Справа № 2а-5385/11/2670
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року м. Київ № 2а-5385/11/2670

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії суддів під головуванням судді Добрянської Я.І., суддів - Федорчука А.Б., Кузьменка В.А., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1
до відповідача Міністерства оборони України
треті особиДержавна судова адміністрація України, Державне казначейство України,
провизнання дій неправомірними та стягнення невиплаченої одноразової грошової допомоги,
ВСТАНОВИВ:

У квітні 2011 р. до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, треті особи - Державна судова адміністрація України, Державне казначейство України, в якому просив:

- визнати бездіяльність Міністерства оборони України, яка пов'язана з невиплатою ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні з військової служби, неправомірною,

- зобов'язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, передбачену Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з урахуванням індексації грошових доходів, а всього в загальній сумі 777 771, 73 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв'язку із звільненням позивача з військової служби через ліквідацію військових судів відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" позивач, на його переконання, повинен був отримати за рахунок коштів Державного бюджету України одноразову вихідну допомогу в розмірі 777 771, 73 грн., проте, не зважаючи на вимоги Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", належну позивачу грошову допомогу при звільненні не виплачено, що свідчить про порушення з боку відповідача законних прав та інтересів позивача.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2012 р., яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2012 р., адміністративний позов задоволено частково, зобов'язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити на користь позивача одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за двадцять років календарної військової служби, з урахуванням індексації грошових коштів та грошового забезпечення за жовтень 2010 року, розрахованого на підставі чинного законодавства, відповідно до постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2010 р. № 2а-16531/10/2670, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Однак ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.12.2015 р. №К9991/68299/12 касаційну скаргу Міністерства оборони України задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2012 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2012 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2015 р. справу №2а-5385/11/2670 розподілено на новий судовий розгляд на суддю Добрянську Я.І.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.12.2015 р. справу прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Однак до судового засідання представники сторін, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не прибули, позивачем скеровано до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, з огляду на що суд продовжив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В силу ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також з'ясувавши позицію судів вищих інстанцій з приводу вирішення аналогічних спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України від 14.09.2010 р. № 900/2010 "Про ліквідацію військових апеляційних та військових місцевих судів" ліквідовано військовий апеляційний суд Центрального регіону, суддею якого працював позивач.

На виконання норм Закону № 2453-VI на підставі поданого позивачем рапорту та відповідного подання, Наказом Міністра оборони України від 14.10.2010 р. № 1100 (по особовому складу), у відповідності до ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" полковника юстиції ОСОБА_1, суддю військового апеляційного суду Центрального регіону, звільнено з військової служби у запас за п.п. "б "ч. 7 (за станом здоров'я).

Наказом військового апеляційного суду Центрального регіону від 16.11.2010 р. №60К позивача виключено зі списків особового складу військовослужбовців військового апеляційного суду Центрального регіону, знято з усіх видів забезпечення з 18.11.2010 р. та наказано виплатити згідно п. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби 29 роки 07 місяці 08 днів, пільгова 30 років 03 місяці 18 дні у сумі 167 774,57 грн.

Наказом від 02.02.2011 р. №5к голови Військового апеляційного суду Центрального регіону внесено зміни в тому числі до наказу від 16.11.2015 о. №60К «Про звільнення ОСОБА_1», шляхом виключення вказівки про розмір суми одноразової грошової допомоги.

В той же час, як зазначив позивач в позовній заяві, незважаючи на вимоги положення ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", належну позивачу грошову допомогу при звільненні, як йдеться у позовній заяві, не виплачено, з огляду на що з метою захисту власних прав та інтересів звернувся до суду із позовною заявою.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також вивчивши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 4 розділу ХІІІ Перехідних положень Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» суддям військових судів гарнізонів, апеляційних військових судів регіонів, Апеляційного суду Військово-Морських Сил, військової судової колегії Верховного Суду України, які звільнені з військової служби, виплачується грошова допомога при звільненні з військової служби в порядку і розмірі, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною 2 ст. 15 цього Закону встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, після закінчення строку контракту, у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Абзацом 4 вказаної норми визначено перелік осіб, уповноважених здійснювати таку виплату, зокрема, виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

На реалізацію приписів наведених норм закону 21.12.2011 р. прийнято розпорядження №1288-р «Про забезпечення виплати одноразової грошової допомоги суддям військових судів, звільненим з військової служби у зв»язку з ліквідацією таких судів», згідно з пунктом 1 якого, Міністерство оборони зобов'язали забезпечити за рахунок асигнувань, виділених у 2011 році за фондом оплати праці за програмою 2101020 «Утримання особового складу Збройних Сил України», виплату суддям військових судів гарнізонів, апеляційних військових судів регіонів, апеляційного суду Військово-Морських Сил Збройних Сил, звільненим з військової служби у зв'язку з ліквідацією таких судів (далі - судді військових судів), одноразової грошової допомоги, встановленої пенсії пунктом 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ.

За змістом частини 2 цього Розпорядження, виплата одноразової грошової допомоги суддям військових судів проводиться на підставі персонального списку суддів військових судів із зазначенням їх військового звання, прізвища, імені та по батькові, адреси фактичного місця проживання, суми місячного грошового забезпечення, вислуги років, суми допомоги; копій наказів голів військових судів про виключення суддів військових судів із списків особового складу таких судів, поданих до Міністерства оборони Державною судовою адміністрацією.

А відтак, за висновком Вищого адміністративного суду України, визначення розміру та нарахування грошової допомоги віднесено до компетенції ДСА України, в той час як її виплата здійснюється Міністерством оборони України за рахунок коштів, виділених на утримання особового складу Збройних Сил України.

При цьому, як зауважено судом касаційної інстанції при поверненні справи на новий розгляд, відповідно до наказу Військового апеляційного суду Центрального регіону від 16.11.2010 р. №60к позивачу підлягала до виплати одноразова грошова допомога у розмірі 167774,57 грн. У поданому 28.12.2011 р. до Міністерства оборони України персональному списку суддів військових судів ДСА України визначило розмір одноразової грошової допомоги в сумі 167774,57 грн.

В той же час постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.12.2010 р. у справі №2а-16531/10/2670 за позовом судді військового апеляційного суду Центрального регіону ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Військового апеляційного суду Центрального регіону про визнання неправомірними дій та стягнення недоотриманої заробітної плати та довічного грошового утримання позов задоволено частково:

- визнано неправомірними дії Державної судової адміністрації України та Військового апеляційного суду Центрального регіону щодо виділення коштів, нарахування та виплати судді Військового апеляційного суду Центрального регіону ОСОБА_1, заробітної плати за період з 14 квітня 2008 року по 31 жовтня 2010 року включно, на підставі пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03 вересня 2005 року, в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1310 від 31 грудня 2005 року, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати в 332 грн., а не з встановленого її розміру, відповідно до Законів України про Державний бюджет України на 2008, 2009 та 2010 роки;

- зобов»язано Державну судову адміністрацію України виділити, нарахувати та виплатити на користь позивача 240347,33 грн. як недоотриману заробітну плату за період з 14 квітня 2008 року по 31 жовтня 2010 року включно;

- зобов»язано Державну судову адміністрацію України виділити, а військовий апеляційний суд Центрального регіону нарахувати та виплатити на користь позивача 216312,60 грн. як недоотримане довічне грошове утримання за період з 14 квітня 2008 року по 31 жовтня 2010 року включно;

- зобов»язано Державну судову адміністрацію України здійснити розрахунок позивача судді ОСОБА_1, при звільненні з військової служби, виходячи з посадового окладу, обчисленого з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», зокрема з 01 жовтня 2010 року, з посадового окладу в розмірі 8616,50 грн.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2011 р. у справі №2а-16531/10/2670 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2010 р. залишено без змін.

При цьому, як встановлено судом, та на що, зокрема, звернуто увагу судом касаційної інстанції, задовольняючи позов у даній справі №2а-5385/11/2670 під час першого судового розгляду в частині зобов'язання Міністерство оборони України виплатити позивачу одноразову допомогу, суди помилково виходили з того, що розмір допомоги має обчислюватись з урахуванням грошового забезпечення позивача за жовтень 2010 року, розрахованого на підставі діючого законодавства, відповідно до постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.12.2010 р. у справі №2а-16531/10/2670, якою визнано неправомірними дії відповідачів щодо виділення коштів, нарахування та виплати позивачу заробітної плати за період з 14 квітня 2008 року по 31 жовтня 2010 року на підставі п.4-1 постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03 вересня 2005 року, в редакції постанови Кабінету Міністрів України №1310 від 31 грудня 2005 року, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., а не з встановленого її розміру, відповідно до законів України про Державний бюджет на 2008, 2009,та 2009 роки; зобов'язано ДСА України здійснити розрахунок позивача при звільненні з військової служби, виходячи з посадового окладу, обчисленого з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», зокрема з 01 жовтня 2010 року, з посадового окладу в розмірі 8616,50 грн.

Наведене обґрунтовано тим, що у рішенні суду у справі №2а-16531/10/2670, здійснено посилання на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2008 р., залишену без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009 р., якою визнано незаконними постанови Кабінету Міністрів України «Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» від 21.12.2005 р. № 1243 в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865» від 31.12.2005 р. №1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 р. № 865, адже постановою Вищого адміністративного суду України від 13.04.2011 р. №К-37929/09 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2008 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009 р. скасовано, у задоволенні позову про визнання незаконними та скасування зазначених постанов Кабінету Міністрів України відмовлено.

Між тим, повертаючи справу на новий розгляд, Вищим адміністративним судом України відмічено, що істотне значення для правильного вирішення спору мають доводи Міністерства оборони України про те, що виплата допомоги позивачу здійснюється за умови надання ДСА України документів, передбачених пунктом 2 Розпорядження №1288-р, окрім цього, на переконання суду касаційної інстанції, під час нового розгляду справи слід перевірити, чи було виплачено позивачу одноразову грошову допомогу у встановленому ДСА України розмірі.

Згідно до ч. 5 ст. 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Так, зокрема, як встановлено судом, ДСА України на адресу Міністерства оборони України скеровано лист від 28.12.2011 р. №8-7806/11 (а.с. 76), в додатках до якого додано серед іншого персональний список суддів військового апеляційного суду Центрального регіону, до якого включено і ОСОБА_1, сума грошової допомоги при звільненні якому становить згідно даного списку за 29 календарних років вислуги 167 774,57 грн. при 11570,66 грн. місячного забезпечення (а.с. 78).

В той же час, як зазначено відповідачем та не ставилось під сумнів іншими сторонами у справі, листом від 23.05.2012 р. Департаментом фінансів Міноборони на фінансове управління Міноборони покладено обов»язок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги на підставі наданих ДСА відомостей в сумі 167 774,57 грн. Згідно Роздавальної відомості на виплату ОДГ суддям військових судів, звільненим із військової служби у зв»язку із ліквідацією таких судів від 27.06.2012 р. ОСОБА_1 отримано 167 774,57 грн. одноразової грошової допомоги.

Будь-яких інших документів на підтвердження факту скерування ДСА України на адресу Міноборони додаткових відомостей щодо збільшення позивачу суми грошової допомоги при звільненні матеріали справи не містять.

Отже, як вже встановлено Вищим адміністративним судом України та підтверджується матеріалами справи, ДСА України самостійно виконало покладений на нього обов'язок подати до Міністерства оборони України персональний список суддів військового апеляційного суду Центрального регіону в порядку та строки, визначені Розпорядженням №1288-р, та обчислило розмір допомоги, що підлягає виплаті позивачу через Міністерство оборони України.

Разом з тим, заявляючи у даній справі позовні вимоги до Міністерства оборони України, позивачем не враховано факту надання ДСА України документів, передбачених пунктом 2 Розпорядження №1288-р, на суму грошової допомоги позивачу при звільненні на суму 167 774,57 грн.

Враховуючи визначені судом касаційної інстанції межі нового розгляду даної справи, суд також зазначає, що ДСА України у цій справі не є відповідачем, в той же час позивач не оскаржує дії третьої особи щодо визначення розміру одноразової грошової допомоги у сумі 167774,57 грн. та не оспорює правильність нарахування цієї допомоги суб'єктом владних повноважень, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру цієї суми.

Отже, беручи до уваги встановлені за результатами дослідження наявних у справі доказів обставини, а також враховуючи висновки Вищого адміністративного суду України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, заявлені у даній справі, не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позову.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя Я.І. Добрянська

Судді А.Б. Федорчук

В.А. Кузьменко