Справа № 813/1655/16
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

судового засідання з питань забезпечення позову

09 червня 2016 року № 813/1655/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі колегії:

головуючої судді Потабенко В.А., суддів Сидор Н.Т., Кедик М.В.,

за участю секретаря судового засідання Войтко І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, згідно довіреностей,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові клопотання позивача про забезпечення позову у справі № 813/1655/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування наказу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся до Міністерства оборони України (далі відповідач) з вимогою визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Міністра оборони України від 11.03.2016 року № 213 (по особовому складу) щодо увільнення позивача відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з посади начальника відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень заступника начальника Західного територіального управління Військової служби правопорядку та призначення на рівнозначну посаду начальника відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень заступника начальника Східного територіального управління військової служби правопорядку для більш доцільного використання за досвідом роботи.

19.05.2016 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшло клопотання (вх. № 13572) ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній справі шляхом зобов'язання Міністерства оборони України утримувати вакантною посаду начальника відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень заступника начальника Західного територіального управління Військової служби правопорядку до набрання постановою суду законної сили та зобов'язання начальника Західного територіального управління Військової служби правопорядку відповідно до пункту 1 наказу Міністра оборони України від 11.03.2016 року № 213 (по особовому складу) не виключати позивача зі списків особового складу до набрання постановою суду законної сили.

Клопотання позивач обґрунтовує тим, що на даний час існує очевидна небезпека порушення його прав до ухвалення рішення у даній справі шляхом призначення на займану позивачем посаду іншого військовослужбовця. Вважає, що оскаржуваний наказ є очевидно протиправним і таким, що обмежує права та свободи позивача, а саме право вибору місця проходження військової служби, та тягне тяжкі наслідки для нього та членів його сімї. Позивач також зазначає, що на даний час на його посаду ще ніхто не призначений та він ще не є виключеним зі списків Західного територіального управління військової служби правопорядку та до здачі посади не приступив, відтак, вбачає доцільність у забезпеченні позову вищезазначеним шляхом з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача в майбутньому до ухвалення рішення у даній справі.

Аналогічне клопотання надійшло від позивача і 30.05.2016 року.

В судовому засіданні позивач клопотання про забезпечення позову підтримав, просив задовольнити повністю. Додатково зазначив, що має у м. Львові в користуванні службове житло, якого ніхто не забезпечить на новому місці служби, та на його (ОСОБА_1С.) утриманні перебуває хворий батько дружини.

Представники відповідача в судовому засіданні проти клопотання про забезпечення позову заперечили. Свою позицію виклали в запереченні на подане клопотання (вх. № 14622 від 08.06.2016 року), суть якого полягає в наступному. Виходячи з вимог поданого клопотання, можна зробити висновок про те, що задовольнивши вказані вимоги, судом фактично буде вирішено адміністративну справу на користь позивача, що суперечить ч. 1 ст. 117 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) та не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Крім того, представники відповідача наголосили на те, що забезпечуючи даний адміністративний позов шляхом зупинення дії правового акта індивідуальної дії про звільнення з посади, суд фактично продовжує службові відносини між позивачем та роботодавцем з відповідними наслідками виконанням службовим обов'язків, виплатою заробітної плати тощо. Враховуючи наведені факти, представники відповідача просили у задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовити повністю.

Заслухавши думку позивача, представників відповідача, розглянувши подане клопотання, суд вважає, що таке не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КАС України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Частиною 3 ст. 117 КАС України встановлено, що подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення субєкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення субєкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються.

Згідно ч. 4 ст. 117 КАС України адміністративний позов, крім способу, встановленого частиною третьою цієї статті, може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. Виходячи із наведеного, у випадку звернення сторони із заявою (клопотанням) про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою (клопотанням). У зв'язку з цим, обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу забезпечення позову.

У відповідності до поданого клопотання ОСОБА_1 просить зобов'язати Міністерство оборони України утримувати вакантною посаду начальника відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень заступника начальника Західного територіального управління Військової служби правопорядку до набрання постановою суду законної сили та зобов'язати начальника Західного територіального управління Військової служби правопорядку відповідно до пункту 1 наказу Міністра оборони України від 11.03.2016 року № 213 (по особовому складу) не виключати позивача зі списків особового складу до набрання постановою суду законної сили.

Водночас, позивачем не наведено жодних доказів того, що виконання рішення суду, в разі його прийняття на користь позивача, буде утруднене або неможливе.

Суд також не вбачає очевидних ознак протиправності рішення субєкта владних повноважень, за наявності яких позов, в порядку ст. 117 КАС України, може бути забезпечено.

Крім того, на думку суду, обґрунтованими є покликання представників відповідачів на те, що задовольнивши клопотання про забезпечення позову в спосіб, про який просить позивач, судом фактично буде вирішено дану адміністративну справу в цілому до її розгляду по суті та набрання законної сили рішенням.

Суд зазначає, що згідно приписів ч. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ", судам необхідно враховувати, що згідно з частинами третьою та четвертою ст. 117 КАС України забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах:

1) зупинення дії рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються;

2) заборони вчиняти певні дії.

Наведений перелік підстав забезпечення позову є вичерпним.

Виходячи з наведеного, викладена позивачем вимога щодо покладення обовязку на Міністерство оборони України утримувати вакантною посаду начальника відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень заступника начальника Західного територіального управління Військової служби правопорядку до набрання постановою суду законної сили не належить до допустимих форм забезпечення позову.

Крім того, аналізуючи вимоги поданого клопотання та вимоги адміністративного позову, суд вважає, що задовольнивши клопотання про забезпечення позову шляхом зобов'язання начальника Західного територіального управління Військової служби правопорядку відповідно до пункту 1 наказу Міністра оборони України від 11.03.2016 року № 213 (по особовому складу) не виключати позивача зі списків особового складу до набрання постановою суду законної сили, фактично буде продовжено трудові відносини позивача з відповідачем, що є не припустимим та суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Вказане узгоджується з позицією Пленуму Вищого адміністративного суду України, викладеній у постанові № 2 від 06.03.2008 року, у п. 17 якої зазначено, що забезпечуючи позов в адміністративних справах позовними вимогами в яких є скасування правових актів індивідуальної дії та поновлення на посаді, шляхом зупинення дії правового акта індивідуальної дії про звільнення з посади, суд фактично продовжує службові відносини між позивачем та роботодавцем (суб'єктом владних повноважень) з відповідними наслідками - виконанням службових обов'язків, виплатою заробітної плати тощо. Таким чином, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та виходять за межі підстав забезпечення позову, передбачених частиною першою статті 117 КАС України, що є неприпустимим.

Суд також звертає увагу на те, що згідно ст. 2 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов'язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно п. 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов'язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається шляхом, крім іншого, виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов'язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов'язків, вимог військових статутів; формування правової культури військовослужбовців (п.3).

Зважаючи на викладене, судом не береться до уваги покликання позивача про неможливість продовжити військову службу на Сході України з мотивів наявності у м. Львові в користуванні службового житла, якого ніхто не забезпечить на новому місці служби, та факту перебування на його утриманні хворого батька дружини, як на підставу необхідності задоволення клопотання про забезпечення позову.

Визначення «особливого періоду» міститься в абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України», у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію").

Так, Указом в.о. Президента України "Про часткову мобілізацію" № 303/2014 від 17.03.2014 року, затв. Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII, у зв'язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі, оголошено та розпочато часткову мобілізацію.

Згідно листа Міністерства оборони України № 322/2/8417 від 01.10.2015 року "Щодо особливого періоду", у відповідності до ст. 1 Закону України "Про оборону України" з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період, який діє і на даний час.

Крім того, загальновідомим є факти проведення на території Донецької та Луганської областей антитерористичної операції.

З урахуванням наведеного, вимога позивача про зобов'язання Міністерства оборони України утримувати вакантною посаду начальника відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень заступника начальника Західного територіального управління Військової служби правопорядку до набрання постановою суду законної сили є безпідставною та необґрунтованою.

Відтак, суд відмовляє у задоволенні клопотання про забезпечення позову в повному обсязі.

Керуючись статтями 117, 118, 160, 165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

у задоволенні клопотання відмовити повністю.

Згідно ч. 6 ст. 118 КАС України, ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 5 днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст ухвали виготовлено 14.06.2016 року.

Суддя Потабенко В.А.

Суддя Сидор Н.Т.

Суддя Кедик М.В.