Справа № 825/959/16
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року Чернігів Справа № 825/959/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лобана Д.В.,

за участю секретаря Новик Н.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Смуригіної К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області про стягнення допомоги на оздоровлення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся з позовом про стягення з Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції на його користь допомоги на оздоровлення за 2005 рік, у розмірі 1584,78 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у квітні 2005 року йому було надано чергову відпустку за 2005 рік. При наданні відпустки було виплачено матеріальну допомогу за 2005 рік у розмірі 1584,78 грн, однак не було надано допомогу на оздоровлення. Вважає, вказану бездіяльність відповідача неправомірною.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що отримана у 2005 році ОСОБА_3 сума коштів у розмірі 1584,78 грн є саме матеріальною допомогою на оздоровлення, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов належить задовольнити, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що на підставі рапортів від 21.03.2005 та від 07.04.2005 (а.с. 30, 31) ОСОБА_3 було надано чергову відпустку за 2005 рік у кількості 43 календарних дні, в т.ч. 30 днів щорічної основної відпустки (а.с. 21).

Однак, у цьому наказі зазначено: «Надати ОСОБА_3. матеріальну допомогу за 2005 рік».

Відповідно до ст. 35 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу. Державним службовцям, які мають стаж роботи в державних органах понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю до 15 календарних днів. Порядок і умови надання додаткових оплачуваних відпусток встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 13.12.1999 № 2288 «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів» керівникам органів, в межах установленого фонду оплати праці, надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати.

На виконання вимог ухвали від 07.06.2016, відповідачем повідомлено суд про те, що кошти на виплату допомоги на оздоровлення у фонді оплати праці за 2005 рік були наявні, а необхідність надання позивачу допомоги на оздоровлення вбачається як зі змісту ст. 35 Закону України «Про державну службу», так і з рапорту (а.с. 30), в якому зазначено про придбання гіпертонічної хвороби 2-го ступеню та необхідністю придбання путівок для проходження лікування.

Суд звертає увагу на безпідставність доводів відповідача про те, що отримана у 2005 році ОСОБА_3 сума коштів у розмірі 1584,78 грн є саме матеріальною допомогою на оздоровлення, виходячи як із вищезазначених положень ст. 35 Закону України «Про державну службу» та і з положень постанови КМ України від 13.12.1999 № 2288 «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів», якими розрізняються поняття матеріальної допомоги та допомоги на оздоровлення, так і з огляду на зміст наказу (а.с. 21), яким зобов'язано надати ОСОБА_3 саме матеріальну допомогу (а не допомогу на оздоровлення), та з огляду на надану відповідачем відповідь на запит позивача (а.с. 5), якою підтверджується виплата у травні 2005 року 1584,78 грн ОСОБА_3 саме матеріальної допомоги (а не допомоги на оздоровлення).

До того ж, представник позивача у судовому засіданні стверджував, що він окремо подавав рапорт на виплату саме матеріальної допомоги, а не допомоги на оздоровлення, оскільки для виплати останньої написання рапорту не є обов'язковим (що підтвердив представник відповідача).

Представник відповідача заперечував наявність такого рапорту в особовій справі позивача, у зв'язку з чим у судовому засіданні оголошувалась перерва для надання представником відповідача доказів на спростування зазначених доводів позивача.

Однак, представником відповідача не надано належних та допустимих доказів, які суд вимагав, не пояснивши причини такої бездіяльності.

Таким чином, враховуючи, що на підставі рапорту від 07.04.2005 ОСОБА_3. було надано чергову відпустку за 2005 рік у кількості 43 календарних днів, при цьому в наказі не зазначено про виплату саме допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати, відповідачем не надано суду належних доказів виплати допомоги на оздоровлення, то суд приходить до висновку, що з Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції на користь позивача необхідно стягнути допомогу на оздоровлення за 2005 рік у розмірі 1584,78 грн.

На підставі частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів суду правомірності своєї бездіяльності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою (ч. 1 ст. 98 КАС України).

Відтак, визначаючись щодо розподілу судових витрат у даній справі, суд виходив з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 87 КАС України, до судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. До таких відносяться витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором (частина перша статті 90 КАС України).

З аналізу наведеної правової норми вбачається, що належним підтвердженням витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги є договір про надання правової допомоги та документ, який свідчить про оплату послуг, оформленого у встановленому законом порядку (квитанція, платіжні доручення тощо).

При цьому слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VІ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Частиною 3 статті 90 КАС України визначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

З 01.01.2012 набрав чинності Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (далі - Закону №4191) статтею 1 якої визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правову допомогу адвоката до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги від 01.01.2016 (а.с. 16), калькуляція вартості правової допомоги, акт виконання робіт (а.с 32), квитанція № 14 від 13.06.2016 (а.с. 33).

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню, то суд вважає за необхідне присудити на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області понесені судові витрати у розмірі 1000,00 грн.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області на користь ОСОБА_3 допомогу на оздоровлення за 2005 рік у розмірі 1584,78 грн.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у розмірі 1000,00 грн.

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан