Справа № 804/1371/16
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2016 р.Справа №804/1371/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засіданняОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Управління державної автомобільної інспекції Головного управління ОСОБА_6 внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про визнання незаконними дій, стягнення вихідної допомоги, компенсації, середнього заробітку та моральної шкоди, -
ОСОБА_5 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до відповідача 1 ОСОБА_6 внутрішніх справ України, відповідача 2 Відділу превентивної діяльності ГУНП в Дніпропетровській області, у якому просить суд:
- визнати дії Відділу превентивної діяльності ГУНП в Дніпропетровській області протизаконними;
- стягнути з ОСОБА_6 внутрішніх справ України компенсацію індексу інфляції на нараховану у звязку із звільненням зі служби вихідну допомогу у розмірі 712,25 грн.;
Ухвалою суду від 11 квітня 2016 року до участі у справі як відповідачів залучено Головне управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області та Управління державної автомобільної інспекції Головного управління ОСОБА_6 внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.
28 квітня 2016 року судом допущено заміну в адміністративній справі №804/1371/16 неналежних відповідачів ОСОБА_6 внутрішніх справ України та Відділу превентивної діяльності ГУ НП в Дніпропетровській області належним відповідачем Управлінням державної автомобільної інспекції Головного управління ОСОБА_6 внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, про що винесена відповідна ухвала.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що:
- з 15.01.1991 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, 03.11.2015 року наказом начальника ГУ МВС України в Дніпропетровській області №474 о/с ОСОБА_5 був звільнений з органів внутрішніх справ відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;
- позивач неодноразово звертався до Департаменту ДАІ МВС України та Управління ОСОБА_7 в Дніпропетровській області, отримував відповідь про не виділення коштів для погашення цієї заборгованості ОСОБА_6 Внутрішніх справ України;
- відповідачами порушено вимоги статті 47 та статті 116 Кодексу законів про працю України;
- незаконними діями відповідача нанесено позивачу моральну шкоду, значні моральні страждання, позивач змушено хвилюватись за подальшу долю, вартість неотриманих грошей зїдає інфляція, постійне збільшення тарифів на комунальні послуги та вартість тарифів, що призвело до підвищення артеріального тиску та подальшого погіршення стану здоровя. Гідність позивача принижена внаслідок протиправних дій МВС.
Представник ОСОБА_6 внутрішніх справ України надав письмові заперечення на позовну заяву з наступним обґрунтуванням:
- одноразова виплата грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ повинна здійснюватись тим органом, в якому позивач безпосередньо працював, а саме Управлінням Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Дніпропетровській області, відповідно до довідки УДАІ ГУМВС від 18.04.2016 року №7/1984 вищевказані грошові кошти вже перераховані ОСОБА_5 на особисту картку УДАІ ГУВМС платіжним дорученням від 11.03.2016 року №43;
- спеціальним законодавством врегульовані спірні правовідносини таким чином, що виплата компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні осіб, які проходили службу в ОВС не передбачена, а дія норм Кодексу законів про працю України на них не поширюється;
- виплата одноразової грошової допомоги при звільненні з ОВС має разовий (непостійний) характер, а тому не підлягає індексації;
- позивачем доказів спричинення моральної шкоди з боку відповідачів та належного обґрунтування її розміру, із зазначенням та наданням відповідних доказів, у заявленій у позовній заяві сумі до суду надано не було.
Представники сторін в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник МВС України надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності на підставі наданих письмових заперечень.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 15.01.1991 року згідно наказу управління внутрішніх справ у Дніпропетровській області №3о/с від 31.01.1991 року ОСОБА_5 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України.
03.11.2015 року згідно наказу начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області №474о/с позивач був звільнений з органів внутрішніх справ відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 року.
Під час звільнення у звязку з виходом на пенсію, позивачу не було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні.
У зв'язку із викладеним не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправними дій управління щодо виплати сум допомоги.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 3 листопада 2015 року по дату фактичного розрахунку, суд зазначає наступне.
Позивач, заявляючи зазначену вимогу, посилається на норми Кодексу законів України про працю, зокрема статтю 117 Кодексу законів України про працю, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку
Відносини щодо звільненням з публічної служби, в тому числі з органів внутрішніх справ, та виплата вихідної допомоги врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. Вищевказана правова позицію підтверджена рішеннями Вищого адміністративного суду у відповідній категорії справ.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII від 9 квітня 1992 pоку (далі Закон №2262) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Згідно преамбули Закону №2262, останній визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Предметом регулювання Кодексу законів України про працю, згідно статті 1, є трудові відносини. Таким чином норми статті 117 Кодексу законів України про працю не підлягають застосуванню з питання виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Отже, суд доходить висновку про те, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів України про працю з 3 листопада 2015 року по дату фактичного розрахунку, не підлягає задоволенню, з огляду на відсутність у вищевказаних нормативно-правових актах, що регулюють відповідні правовідносини, строків виплати одноразової грошової допомоги.
Відповідно частини 1 статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.
Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні з ОВС має разовий (непостійний) характер, а тому відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» не підлягає індексації.
Отже, позовна вимога про стягнення компенсації індексу інфляції на нараховану позивачу у звязку із звільненням зі служби вихідної допомоги, не підлягає задоволенню.
Таким чином, з системного аналізу норм законодавства, адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Управління державної автомобільної інспекції Головного управління ОСОБА_6 внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про визнання незаконними дій, стягнення вихідної допомоги, компенсації, середнього заробітку та моральної шкоди відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 23 травня 2016 року.

Судді ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3