Справа № 826/22663/15
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

09 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Кваші Я.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_2

представника відповідача Артеменко Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України (далі по тексту - відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №240 «Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 №1548».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення невірно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 25.03.2015 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №240 «Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 №1548», згідно з якою вирішено внести у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 р. N 1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)» (ЗП України, 1996 р., N 21, ст. 596; Офіційний вісник України, 2004 р., N 52, ст. 3452) такі зміни:

абзац тридцять четвертий пункту 12 виключити;

абзац перший пункту 13 виключити.

Абзацом тридцять четвертим п. 12 постанови КМ України від 25.12.1996 №1548 було передбачено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації регулюють (встановлюють) тарифи на перевезення пасажирів і багажу автобусами, які працюють у звичайному режимі руху, в приміському та міжміському внутрішньообласному сполученні.

Абзацом першим п. 13 вказаної постанови було визначено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, виконавчі органи Львівської і Криворізької міських рад регулюють (встановлюють) тарифи на перевезення пасажирів і вартість проїзних квитків у міському пасажирському транспорті - метрополітені, автобусі, трамваї, тролейбусі (який працює в звичайному режимі руху).

Вважаючи вказану постанову незаконною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що оскаржуваним нормативно-правовим актом внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 №1548 шляхом виключення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів) на автотранспортне перевезення пасажирів та багажу без визначення органу державної влади або місцевого самоврядування, на якого покладено вказані повноваження.

В запереченнях проти позову необхідність прийняття оскаржуваної постанови відповідач мотивував тим, що повноваження щодо регулювання тарифів у сфері пасажирських перевезень шляхом встановлення тарифів на транспортні послуги Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» віднесено до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів місцевих рад, у зв'язку з чим, норми постанови КМ України від 25.12.1996 №1548, які суперечать положенням Закону, було вилучено.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова відповідає вимогам Закону та не порушує права позивача.

Перевіряючи наведений висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, розглядаючи справи щодо протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб'єктів владних повноважень визначено ст. 171 КАС України.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 171 КАС України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

У разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов'язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений (ч. 3 ст. 171 КАС України).

З матеріалів справи вбачається, що повідомлення про відкриття судом першої інстанції провадження у даній справі та призначення справи до розгляду було опубліковано в газеті «Офіційний вісник України» № 89 від 17.11.2015.

Обґрунтовуючи незаконність спірної постанови та вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що після виключення із постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 №1548 абзацу тридцять четвертого пункту 12 та абзацу першого пункту 13, якими було врегульовано повноваження на встановлення тарифів на пасажирські перевезення, повноваження на встановлення тарифів на вказані послуги залишилися невизначеними.

Таке твердження позивача є помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 2 пункту «а» частини 1 статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Таким чином, повноваження щодо встановлення тарифів на транспортні послуги відносяться до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Враховуючи наведене, постанову Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 №1548 було приведено у відповідність з вимогами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» шляхом внесення до нормативно-правового акта оскаржуваною постановою відповідних змін.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про ціни та ціноутворення» Кабінет Міністрів України здійснює державне регулювання цін, визначає повноваження органів виконавчої влади щодо формування, встановлення та застосування цін, якщо інше не визначено законом або міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

Відповідно до ч. 8 статті 171 КАС України, якою встановлено особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів місцевого самоврядування, суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняття відповідного акта та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Таким чином, керуючись вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку, що Кабінет Міністрів України при прийнятті оскаржуваної постанови діяв на підстав у спосіб та в межах повноважень, визначених законодавством, а тому в суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і апеляційним судом відхиляються так, як є помилковими.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 112, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 10.06.2016 року.

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.