Справа № 826/16954/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

10 червня 2016 року 10:25 справа №826/16954/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
до1. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінова Артема Володимировича 2. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Руденка Валерія Олександровича
треті особи1. ОСОБА_3 2. ОСОБА_4 3. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі по тексту - позивач, ПАТ "Дельта Банк") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінова Артема Володимировича (далі по тексту - відповідач 1) та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Руденка Валерія Олександровича (далі по тексту - відповідач 2), в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 2 про державну реєстрацію в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, індексний номер 22006220 від 11 червня 2015 року права власності на нежилі приміщення №№1 та 2 (групи приміщень №1) (в літ. А.), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 74,8 м2 за ОСОБА_3; 2) зобов'язати відповідача 2 скасувати в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на нежилі приміщення №№1 та 2 (групи приміщень №1) (в літ. А.), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 74,8 м2 за ОСОБА_3, номер запису про право власності 10003720; 3) зобов'язати відповідача 1 скасувати в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про державну реєстрацію припинення права власності на нежилі приміщення №№1 та 2 (групи приміщень №1) (в літ. А.), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 74,8 м2 за ПАТ "Дельта Банк" (), номер запису про право власності 2352059; 4) зобов'язати відповідача 1 повернути ПАТ "Дельта Банк" () оригінал договору про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер 3949, виданий 03 грудня 2010 року приватним нотаріусом Соколовим О.Є.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/16954/15; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 (далі по тексту - третя особа 1, ОСОБА_3); закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 вересня 2015 року залучено до участі в адміністративній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 (далі по тексту - третя особа 2, ОСОБА_4).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року залучено до участі в адміністративній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - третя особа 3).

В судовому засіданні 05 травня 2016 року представники позивача та третьої особи 3 позовні вимоги підтримали, представники відповідачів та третіх осіб 1,2 до суду не прибули, у зв'язку із чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглядати справу у письмовому провадженні.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників відповідачів та третіх осіб 1, 2, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2014 року ПАТ "Дельта Банк" (продавець) укладено з ОСОБА_4 (покупець) договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого, продавець передає у власність, а покупець приймає і зобов'язується оплатити на викладених в Договорі умовах нерухоме майно - нежилі приміщення №№1,2 (групи приміщень №1) (в літ. А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 74,8 кв.м. Вартість нерухомого майна становить 1 324 440,00 грн.

Передача нерухомого майна продавцем та його приймання покупцем здійснюється протягом одного робочого дня після здійснення повної оплати та зарахування грошових коштів на рахунок продавця за актом приймання - передачі нерухомого майна.

Вказаний договір купівлі-продажу від 19 грудня 2014 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. за реєстраційним №1347.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 18 серпня 2015 року, індексний номер 42228143, 11 червня 2015 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Руденко В.О. внесений запис номер 8160404 про право власності ОСОБА_3, підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, серія та номер: 1316, виданий 11 червня 2015 року, видавник: приватний нотаріус Руденко В.О.; підстава внесення запису - рішення приватного нотаріуса Руденко В.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 10003720 від 11 червня 2015 року 15:25:47.

Постановою Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року №150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк".

Постановою Правління Національного банку України від 30 жовтня 2014 року №692/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії проблемних", Банк було віднесено до категорії проблемних та запроваджено певні обмеження у діяльності Банку, зокрема, заборонено здійснювати будь-яке відчуження будівель і споруд без погодження Національного Банку України.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "Дельта Банк" Кадировим В.В. видано наказ від 11 березня 2015 року №67 про створення комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за операційно-господарськими операціями.

Позивач зазначає, що в результаті проведеної перевірки виявлено, що при укладанні та виконанні договору купівлі-продажу від 19 грудня 2014 року допущено порушення законодавства України.

Позивач зазначає про наявність ознак нікчемності договору купівлі-продажу від 19 грудня 2014 року, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_4, у зв'язку з тим, що комісія, керуючись положеннями статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", статей 215, 216, 228 Цивільного кодексу України, прийняла рішення про нікчемність зазначеного договору відповідно до статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а отже, на думку позивача в даному випадку дане рішення є підставою для скасування записів здійснених відповідачем.

Відповідачі та треті особи 1, 2 письмових заперечень та пояснень по суті позовних вимог до суду не надали.

Третя особа 3 у письмових запереченнях проти позову вказала на протиправність рішень відповідачів та як наслідок наявність правових підстав для скасування рішень про державну реєстрацію, здійснених на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19 грудня 2014 року.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

У відповідності до частини першої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 37 цього Закону уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Частиною другою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Між тим, відповідно до частини першої статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У силу вимог частини першої статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з частиною 2 статті 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

За правилами частини третьої цієї статті у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

При цьому для застосування санкцій, передбачених статті 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.

Крім того, відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до частини першої та четвертої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Під час судового розгляду справи позивачем не наведено, а судом не встановлено, підстав для визнання нікчемним правочину, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_4, а також не надано доказів, які б свідчили, що правочин в межах спірних правовідносин, є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Необґрунтованими є посилання позивача на укладання спірного договору з ОСОБА_4, як з особою, яка є пов'язаною з банком та без отримання реальних грошових надходжень, оскільки сплата за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 19 грудня 2014 року була проведена банком з поточного рахунку ОСОБА_4, відкритого в ПАТ "Дельта Банк", як на підставу для визнання спірного договору нікчемним, з огляду на те, що договором передбачено, що передача нерухомого майна продавцем та його приймання покупцем здійснюється протягом одного робочого дня після здійснення повної оплати та зарахування грошових коштів на рахунок продавця за актом приймання - передачі нерухомого майна, а відтак, враховуючи наявний в матеріалах справи акт приймання-передачі нерухомого майна від 19 грудня 2014 року, суд приходить до висновку про своєчасне проведення оплати вартості купівлі нежитлових приміщень згідно договору від 19 грудня 2014 року шляхом зняття банком коштів з поточного рахунку ОСОБА_4, що не заперечується і самим позивачем.

Також позивач не надав судових рішення про визнання недійсним правочину, а саме договору купівлі-продажу від 19 грудня 2014 року між АТ "Дельта Банк" та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Руденко В.О.

У свою чергу, суд звертає увагу на те, що ПАТ "Дельта Банк" віднесений до категорії неплатоспроможних з 02 березня 2015 року, згідно Постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року, а до категорії проблемних ПАТ "Дельта Банк" - 30 жовтня 2014 року, в той час як спірний договір купівлі-продажу укладений 19 грудня 2014 року, тобто, на момент здійснення правочину в діяльності ПАТ "Дельта Банк" не було жодних обмежень, а тому посилання позивача на пункт 3 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", як на підставу для скасування рішення відповідача, є помилковим.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначаються Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до положень статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт. Умови оплати праці державного реєстратора визначаються Кабінетом Міністрів України згідно із законодавством.

Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси.

Державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Таким чином, нотаріус як державний реєстратор наділений повноваженнями щодо проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, у встановленому Законом порядку.

Враховуючи встановлену судом відсутність підстав для визнання нікчемним правочину, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_4, доказів, які б свідчили, що правочин в межах спірних правовідносин, є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави, відсутність судових рішень про визнання недійсним спірного правочину, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є нормативно та документально не підтвердженими.

З урахуванням того, що решта позовних вимог про зобов'язання відповідачів скасувати в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності, повернути позивачу оригінал договору про задоволення вимог іпотекодержателя, є похідними від вимог про скасування рішення про реєстрацію права власності, в їх задоволенні також належить відмовити.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність оскаржуваного рішення у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з формулювання позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПАТ "Дельта Банк" задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко