Справа № 820/1261/16
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 р.Справа № 820/1261/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Мороз Є.В.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Блудової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2016р. по справі № 820/1261/16

за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Ліквідаційної комісії Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у

в Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування йому до вислуги років для нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби з ОВС періоду військової служби з 28.11.1988 р. по 07.10.1997 р. та не виплати цієї суми;

- зобов'язати відповідача зарахувати йому до вислуги років для нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби з ОВС періоду військової служби з 28.11.1988 р. по 07.10.1997 р. та здійснити виплату цих коштів на його користь.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року замінено в адміністративній справі № 820/1261/16 неналежного відповідача - Головне управління Національної поліції в Харківській області на належного відповідача - ліквідаційну комісію ХМУ ГУМВС України в Харківській області.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року залучено в адміністративній справі № 820/1261/16 Ліквідаційну комісію Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області, як другого відповідача.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління МВС України в Харківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до вислуги років для нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби з ОВС періоду військової служби з 28.11.1988 р. по 07.10.1997 р., відповідно до наказу № 522 о/с від 29.09.2015 року.

Зобов'язано Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України в Харківській області внести зміни до наказу Головного управління МВС України в Харківській області № 522 о/с від 29.09.2015 року щодо зарахування ОСОБА_1 до вислуги років для нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби з ОВС періоду військової служби з 28.11.1988 р. по 07.10.1997 р.

Зобов'язано Ліквідаційну комісію Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби з ОВС з урахуванням періоду військової служби з 28.11.1988 р. по 07.10.1997 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем - Ліквідаційною комісією Головного управління МВС України в Харківській області, подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, позивач просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції приписів ч. ч. 2, 3 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", ч. 6 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що призвело до неправильного вирішення справи, з підстав та обставин викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника апелянта, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що у період з 05.08.2002 року по вересень 2015 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ ГУМВС України на різних посадах.

29 вересня 2015 року, наказом ГУМВС України в Харківській області № 522 о/с від 29.09.2015 року, правонаступником якого є Ліквідаційна комісія ГУМВС України в Харківській області, ОСОБА_1 був звільнений з посади помічника начальника - оперативного чергового чергової частини штабу Зміївського районного відділу ГУМВС України в Харківській області через хворобу за ст.64 п. "б" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

На день звільнення, згідно інформації Управління кадрового забезпечення ГУМВС України в Харківській області, вислуга ОСОБА_1 років у календарному обчисленні складала 22 років, 00 міс.,03 дні, у пільговому обчисленні - 24 роки 01 міс, 16 днів, вислуга років для нарахування вихідної допомоги - 13 років, 01 міс 24 дні.

Згідно довідки № 1 від 06.01.2016 року Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області позивачеві було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 40114,43 грн.

При цьому, як зазначено у листі ГУМВСУ в Харківській області № 7/ф-25аз від 03.11.2015 року для визначення розміру належної позивачу вихідної допомоги відділом фінансового забезпечення ГУМВС України в Харківській області була врахована вислуга років з дня останнього зарахування на службу без врахування періоду попередньої служби в лавах Збройних Сил Україна з 28.11.1988 по 07.10.1997 року, з посиланням на те, що при звільненні ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України 07.10.1997 року за службовою невідповідністю згідно з чинним на той час законодавством мав право на одержання грошової допомоги при звільненні, чим не скористався.

Позивач, не погоджуючись з розміром виплаченої одноразової грошової допомоги, звернувся до суду з позовом, в якому посилався на те, що при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні відповідачем не було враховано період його військової служби до попереднього звільнення із служби з 28.11.1988 по 07.10.1997 рр.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги за період військової служби за спірний період, а тому вказана грошова допомога за цей період згідно частини 6 статті 9 Закону № 2262-ХІІ мала бути виплачена під час повторного звільнення з військової служби.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно ч.ч.1,2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно з вимогами статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", в редакції чинній на час звільнення позивача зі служби у 1997 році, військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" і постанови Верховної Ради України про порядок введення в дію цього Закону Кабінет Міністрів України 17 липня 1992 року прийняв постанову № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей".

На виконання цієї норми закону, КМ України і прийнято Постанову №393, в пункті 10 якої в редакції на час первинного звільнення позивача визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ виплачується грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення.

Особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільненим зі служби за дискредитацію, або у зв'язку із засудженням за вчинення злочину (в тому числі у зв'язку із засудженням умовно), грошова допомога, передбачена цим пунктом, не виплачується. Не підлягає виплаті грошова допомога також особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, звільненим з військової служби у зв'язку з переведенням на службу в органи внутрішніх справ або зарахованим з цих органів на військову службу.

Відповідно до ст. 12 Закон України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше.

Проаналізувавши наведені правові положення (із змінами та доповненнями станом на вересень 2015 року), в тому числі із преамбули Постанови № 393, вбачається що зазначена постанова прийнята відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" та постанови Верховної Ради України про порядок введення в дію цього Закону.

Отже, вказані акти повинні розглядатися у взаємозв'язку та відповідності. Більше того, з урахуванням гарантованого ст. 9 Закону права на грошову допомогу та відсильної позиції про порядок і розмір її визначення КМ України, тобто Постановою КМ України № 393.

На час звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ у вересні 2015 року редакція статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" змінилась та частиною першою було встановлено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно частини 4 статті 9 Закону № 2262-XII виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, Міністерством транспорту та зв'язку України, Державною податковою адміністрацією України, Державним департаментом України з питань виконання покарань, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби мають особи, які набули право на пенсію у відповідності до Закону № 2262-XII, за умови їх звільнення за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням.

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

З наведеного вбачається, що обов'язковою умовою для виплати одноразової грошової допомоги при звільнення зі служби є наявність у особи права на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Оскільки при попередньому звільненні у 1997 році позивач не набув права на пенсію, то він не мав права на одноразову грошову допомогу, що виплачується на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", фактично грошова допомога не виплачена (а.с. 17, 18), а відтак, при повторному звільненні з органів внутрішніх справ застосуванню підлягали правові положення, які передбачають врахування всього періоду служби позивача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління МВС України в Харківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до вислуги років для нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби з ОВС періоду військової служби з 28.11.1988 р. по 07.10.1997 р., відповідно до наказу № 522 о/с від 29.09.2015 року, зобов'язання Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України в Харківській області внести зміни до наказу Головного управління МВС України в Харківській області № 522 о/с від 29.09.2015 року щодо зарахування ОСОБА_1 до вислуги років для нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби з ОВС періоду військової служби з 28.11.1988 р. по 07.10.1997 р. та зобов'язання Ліквідаційну комісію Зміївського РВ ГУМВС України в Харківській області, оскільки позивач під час проходження служби в ОВС знаходився на грошовому забезпеченні в Зміївському РВ ГУМВС України в Харківській області, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби з ОВС з урахуванням періоду військової служби з 28.11.1988 р. по 07.10.1997 року, що відповідає принципу повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про які він просить, в розумінні ч. 2 ст. 11 КАСУ.

З приводу доводів апеляційної скарги про те, що оскільки позивача звільнено з військової служби за службовою невідповідністю, він не мав та немає права на отримання одноразової грошової допомоги за час його служби в Збройних силах України в силу ч. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", колегія суддів зазначає наступне.

Абзацом 3 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ ( в редакції на час первинного звільнення позивача)передбачено, що військовослужбовцям, звільненим з військової служби за службовою невідповідністю, у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, грошова допомога, передбачена цим пунктом, не виплачується.

Дійсно, як вже зазначалось, позивача 07.10.1997 року було звільнено з лав Збройних Сил України за службовою невідповідністю.

Проте, надаючи правову оцінку зазначеній обставині слід враховувати те, що при звільненні зі служби у вказаний період позивач не набув права на виплату одноразової грошової допомоги.

Водночас, право на виплату такої допомоги позивач набув при повторному звільненні з органів внутрішніх справ з підстав, встановлених частиною першою статті 9 Закону № 2262-XII.

Крім того, слід звернути увагу, що будь-яких обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, у разі звільнення особи за службовою невідповідністю Законом № 2262-XII не встановлено.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2016р. по справі № 820/1261/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 16.06.2016 р.