Справа № 802/627/16-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 червня 2016 р. Справа № 802/627/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

за участю секретаря судового засідання: Шевченка Р.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до: фермерського господарства "Людмила-2009"

про: стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Вінницьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - ВОВФСЗІ; Фонд; позивач) до фермерського господарства "Людмила-2009" (далі - ФГ "Людмила-2009"; відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 9537 грн. 50 коп. та пені у сумі 114 грн. 40 коп.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю дій відповідача щодо незабезпечення у 2015 звітному році виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, в кількості однієї особи, і як наслідок, порушення вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". У зв'язку з чим, ФГ "Людмила-2009" зобов'язане сплатити адміністративно - господарські санкції та пеню у розмірі, встановленому чинним законодавством.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що відповідач лише протягом чотирьох місяців 2015 року подавав центру зайнятості інформацію про попит на робочу силу (вакансії), чим порушив положення Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували просили суд відмовити в задоволенні позову. Додатково пояснивши, що ФГ "Людмила-2009" вжито всіх заходів для виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ФГ "Людмила-2009" перебуває на обліку у Фонді як підприємство, яке у своїй діяльності використовує найману працю, у зв'язку із цим подало до ВОВФСЗІ звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік, згідно якого середньооблікова кількість штатних працівників становить 8 осіб, однак відсутній працівник, якому відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях, становить 1 особа (а. с. 8).

Оскільки відповідач не виконав норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів в кількості однієї особи, на думку позивача, повинен сплатити суму адміністративно - господарських санкції у розмірі половини середньомісячної заробітної плати штатного працівника на підприємстві за одне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте ним у розмірі 9537 грн. 50 коп.

Крім того, за порушення термінів сплати зазначених санкцій ФГ "Людмила-2009" зобов'язане сплатити пеню у розмірі 114 грн. 40 коп., яка розрахована починаючи з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій до дати звернення до суду із позовом , тобто з 16.04.2016 по 05.05.2016 року.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Водночас статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, а якщо працює від 8 до 15 осіб - в розмірі половини середньої річної заробітної плати.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення", роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Згідно пункту 2.1 Порядку надання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 (далі - Наказ № 316), інформація за даною формою подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Отже, згідно діючих положень Наказу № 316 звітність за формою № 3-ПН роботодавці подають до центрів зайнятості за наявності попиту на робочу силу (вакансії), тобто лише у разі наявності на підприємстві чи в організації вільних робочих місць. При цьому періодичності подачі такої звітності не встановлено, оскільки вона подається не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії.

Як свідчать матеріали справи, у 2015 році середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу ФГ "Людмила-2009" становила 8 осіб, серед яких за даними звіту відсутній працівник, якому відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, тоді як норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у ФГ "Людмила-2009" становить - 1 особа. Тобто відповідач не виконав нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в кількості однієї особи.

Разом з тим судом встановлено, що з метою виконання встановленого нормативу позивач у 2015 році відкрив вакансію для працевлаштування інвалідів та подавав звіти за формою 3-ПН до Хмільницького міськрайонного центру зайнятості, в яких зазначав категорію громадян, які можуть бути працевлаштовані з числа інвалідів. (а.с. 8 - 11).

Зі змісту інформації наданої Хмільницьким міськрайонним центром зайнятості від 24.03.2016р. слідує, що відповідно до направлених звітів, Хмільницьким міськрайонним центром зайнятості виданні направлення на працевлаштування осіб-інвалідів, однак трудових відносин не відбулось, у зв'язку із особистими відмовами претендентів на посади. Разом з тим, ФГ "Людмила-2009" приймало участь у міні - ярмарку вакансій 20.02.2015 року. Також представники господарства приймали участь в проведенні "Дня відкритих дверей" для осіб з інвалідністю 02.12.2015 року та у засіданні "Круглого столу" з нагоди Міжнародного дня інвалідів. Щомісяця протягом 2015 року відповідачем направлялись ініціативні листи з інформацією про освітньо - кваліфікаційний склад осіб з інвалідністю з числа безробітних громадян та осіб, які перебувають на обліку у Хмільницькому МРЦЗ для розгляду можливості працевлаштування (а.с. 7). При цьому жодних відмов відповідача у працевлаштуванні інвалідів з числа безробітних не було.

Тобто відповідачем вживались усі можливі заходи щодо виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб із встановленою інвалідністю, як наслідок, на кінець року, такий норматив був виконаний.

За наведених вище обставин суд вважає, що відповідачем повністю виконано вимоги чинного законодавства щодо подання у встановленому порядку інформації про зайнятість і працевлаштування інвалідів до центру зайнятості, при цьому ним вжито всіх необхідних заходів для недопущення господарських правопорушень. Зокрема, протягом 2015 року, починаючи з лютого місяця, відповідач відкрив вакансію для працевлаштування інвалідів, про що повідомив центр зайнятості шляхом подання звіту форми № 3-ПН, та підтверджував цю вакансію посезонно до кінця року, на яку інвалід не був працевлаштований з причин, які не залежали від відповідача.

Однак позивач, дійшовши висновку про необхідність стягнення з відповідача санкцій, помилково не врахував ту обставину, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Відповідальність, передбачена статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", за своєю правовою природою є господарсько-правовою відповідальністю. Підставою для застосування такої відповідальності учасника господарських відносин, згідно частини 1 статті 218 ГК України, є вчинене роботодавцем правопорушення в сфері господарювання. Відповідно до частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Оскільки в матеріалах справи наявні відомості про виконання відповідачем обовязку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні по створенню кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів та відомості про вжиття ним усіх можливих для цього заходів по інформуванню органів державної влади з питань праці та соціальної політики щодо направлення для працевлаштування інваліда на створене робоче місце, суд приходить до переконання, що ФГ "Людмила-2009" здійснило усі належні заходи для недопущення вчинення ним господарського правопорушення, так як залишило на підприємстві вакантним робоче місце для працевлаштування інваліда, більше того, за відсутності осіб-інвалідів, які б виявили бажання працевлаштуватися.

Таким чином в контексті даної спірної ситуації не вбачається вини відповідача у не працевлаштуванні інвалідів, як наслідок, в діях останнього і відсутній склад правопорушення, повязаного із невиконанням нормативу робочих місць по працевлаштуванню інвалідів.

Даний висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 31 січня 2011 року, який згідно ст. 244-2 КАС України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При цьому суд критично ставиться до твердження представника позивача щодо невжиття відповідачем усіх залежних від нього заходів для працевлаштування інвалідів, так як протягом 8 місяців 2015 року у ФГ "ОСОБА_2 - 2009" не було вільного робочого місця для вказаних осіб. Дана обставина не береться до уваги судом, у зв'язку із тим, що вказане господарство виконує сезонні роботи і попит на робочу силу (вакансії) носить сезонний характер, і тому суд вважає, що відповідач діяв у відповідності до пункту 2.1 Порядку надання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

Згідно ст. ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази відповідача на підтвердження правомірності своїх рішень, докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Альчук Максим Петрович