Справа № 824/2477/15-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/2477/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Брезіна Т.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

09 червня 2016 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В.

за участю: секретаря судового засідання: Тарасенко А.М.,

представник відповідача: ОСОБА_2, представник на підставі довіреності

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби в Чернівецькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби в Чернівецькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року адміністративний позов задоволено, а саме: визнано дії Територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_3 заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року, з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року та за період з 09.09.2015 року по 31.12.2015 року включно - неправомірними, зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області провести ОСОБА_3 перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про прокуратуру", за період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року, відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") та за період з 09.09.2015 року по 31.12.2015 року включно відповідно до постанови КМУ № 644 та виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення у праці, надбавка за вислугу років, тощо), а також відпускних та допомоги на оздоровлення. Стягнуто із відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати у розмірі 3000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Крім того, 27 травня 2016 року до суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що розгляд даної справи неможливий до прийняття Верховним Судом України рішення по справі №820/4653/15 за позовом ОСОБА_4 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 156 КАС України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Виходячи з аналізу даної норми апеляційний суд вважає, що дана підстава виникає в процесі тоді, коли постановлення рішення можливо після підтвердження фактів, що мають преюдиційне значення для даної справи, в іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Зупинення провадження з підстав, передбачених цією нормою, допускається лише тоді, коли розглядати справу далі неможливо, тобто коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Ця неможливість полягає в тому, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в іншій справі і рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору.

Тобто, зупинення провадження в адміністративній справі з мотивів наявності іншої справи, яка розглядається в порядку цивільного, кримінального, господарського чи адміністративного судочинства, може мати місце тільки в тому разі, коли в цій, іншій, справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених в адміністративній справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Колегія суддів зауважує, що рішення Верховного Суду України по справі №820/4653/15 не може мати преюдиційного значення для вирішення спору в даній адміністративній справі, а тому у задоволенні вказаного клопотання відповідача необхідно відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, решта сторін в судове засідання не з'явились, хоча вони були належним чином повідомлені про дату час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційної скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, з 31 серпня 2012 року працює на посаді старшого розпорядника Першотравневого районного суду м. Чернівці.

Згідно наказу Першотравневого районного суду м. Чернівці № 33-К від 31.08.2012 року позивачу з 23.05.2007 р. присвоєно одинадцятий ранг державного службовця.

В період з 26 жовтня 2014 року по 31 серпня 2015 року позивачу нараховувалась і виплачувалась заробітна плата виходячи з посадового окладу у розмірі мінімальної заробітної плати, яка протягом спірного періоду становила 1218,00 грн., що підтверджується розрахунковими листами.

При цьому відповідач керувався положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов праці оплати працівників апаратів органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", а з вересня 2015 року - постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України", якою внесено зміни в постанову Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 шляхом затвердження нової схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів залежно від місячного посадового окладу (коефіцієнту від місячного посадового окладу) судді місцевого суду.

Не погоджуючись з цим, ОСОБА_3 звернулась до територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області із заявою, в якій, посилаючись на вимоги Закону України "Про судоустрій і статус суддів", просила провести перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 31.12.2014 року та з 29.03.2015 року відповідно до вимог закону та виплатити їй в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення у праці, надбавка за вислугу років, за наявності помісячна та фіксована індексація тощо), а також відпускних, допомоги на оздоровлення.

Однак вимоги заявника не були задоволені, а тому позивач звернулась до суду з даним позовом за захистом своїх трудових прав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно не нараховано та не виплачено ОСОБА_3 заробітну плату за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року включно відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та за період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року включно, відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") та за період з 09.09.2015 року по 31.12.2015 року включно відповідно до постанови КМУ № 644 та виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення у праці, надбавка за вислугу років, тощо), а також відпускних та допомоги на оздоровлення.

В цій частині позовних вимог, колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, організаційні, економічні та соціальні умови реалізації громадянами України права на державну службу, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті регулює Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII).

За приписами ст.1 Закону № 3723-XII, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Статтею 33 Закону № 3723-XII передбачено, що оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю. Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків. Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю. Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (додаток 47 до Постанови).

Згідно п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 482 у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" мінімальна заробітна плата у 2014 році у місячному розмірі становила 1 218,00 грн. Такий же розмір заробітної плати встановлено і на 2015 рік.

Частиною 1 ст. 142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" передбачено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з ч.1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

При цьому 26.10.2014 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII, в частині внесення змін до ст. 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", яким визначено що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Водночас, відповідно до п.п. 2 п. 13 Розділу XIIІ Закону України "Про прокуратуру", Кабінету Міністрів України доручено: - у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; - у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної ОСОБА_5 України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Проте всупереч Закону Кабінетом Міністрів України не були виконані вимоги зазначеної норми.

Окрім цього, Законом України від 02.03.2015 року 17-VІІІ "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" внесено зміни до п. 9 розділу Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" визначивши, що норми Закону України "Про судоустрій та статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд", який набрав чинності 29.03.2015 року, затверджено нову редакцію Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Відповідно до нової редакції матеріальне, побутове забезпечення та соціальний захист працівників судової системи визначаються ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до ст.147 Закону України № 2453-VI (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

При цьому розмір посадового окладу працівника суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Відповідно до п.п. 2 п. 13 Перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом має привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Постановою КМУ від 02.09.2015 року № 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" на виконання зазначених вимог були внесені зміни у постанову Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів". Зокрема, у схемі посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів місячний посадовий оклад було визначено як коефіцієнт від місячного посадового окладу судді місцевого суду. Окрім цього, було передбачено, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду. Зазначені зміни були опубліковані та набрали чинності 09.09.2015 року.

Отже, у період з набрання чинності 29.03.2015 року Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" по набрання чинності 09.09.2015 року змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268, розмір посадового окладу працівника суду повинен був обчислюватись відповідно до Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" у розмірі не менше 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду для працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, з коефіцієнтом 1,3 для працівників посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців.

Крім того, закони - "Про державний бюджет України на 2015 рік" та "Про забезпечення права на справедливий суд" є спеціальними нормативно-правовими актам якими визначено механізм фінансування оплати праці працівників апарату суду та розміри заробітної плати відповідно, а тому пріоритет у застосуванні має той закон який прийнятий пізніше, а не той, який пізніше набрав чинності.

Вказана позиція суду узгоджується з позицію Конституційного Суду України про те, що фактором, який визначає пріоритет у правозастосуванні, є момент саме прийняття закону.

Так, у справі № 18/183-97 Конституційний Суд України, зокрема, зазначив таке: "Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є і те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. До того ж сам Конституційний договір по суті передбачав втрату ним чинності і скасування чинної на момент його підписання Конституції з прийняттям нової Конституції України".

Також судом встановлено та не заперечувалося в судовому засіданні представником відповідача, що позивачу з 09.09.2015 року не виплачувалася заробітна плата в розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України №644.

Таким чином, позивач як працівник апарату районного суду має право на перерахунок посадового окладу за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року включно відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 26.10.2014 року) та за період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року включно, відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") та 09.09.2015 року по 31.12.2015 року включно відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 644 є неправомірними.

Згідно із ст. 142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції, діяльності здійснює Державна судова адміністрація України.

При цьому, територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області діє на підставі Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України, затвердженого Наказом Державної судової адміністрації України від 05 квітня 2011 року за №82.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оплату праці" оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України в межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Статтею 5 Закону України "Про оплату праці" визначено, що організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних документів.

Разом з тим відсутність механізму реалізації права працівника апарату суду на заробітну плату в розмірі, передбаченому Законом у зв'язку з невнесенням відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки закони України мають вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України, а також, у зв'язку з тим, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Статтею 146 Закону України № 2453-VI (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") встановлено, що суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій.

Так, у справі "Кечко проти України" Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Таким чином, є хибними посилання відповідача на те, що він не повинен був враховувати положення Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р. №1697-VII, якими внесено зміни до ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", через те, що відсутнє відповідне бюджетне призначення таких видатків в бюджеті.

Жодних обмежень, які закріплені на рівні закону, щодо нарахування розміру посадового окладу працівника апарату суду у відповідності до Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, яким внесено зміни до ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій ті статус суддів" не встановлено.

Разом з тим, колегія суддів щодо позовних вимог в частині стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати у розмірі 3000 грн. (послуги адвоката) зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №433 від 26.11.2010 року є адвокатом.

Згідно з квитанції від 04.01.2016 року ОСОБА_3 було сплачено гонорар в загальному розмірі 3000 гривень адвокату ОСОБА_6

Угода про надання правової допомоги від 04.01.2016 року, укладений між позивачем та адвокатом ОСОБА_6 є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Угодою про надання послуг встановлено, що одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено угодою.

Позивачем не надано акту виконаних робіт щодо надання юридичних послуг адвокатом ОСОБА_6, а укладення угоди і надання розрахунку, здійсненого в односторонньому порядку адвокатом, не є фактом його виконання, відповідно суду неможливо встановити, яка саме робота була зроблена представником позивача, в якому обсязі і скільки часу було витрачено, що відповідно, унеможливлює встановити відповідність заявленої вартості правової допомоги.

Крім того, позивачем до суду не надано розрахунок часу, витраченого на надання правової допомоги. З матеріалів справи вбачається, що угода між сторонами та квитанція про сплату виконаних робіт датується однією датою.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати у розмірі 3000 грн. (послуги адвоката) необхідно відмовити.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області задовольнити частково.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби в чернівецькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії скасувати в частині позовних вимог, щодо стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати у розмірі 3000 грн..

Прийняти нову постанову, якою в частині позовних вимог, щодо стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати у розмірі 3000 грн. - відмовити.

В іншій частині постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 червня 2016 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_7 ОСОБА_5