Справа № 808/1696/16
Суддя: Дуляницька Світлана Мефодіївна
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року 14год.55хв.Справа № 808/1696/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Дуляницької С.М., за участю секретаря судового засідання Філоненко Ю.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів - звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач використовує найману працю працівників, а отже за приписами ОСОБА_3 України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" повинен забезпечувати працевлаштування інвалідів в установлених законодавством нормативах. Відповідно до Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою № 10-ПІ, наданого відповідачем, середньооблікова кількість штатних працівників, що працювали у відповідача, за звітний період склала 2081 особа. Таким чином, середньооблікова кількість інвалідів, відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 ОСОБА_3 України "Про основи соціальної захищеності інвалідів", у підприємства повинна складати 83 особи. ОСОБА_4 відомостей, наданих відповідачем у Звіті, середньооблікова кількість інвалідів на підприємстві склала 46 осіб, у звязку з чим, відповідачу було нараховано суму адміністративно-господарських санкцій та пеню, яка обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нараховану на повну суму недоїмки за весь її строк. Оскільки відповідач обовязок щодо сплати санкцій в добровільному порядку не виконав, чим порушив майнові інтереси держави, позивач просить стягнути суму заборгованості в судовому порядку.

Представник відповідача позов не визнав, з підстав викладених у письмових запереченнях. Зокрема, відповідач зазначив, що для організації працевлаштування інвалідів ПАТ "Запорізький електровозоремонтний завод" на протязі 2015 року неодноразово зверталось до центру зайнятості зі звітами за формою № 3-ПН з інформацією про попит на робочу силу (вакансії), проте центром зайнятості на підприємство інваліди не направлялись. Відповідач вказує на те, що самостійно інваліди на підприємство для працевлаштування також не звертались. Крім того, підприємством неодноразово публікувались у пресі оголошення про запрошення інвалідів на роботу та наявності відповідних вакансій на ПАТ "Запорізький електровозоремонтний завод", підприємством розроблені заходи щодо працевлаштування інвалідів, які включені до колективного договору, 25.05.2006 затверджена Типова інструкція робочого місця інваліда, 26.09.2005 видано наказ № 1541 "Про заходи щодо працевлаштування інвалідів". Відповідач стверджує, що обовязок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Отже, підприємством створено всі необхідні умови для працевлаштування інвалідів, а саме створені відповідні робочі місця та проінформовано відповідний орган Державного центру зайнятості про можливість працевлаштування інвалідів, а тому вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими. З урахуванням викладеного, відповідач просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволені позову слід відмовити повністю.

ОСОБА_4 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач Приватне акціонерне товариство "Запорізький електровозоремонтний завод" () зареєстроване як юридична особа 28.04.2001 (а.с.164-168, том 1)

Судом встановлено, що відповідачем до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 08.02.2016 було надано Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за Формою № 10-ПІ за 2015 рік, згідно якого вбачається наступне:

- середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 2081;

- середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність становить - 46;

- кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 ОСОБА_3 України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 83;

- фонд оплати праці штатних працівників становить 74262,00 грн.;

- середньорічна заробітна плата штатного працівника 35686,00 грн.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює та визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантії їх рівності з усіма іншими громадянами для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 № 875ХІІ (зі змінами та доповненнями, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон України № 875ХІІ).

Відповідно до приписів ст. 19 ОСОБА_3 України № 875ХІІ, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31.01.2007 "Про реалізацію статей 19 та 20 ОСОБА_3 України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі Порядок № 70).

ОСОБА_4 з пунктом 2 Порядку № 70, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом, а інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Статтею 18 ОСОБА_3 України № 875ХІІ встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 ОСОБА_3 України № 875ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_4 положень ч. 3 ст. 18-1 ОСОБА_3 України № 875ХІІ, Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

З аналізу положень вказаного ОСОБА_3 вбачається, що на субєктів господарювання покладено обовязок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів і надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. При цьому, обовязок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком самостійно підбирати інвалідів на створені робочі місця. Водночас, законодавець зобовязує підприємства надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.

У звязку із набуттям чинності ОСОБА_3 України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 № 5067-VI, Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за № 988/23520 (який набрав чинності з 12.07.2013) затверджено Форму звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

Зазначена Форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії (й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Тобто, на підприємство покладається обовязок створювати та належним чином атестувати робочі місця для працевлаштування інвалідів та інформувати про таку кількість створених робочих місць (вакансій) органи працевлаштування інваліда. Обовязок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Як вбачається з поданих сторонами документів, на виконання нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідачем у 2015 році вживалися всі можливі і залежні від нього заходи для працевлаштування інвалідів.

Зокрема, судом встановлено, що відповідачем на протязі 2015 року подані до Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя звітність (інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН від 20.01.2015, 17.02.2015, 12.03.2015, 14.04.2015, 14.05.2015, 04.06.2015, 13.07.2015, 11.08.2015, 08.09.2015, 02.10.2015, 03.10.2015, 08.12.2015 в яких зазначалася інформація про наявність робочих місць для інвалідів (а.с.24-58, том 1).

ОСОБА_4 довідки відповідача від 13.06.2016 № 47 у 2015 році Державною службою зайнятості України інваліди на ПАТ "Запорізький електровозоремонтний завод" з метою працевлаштування не направлялись (а.с.22, том 1).

Із наданої відповідачем до матеріалів справи довідки від 13.06.2016 №48 судом встановлено, що у 2015 році інваліди на ПАТ "Запорізький електровозоремонтний завод" з метою працевлаштування не звертались (а.с.23, том 1).

Судом зясовано, що відповідач звертався до Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя із запитом про надання інформації щодо загальної кількості інвалідів, які знаходяться на обліку центру зайнятості та шукають роботу за наступними спеціальностями: токар, фрезерувальник, слюсар з ремонту рухомого складу, слюсар-ремонтник, слюсар-сантехнік, а також щодо причин не направлення інвалідів для працевлаштування у 2015 році на ПАТ "Запорізький електровозоремонтний завод" відповідно до заявок заводу (копія листа від 15.01.2016 № 295/11 наявна в матеріалах справи) (а.с.21, том 1).

ОСОБА_4 листа Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя від 19.01.2016 № 175/01-17 вбачається, що у 2015 році на обліку в центрі зайнятості не перебували особи, які б відповідали вимогам, викладених у заявках підприємства відповідача.

Матеріалами справи також встановлено, що відповідачем регулярно протягом 2015 року розміщувались оголошення про наявність вакантних місць для працевлаштування інвалідів у пресі, а саме в газеті ТелеНеделя на протязі 2015 року (копії відповідних аркушів сторінок із газет долучені до матеріалів справи) (а.с.59-82, том 1).

Крім того, із наданих представником відповідача документів судом зясовано, що ПАТ "Запорізький електровозоремонтний завод" було розроблено низку заходів з метою виконання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, зокрема: прийнято колективний договір на 2013 2014 роки від 31.05.2013, реєстраційний номер 08-15/13/36; Головою правління ВАТ "Запорізький електровозоремонтний завод" видано наказ від 26.09.2005 № 1541 "Про заходи щодо працевлаштування інвалідів"; затверджено Типову інструкції робочого місця інваліда від 25.05.2006 (чинна до 2018 року) (а.с.83-93, том 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ОСОБА_3 України № 875ХІІ, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього ОСОБА_3, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (ч. 2 ст. 20 ОСОБА_3 України № 875ХІІ).

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обовязковим платежем), обовязкова сплата яких передбачена Конституцією України та іншими законами України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у звязку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи обставини справи, що підтверджується долученими до справи доказами, суд дійшов висновку, що відповідачем було вжито всі залежні від нього заходи для недопущення господарського правопорушення, а тому відсутні правові підстави (склад господарського правопорушення) для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20.06.2011 у справі № 21-60а11, від 26.06.2012 у справі № 21-105а12 та від 16.04.2013 у справі № 21-81а13.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Позивач не надав суду належних доказів порушення відповідачем вимог ОСОБА_3 України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" відповідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ОСОБА_4 з приписами ст. 71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладені обставини, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено обґрунтованості та відповідності законодавству своїх висновків та доводів щодо порушення відповідачем ОСОБА_3 України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", а відтак законних підстав для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій у суду немає.

Відповідно до ч.4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є субєкт владних повноважень, а відповідачем фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.М.Дуляницька