Справа № 821/525/16
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/525/16

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: Корнієнко Я.В., а участю позивач ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Котруцу Ю.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області про захист порушених прав, скасування податкових повідомлень-решень та рішень про застосування штрафних санкцій,

встановив:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області (далі по тексту - відповідач) про захист порушених прав, скасування податкових повідомлень-решень та рішень про застосування штрафних санкцій.

Позовні вимоги обгрунтовно тим, що позивачем отримано акт документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 від 27.05.2014р. за №732/21-03-17-02/НОМЕР_1. Відповідно до акту, в ході проведення перевірки виявлено порушення законодавства, контроль за якими віднесено до компетенції державної податкової служби, а саме пп.49.18.1, п.49.18 ст.49; п.203.1 ст.203; п.181.1 ст.181; п.185.1 ст.185; 187.1 ст.187; п.177.1 п.177.2 ст.177 ПК України та п.2 ч.1 ст.7 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Позивач не погодився з результатами перевірки та подав заперечення на акт перевірки, які залишені без задоволення. За результатами перевірки 25.06.2014р. позивач отримав податкові повідомлення рішення форми "Р" від 18.06.2014р. за № та та вимогу про сплату боргу від 18.06.2014р. №Ф-000281702 та рішень про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного внеску від 18.06.2014р. за №000281702. На думку позивача оскаржувані податкові-повідомлення рішення та рішення про застосування штрафних санкцій є неправомірними у зв'язку з неправильним застосуванням норм податкового законодавства.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач надав до суду заперечення, відповідно до яких проти позову заперечує з огляду на те, що в ході перевірки встановлено, що позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 58607,68 грн. та заниження доходу на 6375 грн. у зв'язку з невключенням до його складу доходу отриманого від АТ "Джей ті інтернешнл компані Україна" в сумі 5250 грн. та від ПП "Парадіум Консалтінг Груп" в сумі 1125 грн., чим порушено п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України. Також перевіркою донараховано податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 956,25 грн.

Отже, вважає правомірними податкові повідомлення - рішення, які винесені за результатами перевірки.

Крім того зазначив, що під час перевірки встановлено порушення п. 2 частини першої ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в результаті чого, занижено суму єдиного внеску з чистого оподатковуваного доходу за період, що перевірявся на загальну суму 1675,63 грн. (за 2012 рік - 543,29 грн., за 2013 рік - 1132,34 грн.). За результатами перевірки також винесено вимогу від 18.06.2014 №Ф-000281702 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 1675,63 грн. та штрафні санкції у розмірі 110,95 грн.

Вважає, що податкові повідомлення - рішення, вимога про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій винесені правомірно.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечення підтримав та просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини: фізична особа - підприємець ОСОБА_1 зареєстрований Виконавчим комітетом Херсонської міської ради 29.08.1995 р. Взятий на облік у контролюючому органі 01.09.1995 р.

Основним видом діяльності позивача є 47.11 - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Судом встановлено, що ДПІ у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011р. по 15.05.2014р. За результатами перевірки складено акт від 27.05.2014р. №792/21-03-17-02/НОМЕР_1.

Як вбачається з вищевказаного акту перевірки, у ході перевірки встановлено порушення:

- ФОП ОСОБА_1 не подав декларації з пдв до ДПІ за період з 01.03.2013р. по 31.03.2014р., чим порушив граничні строки подання податкових декларацій з ПДВ.

- встановлено заниження податкових зобов'язань за період з 11.03.2013р. по 31.03.2014р. на загальну суму ПДВ 58607,68 грн.

- встановлено не включення до оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб за 2013р. в сумі 693,75 грн. та 2012р. в сумі 262,50 грн.;

- занижено суму внеску з чистого оподаткування доходу за 2013р. на 4625,00грн. та 2012 рік 1750,00 грн.

Так, в ході перевірки встановлено, що згідно зі звітами про використання реєстраторів розрахункових операцій, книгами обліку доходів та витрат та обліку розрахункових операцій фіскальними 2 звітами РРО та контрольними стрічками та інформації з ЦБД 1- ДФ сукупний дохід Позивача за період з 01.03.2012 по 28.02.2013 складає 305997,16 грн. без урахування ПДВ, тобто перевищено граничну суму від здійснення операцій з постачання товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню, за останні 12 календарних місяців у розмірі 300000 грн., яка встановлена пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України. В порушення пп.183.2 ст.183 Податкового кодексу України Позивач не зареєструвався до 10.03.2012р. платником ПДВ.

Кріт того в ході перевірки встановлено, що в порушення пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 занижено податок на додану вартість на загальну суму 58607,68 грн., у тому числі за березень 2013р. на 3658,57 грн., за квітень 2013р. на 4688,56 грн., за травень 2013р. на 4180,89 грн., за червень 2013р. на 5472,99 грн., за липень 2013р. на 6267,12 грн., за серпень 2013р. на 5563,30 грн., за вересень 2013 р. на 5435,65 грн., за жовтень 2013р. на 5582,01 грн., за листопад 2013р. на 4454,52 грн., за грудень 2013р. на 4551,20 грн., за січень 2014р. на 3102,67 грн., за лютий 2014р. на 3052,34 грн., за березень 2014р. на 2597,86 грн.

Також перевіркою встановлено заниження доходу на 6375 грн. у зв'язку з не включенням до його складу доходу отриманого від АТ "Джей ті інтернешнл компані Україна" в сумі 5250 грн. та від ПП "Парадіум Консалтінг Груп" в сумі 1125 грн., чим порушено п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України. Перевіркою донараховано податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 956,25 грн., у тому числі за 2012 рік - 262,50 грн., за 2013 рік - 693,75 грн.

ФОП ОСОБА_1, не погоджуючись із висновками акту перевірки, прийнятими ППР та рішеннями скористався правом на їх оскарження у адміністративному порядку до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області та Головного управління Міндоходів у Херсонській області. В задоволенні скарги позивачу відмовлено.

Надаючи об'єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного: відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Пунктом 183.1 статті 183 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

Згідно з пунктом 183.2 статті 183 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Пунктом 183.10 статті 183 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявний акт перевірки "Про результати позапланової невиїзної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за період з 01.03.12 р. по 28.02.13 р." № 1793/21-03-17-02/НОМЕР_1 від 16.12.2013 р., відповідно до якого у позивача не виявлено порушення та обов'язку, відповідно до п. 183.2 ст. 193 Податкового кодексу України. Відповідачем не надано доказів спростування висновків вказаного акту.

Відповідно до вимог пункту 176.1 статті 176 Податкового Кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку; отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку; подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим. На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов'язані пред'являти документи і відомості, пов'язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку.

Пунктом 177. 1 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, одержаних (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.4 цієї статті).

У разі якщо загальна сума отриманих платником податку у звітному податковому місяці доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, ставка податку становить 17 відсотків суми перевищення з урахуванням податку, сплаченого за ставкою, визначеною в абзаці першому цього пункту.

Підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Пунктом 120.1 статті 120 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Як вбачається з акту перевірки позивачем невірно визначено суму чистого оподаткованого доходу за 2012 рік на 1750,00 гривень та за 2013 рік на 4625,00 гривень, які не було відображено у деклараціях.

Суд зазначає, що в матеріалах адміністративної справи наявний звіт по дебетових та кредитових операціях по рахунку НОМЕР_2 "ОСОБА_1 СПД" за лютий 2015 року, яким підтверджено отримання коштів від ПП "Парадігум Консалтінг Груп" у сумі 1125,00 гривень.

Так, розбіжність визначення чистого доходу складає 3500,00 гривень.

Отже, суд не приймає до уваги посилання відповідача, що ФОП ОСОБА_1 невірно визначено суму чистого оподаткованого доходу .

Крім того, суд зазначає, що перевіркою встановлено порушення п.2 частини першої ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" внаслідок, занижено суму єдиного внеску з чистого оподатковуваного доходу за перевіряємий період на загальну суму 1675,63 грн. (за 2012 рік - 543,29 грн., за 2013 рік - 1132,34 грн.).

Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010р. №2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно із ст.12 Закону та Податкового кодексу України Міністерство доходів і зборів (його територіальні органи) (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) є органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, завданням якого є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Платники єдиного внеску визначені ст.4 Закону, зокрема, до них відносяться фізичні особи - підприємці, або особа, яка забезпечує себе роботою самостійно, та яка в діяльності не використовує праці інших осіб (крім, особи, яка обрала спрощену систему оподаткування).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

База для нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначена статтею 7 Закону.

Згідно з п.2 ч.1 ст.7 та ч.11 ст.8 Закону для фізичних осіб - підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок установлюється у розмірі 34,7% суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, в якому отримано дохід (прибуток).

Згідно з частиною першою статті 9 Закону єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Підпунктом 1 пункту 4.5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.2013р. №455, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.09.2013р. за №1622/24154 (далі - Інструкція) обчислення сум єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвели до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до ч.11 ст.9 Закону №2464 у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Отже, базою нарахування єдиного соціального внеску є суми чистого річного доходу.

Судом встановлено, що чистий річний дохід ФОП ОСОБА_1 за 2012 рік склав 13 890,00 гривень, за 2013 рік склав 12 942,00 гривень.

З наведеного вбачається, що за 2012 сумою єдиного внеску, яку необхідно сплатити позивачу складає 4 819,30 грн., при цьому ФОП ОСОБА_1 сплачено у загальній сумі 4 980,14 за період 2012 року. За 2013 рік сума доходу складає 12 942,00 гривень, отже, до сплати 4 490,90 грн. При цьому, судом встановлено, що позивачем сплачено 4 800,76 грн. за період 2013 року.

З огляду на викладене суд вважає, що податкові повідомлення - рішення форми "Р" від 18 червня 2014 року за № , № та вимоги про сплату боргу від 18 червня 2014 року № Ф-000281702, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасного не нарахованого єдиного внеску від 18 червня 2014 року № 000281702 підлягають скасуванню.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що в даному випадку відповідачем не надано достатньо належних та допустимих доказів правомірності своїх дій.

У зв'язку з цим, суд, аналізуючи викладене приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про захист порушених прав, скасування податкових повідомлень-решень та рішень про застосування штрафних санкцій підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст.2,8,9,12,17,19,158,159, 160-163,167 КАС України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкові повідомлення - рішення форми "Р" від 18 червня 2014 року за № , № , вимоги про сплату боргу від 18 червня 2014 року № Ф-000281702 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасного не нарахованого єдиного внеску від 18 червня 2014 року № 000281702.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати в сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області () шляхом безспірного списання з рахунків органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 13 червня 2016 р.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 10.1