Справа № 202/1886/16-а(2-а/202/69/2016)
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 червня 2016 рокусправа № 202/1886/16-а(2-а/202/69/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2016 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського 4 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в м.Дніпропетровську Стадєєва Олександра Леонідовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив постанову у справі про адміністративне правопорушення ПС3 №068055 від 15 березня 2016 року, винесену поліцейським четвертої роти четвертого батальйону Управління патрульної поліції в м.Дніпропетровську сержантом поліції Стадєєвим Олександром Леонідовичем - скасувати; провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення - закрити.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2016 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування усіх фактичних обставин справи та не дослідження і не надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, що мають значення для справи, формальне вивчення обставин справи, не сприяння повному, всебічному, об'єктивному та неупередженому розгляду справи, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, поліцейським 4 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську Стадєєвим О.Л. 15.03.2016 року було складено постанову серії ПС3 №068055 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме - керування транспортним засобом особою, яка не має при собі поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що позивача обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Приписи п. 21.3 ст. 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплюють, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Аналогічне положення закріплено в пп. "ґ" п. 2.1 затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 року №1306 Правил дорожнього руху.

Згідно п. 21.2 ст. 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що контроль за наявністю полісів (договорів) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може здійснюватись відповідними підрозділами Національної поліції лише з визначених законодавством підстав - при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та/або при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Проте, наведеними положеннями чинного законодавства закріплений безумовний обов'язок при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особи, яка керує ним, мати при собі страховий поліс (сертифікат).

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Відповідно до ст. 32 вказаного Закону поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об'єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об'єктом вчинення правопорушення.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що підставою для винесення оскаржуваної постанови від 15.03.2016 року стало те, що автомобіль TOYOTA AVENSIS, днз АЕ5168НО, о 13:30 здійснив маневр ліворуч з виїздом на бік дороги призначений для зустрічного руху.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у відповідача були наявні достатні підстави вважати, що особа вчинила правопорушення. При цьому саме існування наведених обставин і зумовило виникнення в Інспектора поліції права на реалізацію повноважень вимагати в особи пред'явлення нею документів, які водій зобов'язаний мати при собі відповідно до ч.2 ст. 16 Закону України "Про дорожній рух".

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 32, 35 Закону України "Про Національну поліцію", п. п. 2.1.ґ, 2.4 Правил дорожнього руху, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач мав право перевіряти наявність у позивача полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв'язку з чим накладення штрафу відбувалося у межах вимог чинного законодавства.

Таким чином, оскільки приписи ч. 1 ст. 126 КУпАП визначають керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), самостійним складом правопорушення, а встановлений факт непред'явлення позивачем полісу сторонами не заперечується, колегія суддів приходить до висновку про наявність у відповідача правових підстав для складання постанови від 15.03.2016 року серії ПС3 №068055 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Крім того, висновки працівника поліції про ненадання позивачем полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підтверджуються наданими ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ( свідок - пасажир позивача) поясненнями, в яких зазначено про ненадання позивачем страхового полісу.

Твердження позивача про винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення з порушенням вимог розділу ХІІІ пункту 8 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ №1395 від 07.11.2015 року, не вплинули на право позивача вільно ознайомитися з оскаржуваною постановою та оскаржити її в судовому порядку.

Посилання заявника апеляційної скарги на зазначення в оскаржуваній постанові про порушення п.2.1 (г) правил дорожнього руху, не приймаються судом апеляційної інстанції, з огляду на превалювання суті над формою. Оскільки обставини допущеного правопорушення викладені в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, то помилка у пункті правопорушення не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

При цьому, щодо позовних вимог про закриття справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає, що адміністративні суди не наділені повноваженням закривати провадження у справах про адміністративне правопорушення, оскільки це питання відноситься до повноважень органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності і згідно п.3 ч.3 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів на дані публічно - правові відносини не поширюється.

Тому постанова суду першої інстанції в частині відмови позовних вимог про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі в цій частині.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2016 р. - скасувати в частині відмови позовних вимог про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Закрити провадження в частині позовних вимог про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення.

В решті постанову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала виготовлена 10.06.2016 року.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим