорі строкове платне володіння та користування земельною ділянкою. Таким чином, стягнення з третьої особи плати за фактичне користування земельною ділянкою без укладення договору оренди суперечить зазначеним положенням законодавства.

Позивачем 10.02.2009 року внесено протест на незаконне рішення, але рішенням відповідача від 24.02.2009 року вказаний протест відхилено, у звязку з чим позивач просить скасувати рішення відповідача.

Прокурор, належним чином повідомлений про час, дату і місце судового розгляду, в судове засідання не прибув, при цьому надавши клопотання про розгляд справи без участі та позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не прибув, при цьому надавши клопотання про розгляд справи без його участі та позовні вимоги не визнав в повному обсязі.

Третя особа, належним чином повідомлена про час, дату та місце судового розгляду, в судове засідання не прибув про причини неявки суд не повідомив.

Так, відповідачем було надано письмові заперечення, відповідно до яких позовні вимоги ними не визнаються, тому що вказаний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки правовідносини відповідача з третьою особою щодо укладення угоди про відшкодування втрат від недоотримання коштів селищним бюджетом за фактичне користування земельною ділянкою є цивільними, тобто такими, що носять приватноправовий характер, а не публічно-правовий. Крім того, зазначив, що оскаржуване рішення є правовим актом індивідуальної дії, який вичерпав свою дію фактом його виконання, а тому не може бути скасований органом, який його приймав. Також відповідачем зазначено, що прокурором пропущено річний термін звернення до суду із адміністративним позовом.

Суд, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 1 Закону України "Про прокуратуру" прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими Радами, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами.

У відповідності до статті 19 Закону України "Про прокуратуру", предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є, у тому числі, відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам.

Перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора. Прокуратура не підміняє органи відомчого управління та контролю і не втручається у господарську діяльність, якщо така діяльність не суперечить чинному законодавству.

Абзацом 2 частини 2 статті 20 цього Закону встановлено, що при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право, зокрема, вносити подання або протест на рішення місцевих Рад залежно від характеру порушень.

Статтею 21 цього Закону передбачено, що протест на акт, що суперечить закону, приноситься прокурором, його заступником до органу, який його видав, або до вищестоящого органу. У такому ж порядку приноситься протест на незаконні рішення чи дії посадової особи. У протесті прокурор ставить питання про скасування акта або приведення його у відповідність з законом, а також припинення незаконної дії посадової особи, поновлення порушеного права. Протест прокурора зупиняє дію опротестованого акта і підлягає обов'язковому розгляду відповідним органом або посадовою особою у десятиденний строк після його надходження. Про наслідки розгляду протесту в цей же строк повідомляється прокурору.

У разі відхилення протесту або ухилення від його розгляду прокурор може звернутися з заявою до суду про визнання акта незаконним. Заяву до суду може бути подано протягом п'ятнадцяти днів з моменту одержання повідомлення про відхилення протесту або закінчення передбаченого законом строку для його розгляду. Подача такої заяви зупиняє дію правового акта.

Судом встановлено, що Знамянським міжрайонним прокурором при здійсненні нагляду за додержанням та застосуванням законів у діяльності відповідача встановлено, що пунктом 2 рішення Знамянської Другої селищної ради вирішено зобовязати приватного підприємця ОСОБА_1 укласти із Знамянською Другою селищною радою угоду про відшкодування втрат від недоотримання коштів селищним бюджетом за фактичне користування земельною ділянкою площею 840 кв.м /а.с.5/. Здійснити нарахування плати за користування з 01.06.2008 року встановити щомісячну плату за користування у розмірі 194 грн. 04 коп. на місяць.

Прокурор дійшов висновку, що вказаний пункт рішення прийнято з порушенням вимог Земельного кодексу України та Закону України Про плату за землю, у звязку з чим та в порядку визначеному ст. 21 Закону України Про прокуратуру до відповідача 10.02.2009 року внесено протест на пункт 2 рішення від 25.06.2008 №184 /а.с.6/.

Рішенням двадцять девятої сесії Знамянської Другої селищної ради пятого скликання від 24 лютого 2009 року №227 протест позивача було відхилено /а.с. 8/.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про оренду землі оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ст. 2 вказаного Закону відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтею 116 ЗК України передбачено що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ч. 5 ст. 126 ЗК України, право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Відповідно до ст. 15 Закону України Про плату за землю, у разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Суд приходить до висновку, що за змістом вказаної норми стягнення плати за фактичне користування землею здійснюється лише в разі припинення права користування землею до закінчення поточного календарного року, а не до дати виготовлення правовстановлюючих документів.

Оскаржуваним пунктом рішення відповідача було вирішено питання щодо укладання угоди про відшкодування втрат від недоотримання коштів селищним бюджетом за фактичне користування земельною ділянкою (а.с. 5), при цьому термін дії вказаної угоди становив не до кінця поточного року, як це передбачено ст. 15 Закону України Про плату за землю, а з 01.06.2008 року (часу закінчення договору) - до дати виготовлення правовстановлюючих документів.

Отже приймаючи оскаржуване рішення, відповідачем не було враховано, що право користування земельними ділянками засноване на договорі було припинено 31.05.2008 року, що відповідач не є власником земельної ділянки, а тому були відсутні правові підстави продовжувати фактичне користування земельною ділянкою шляхом укладення угоди про відшкодування втрат.

Пунктом 1 оскаржуваного рішення було вирішено надати згоду приватному підприємцю ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки на 49 років ПП ОСОБА_1

Таким чином, суд вважає, що має місце факт використання земельної ділянки без належних правовстановлюючих документів, при цьому відповідач фактично надав у користування земельну ділянку, яка не є його власністю.

Доводи відповідача щодо того, що вказаний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки правовідносини відповідача з третьою особою щодо укладення угоди про відшкодування втрат від недоотримання коштів селищним бюджетом за фактичне користування земельною ділянкою є цивільними, тобто такими, що носять приватноправовий характер, а не публічно-правовий, суд не приймає до уваги враховуючи наступне.

Зміст оскаржуваного рішення свідчить, що ним регулюються земельні відносини, що мають місце на території відповідача, тобто питання місцевого значення, віднесені до компетенції Ради.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів а, б, в, гстатті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до пунктів а, б, гстатті 12 Земельного кодексу до повноважень сільських селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Конституційний суд України вважає, що ці повноваження охоплюються зазначеним у статті 143 Конституції України поняттям інші питання місцевого значення, а тому при їх здійсненні сільські, селищні, міські ради виступають як суб'єкти владних повноважень, які реалізують розпорядчі та інші функції. Вирішення земельних спорів з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належить до юрисдикції адміністративних судів, крім публічно-правових спорі, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення (частина друга статті 4, пункт 1 частини першої, частина друга статті 17 Кодексу).

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що даний спір носить публічно-правовий характер та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Стосовно доводів відповідача про те, що оскаржуване рішення є правовим актом індивідуальної дії, який вичерпав свою дію фактом його виконання, а тому не може бути скасований органом, який його приймав, суд зазначає, що зазначена обставина не позбавляє суд можливості, в разі встановлення протиправності рішення скасувати його у встановленому процесуальним законом порядку.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судових витрат, які підлягали б відшкодуванню на користь позивача судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 86, 159-163, 167 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити .

Скасувати пункт 2 рішення сесії Знам'янської Другої селищної ради "Про земельну ділянку по вулиці Шмідта,2" № 184 від 25.06.2008 року.

Судові витрати віднести на рахунок Державного бюджету України.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі, відповідно до ст. 160 КАС України - з дня отримання копії постанови у повному обсязі, апеляційної скарги.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду підпис ОСОБА_2

Згідно з оригіналом