Справа № 805/5032/15-а
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Троянова О.В.
Суддя-доповідач - Васильєва І.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2016 року справа №805/5032/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Васильєвої І.А.

Судді: Гайдар А.В.

Жаботинська С.В.

Секретаря судового засідання: Борисова А.А.,

Представників:

Позивача - Алфьорової О.А.,

Відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2016 року у справі № 805/5032/15-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкової вимоги від 10 вересня 2015 року № 57-23 у сумі 107 306,77 грн., -

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» (далі - позивач, ТОВ «Азовнефотепродукт») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - відповідач, ДПІ у Калінінському районі Донецької області) про скасування податкової вимоги від 10 вересня 2015 року № 57-23 у сумі 107 306,77 грн. (арк. справи 4-8).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2016 року вказаний адміністративний позов задоволено, скасовано податкову вимогу ДПІ у Калінінському районі Донецької області від 10 вересня 2015 року № 57-23 у сумі 107 306,77 грн. (арк. справи 121, 122-126).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскільки на думку апелянта, позивач у відповідності до пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України повинен сплачувати самостійно визначені у податковій декларації податкові зобов'язання зі сплати за землю щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Але впротеріч викладеного позивачем не сплачені самостійно узгоджені податкові зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб з вересня 2014 року по грудень 2014 року у сумі 33 683,36 грн., а також зобов'язання з січня по липень 2015 року по 10 517,63 грн., що загалом складає 33 683,36 грн. + 73 623,41 грн. = 107 306,77 грн., з урахуванням чого відповідачем винесено податкову вимогу від 10 вересня 2015 року № 57-23 про сплату податкового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб на суму 107 306,77 грн. При цьому апелянт вважає, що на позивача не розповсюджуються вимоги положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення АТО», оскільки податкова вимога винесена контролюючим органом на час зупинення дії розпорядження по Переліку населених пунктів КМУ № 1053-р - розпорядженням по Переліку населених пунктів № 1079-р, а отже без Переліку неможливо виконувати вимоги Закону № 1669.

Крім цього апелянт посилався на те, що факт скасування податкової вимоги не приведе до погашення податкового боргу, який виник на підставі самостійно визначеного платником податку грошового зобов'язання, та не призведе до зміни обов'язку платника податків в частині сплати самостійно визначених податкових зобов'язань (арк. справи 130-131).

06 червня 2016 року на адресу суду від ТОВ «Азовнефтепродукт» надійшли заперечення на дану апеляційну скаргу, в яких представник посилався на те, що в апеляційній скарзі апелянт не вказав жодного порушення судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної постанови, з урахуванням чого просив апеляційну скаргу залиши без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник позивача підтримав свої заперечення, просив апеляційну скаргу залиши без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Дослідивши письмові матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» є юридичною особою (), та як платник податкових зобов'язань, у тому числі земельного податку, перебуває за основним місцем обліку - у ДПІ в Орджонікідзевському районі, за неосновним місцем обліку у даних правовідносинах в ДПІ у Калінінському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області (арк. справи 56-63, 114).

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, 24 грудня 2013 року між Донецькою міською радою та ТОВ «Азовнефтепродукт» укладено Договір № 516778 про строкове платне користування земельною ділянкою несільськогосподарського призначення, що розташована за адресою: м. Донецьк, Калінінський район, пр-т. Красногвардійський, 1 «и» ( арк. справи 26-27).

Наказом ТОВ «Азовнефтепродукт» № 003/1-х від 31 липня 2014 року, з 31 липня 2014 року підприємством зупинено господарську діяльність у містах: Донецьк, Макіївка, Авдіївка та Ясинувата - до закінчення бойових дій і антитерористичної операції у даних населених пунктах (арк. справи 38).

Тобто з наведеного вбачається, що фактично з 31 липня 2014 року позивач не здійснює господарську діяльність, окрім інших населених пунктів, й у м. Донецьку.

11 лютого 2014 року позивач подав до контролюючого органу податкову декларацію із самостійним визначенням податкових зобов'язань з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік на загальну суму 101 050,08 грн. зі сплатою щомісяця з січня 2014 року по грудень 2014 року по 8 420,84 грн. (арк. справи 56-58).

Також 02 лютого 2015 року позивач подав до контролюючого органу податкову декларацію із самостійним визначенням податкових зобов'язань з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік на загальну суму 126 211,55 грн. зі сплатою товариством щомісяця з січня 2015 року по грудень 2015 року по 10 517,63 грн., а у грудні 2015 року у сумі 10 517,62 грн. (арк. справи 60-63).

Проте, як встановлено відповідачем, станом на 09 вересня 2015 року позивачем не сплачені самостійно узгоджені податкові зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб за вищенаведеними деклараціями за період: з вересня 2014 року по грудень 2014 року у сумі 33 683,36 грн., а також зобов'язання з січня по липень 2015 року по 10 517,63 грн., що загалом складає 33 683,36 грн. + 73 623,41 грн. = 107 306,77 грн., з урахуванням чого відповідачем винесено спірну вимогу від 10 вересня 2015 року № 57-23 про сплату податкового зобов'язання з орендної плати за землю з юридичних осіб на суму 107 306,77 грн. (арк. справи 10).

Не погодившись із даним рішенням позивач 23 вересня 2015 року та 12 жовтня 2015 року звернувся до ГУ ДФС у Донецькій області зі скаргами на наведену вимогу відповідача, які рішеннями ДФС України від 29 вересня 2015 року № 9081/10/05-99-23-01 та від 28 жовтня 2015 року № 22776/6/99-99-23-05-15 залишені без задоволення (арк. справи 11-24).

З урахуванням чого позивач звернувся до суду за захистом порушеного права та просив скасувати податкову вимогу відповідача від 10 вересня 2015 року № 57-23 на суму 107 306,77 грн.

Як зазначалось судом вище, в доводах апеляційної скарги податкова інспекція наполягала на тому, що судом першої інстанції у даних правовідносинах не повинні застосовуватись до позивача норми Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» в частині звільнення позивача від сплати орендної плати за землю, самостійно визначеної ним у деклараціях за 2014 та 2015 рік, оскільки відповідачем була винесена вимога на час зупинення дії розпорядження по Переліку населених пунктів КМУ № 1053-р - розпорядженням по Переліку населених пунктів № 1079-р.

Таким чином спірним питанням в даній справі є звільнення суб'єкта господарювання від сплати за користування земельною ділянкою, що розташована на території проведення антитерористичної операції за період з вересня 2014 року по липень 2015 за відсутності діючого на час винесення податковою інспекцією вимоги - Переліку населених пунктів, затвердженого КМУ № 1053-р, та, як наслідок, правомірність складення відповідачем вимоги про сплату позивачем податкового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб за вказаний період на суму 107 306,77 грн.

Як встановлено підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов'язковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Платники плати за землю самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями (пункт 286.2 статті 286 Податкового кодексу України).

Податкове зобов'язання щодо плати за землю визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (пункт 287.3 статті 287 Податкового кодексу України).

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII, який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначав тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону встановлено, що територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

30 жовтня 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1053-р, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з яким до зазначених населених пунктів належало м. Донецьк Донецької області, на території якого розташована земельна ділянка ТОВ «Азовнефтепродукт» за користування якою за Договором № 516778 товариство повинно сплачувати орендну плату за землю вказану ним самостійно у деклараціях.

Відповідно до статті 6 Закону «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

З наведеного вбачається, що платники земельного податку, які перебувають на обліку у фіскальних органах та знаходилися на територіях, визначених переліком населених пунктів, де проводилася АТО або було оголошено військовий чи надзвичайний стан, на цей період звільняються від своїх обов'язків, зокрема, щодо сплати орендної плати за землю державної або комунальної власності з 14 квітня 2014 року.

Відповідно до частини 3 статті 11 ЗУ № 1669 Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що стаття 6 ЗУ № 1669 є спеціальною нормою по відношенню до статті 10 Закону України № 1669, оскільки Сертифікат ТПП є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує форс-мажорні обставини для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, отже Сертифікат ТПП застосовується при вирішенні питання звільнення від нарахування штрафних санкцій та пені.

При цьому судом встановлено, що товариство 18 листопада 2014 року все ж таки зверталось до Донецької Торгово-промислової палати із заявою про засвідчення форс-мажорних обставин для відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу (арк. справи 117-118).

Проте Листом від 16 грудня 2014 року Торгово-промислова палата України відмовила у наданні Позивачу відповідного сертифікату посилаючись на ту обставину що статтями 6 і 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що під час проведення антитерористичної операції суб'єкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції звільняються від сплати за користування земельними ділянками та майном державної та комунальної власності (арк. справи 119).

З аналізу вищенаведених положень ЗУ № 1669 та листа Торгово-промислової палати України вбачається, що Сертифікат ТПП не є принциповою підставою для звільнення позивача від сплати за користування земельною ділянкою, що розташована на території проведення АТО у м. Донецьку, оскільки прямо встановленою нормою статті 6 Закону № 1669 звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території

проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

При цьому, щодо посилань апелянта на те, що «на позивача не розповсюджуються положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення АТО», оскільки податкова вимога винесена контролюючим органом на час зупинення дії розпорядження по Переліку населених пунктів КМУ № 1053-р, а отже без Переліку неможливо виконувати вимоги Закону № 1669» суд зазначає, що контролюючим органом під час складення такої вимоги все ж таки повинні були враховуватись ті обставини, що стаття 6 Закону № 1669 звільняє суб'єктів господарювання з 14 квітня 2014 року від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності до закінчення АТО, а той факт, що товариство здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції та входить до Переліку населених пунктів, де проводилась АТО є загальновідомою обставиною, проте, контролюючий орган в межах його повноважень мав звернути увагу на цю обставину та вчинити певні дії щодо перевірки намагання, або можливості товариством на той час сплатити наявну заборгованість.

До того ж, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» (від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», від 05 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053»), а отже станом на час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції діє інше розпорядження, за яким м. Донецьк також віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

З урахуванням викладеного, на підставі прямо встановленої Законом № 1669 норми щодо звільнення суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності суд погоджується з рішенням суду першої інстанції про звільнення позивача у даних правовідносинах від такої сплати, шляхом скасування вимоги контролюючого органу від 10 вересня 2015 року № 57-23 у сумі 107 306,77 грн. Отже судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та прийнята постанова з додержанням норм матеріального та процесуального права, а отже наявні підстави у відповідності до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину ухвали.

На підставі викладеного, керуючись статтями 195, 200, 205, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2016 року у справі № 805/5032/15-а, - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2016 року у справі № 805/5032/15-а, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 10 червня 2016 року.

Головуючий суддя: Васильєва І.А.

Судді: Гайдар А.В.

Жаботинська С.В.