Справа № 263/2756/15-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ковтуненко В.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року справа №263/2756/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 квітня 2016 року у справі № 263/2756/15-а за позовом ОСОБА_2 до Маріупольського міського центру зайнятості Державної служби зайнятості Міністерства соціальної політики України про зобовязання здійснити перерахунок та виплату соціальної допомоги по безробіттю та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

11 березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Маріупольського міського центру зайнятості Державної служби зайнятості Міністерства соціальної політики України про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату соціальної допомоги по безробіттю та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування вимог зазначено, що 15.12.2014 року ОСОБА_2 було зареєстровано в Маріупольському міському центрі зайнятості (далі ММЦЗ), надано статус безробітного та призначено виплату допомоги з безробіття, яка розпочата з 22.12.2014 року. Його страховий стаж складає понад 10 років. Останні три роки він працював у ПАТ «Азовзагальмаш» токарем-карусельщиком 4 розряду, отримував заробітну плату, з якої сплачувалися страхові внески. 30.09.2014 року він був звільнений з роботи. За період з січня по липень 2014 року його середня заробітна плата дорівнювала 3100 гривень, що вбачається лише з розрахункових листів, в звязку з чим розмір допомоги має складати 2170 гривень на місяць (70% від суми доходу). У серпні-вересні 2014 року він заробітну плату не отримував. Беручи до уваги розмір його середньомісячної зарплати, на його думку, відповідачем виплачується допомога з безробіття у меншому розмірі, ніж передбачено діючим законодавством, оскільки він отримує по 974,40 гривень щомісячно. Посилався на те, що розрахунок допомоги було проведено без врахування даних з довідки ПАТ «Азовзагальмаш» про його середню заробітну плату.

Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 14 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Маріупольського міського центру зайнятості Державної служби зайнятості Міністерства соціальної політики України про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату соціальної допомоги по безробіттю та стягнення моральної шкоди. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.06.2015 року відмовлено в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2, а постанову від 09.04.2015 року залишено без змін. 03 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд ухваленої постанови суду від 09.04.2015 року за нововиявленими обставинами, з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.245 КАС України. Так, у рішенні суду зазначено, що підставою для відмови в позові було те, що 30 вересня 2014 року ОСОБА_2 був звільнений з ПАТ «Азовзагальмаш», проте довідку про середню заробітну плату (дохід), отриману за період роботи у ПАТ «Азовзагальмаш», з якої сплачено страхові внески, для розрахунку страхових виплат відповідачеві не отримав. У звязку з цим Маріупольським міським центром зайнятості в ПАТ «Азовзагальмаш» направлено лист-запит №09-195 від 20.01.2015 року про надання до центру зайнятості довідки про середню заробітну плату, отриману ОСОБА_2 на ПАТ «Азовзагальмаш» за період травень-вересень 2014 року, але станом на 23.03.2015 року довідка до центру зайнятості не надходила. 29.07.2015 року ОСОБА_2 звернувся до ММЦЗ із запитом, на який отримав копію довідки про середній заробіток, видану 16.02.2015 року ПАТ «Азовзагальмаш», яку ММЦЗ отримав 06.03.2015 року. Вважає, що вказаний документ суттєво впливає на розрахунок допомоги. Ухвалою суду від 15.09.2015 року було скасовано постанову суду від 09.04.2015 року за нововиявленими обставинами та призначено справу до розгляду. Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 квітня 2016 року у справі № 263/2756/15-а, у задоволенні позову відмовлено. Позивач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції, через порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою і просив апеляційний суд скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування апеляційної скарги, позивач зазначає, що судом першої інстанції не повністю зясовані обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції прийняв, як встановлені. Крім того, постанова правління Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття від 12.04.2012 року №327 «Про мінімальний розмір допомоги по безробіттю» не зареєстрована у Міністерстві юстиції України та суперечить статті 46 Конституції України. Апелянт вважає, що судом першої інстанції помилково встановлений період та сума нарахування заробітної плати з травня по жовтень 2014 року. Судом також помилково застосовані норми п.п.2,3,5 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою КМУ № 1266 від 26.09.2001 року та не застосовані судом вимоги п.п. 22.25 зазначеного Порядку.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 Закону України від 2 березня 2000 року № 1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі Закон № 1533-III) страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці. Особам, які підлягають страхуванню на випадок безробіття, видається свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яке є єдиним для всіх видів соціального страхування.

Згідно ст.22 Закону № 1533-III, право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Статтею 23 Закону № 1533-III передбачено, що розмір допомоги по безробіттю таким особам визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб, зокрема понад 10 років - 70 відсотків. Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.

Постановою КМУ № 1266 від 26.09.2001 року затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням (далі Порядок), який визначає правила обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття.

Відповідно до п.4 Порядку, в редакції від 04.06.2014 року, розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) для застрахованих осіб (включаючи осіб, які працюють неповний робочий день (робочий тиждень) та добровільно застрахованих осіб), є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок (для страхування на випадок безробіття в якому припинено дію трудового договору або особу знято з обліку у державного реєстратора як суб'єкта підприємницької діяльності).

Згідно п.17 Порядку у разі коли застрахованій особі страхові виплати призначаються у робочих органах виконавчих дирекцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на підставі довідок про середню заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) за основним місцем роботи, за сумісництвом та за виконання робіт (надання послуг) згідно з цивільно-правовими договорами, середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється зазначеними робочими органами сумарно.

Відповідно до пп.2 п.1 Постанови правління Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття від 12.04.2012 року №327 «Про мінімальний розмір допомоги по безробіттю» зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 4 травня 2012 р. за № 715/21028, у разі якщо розмір допомоги по безробіттю, розрахований застрахованій особі менший за 80% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, допомога по безробіттю такій особі виплачується у розмірі 80% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом.

Документально підтверджено та не оспорюється сторонами, що позивач до 30.09.2014 року працював в ПАТ «Азовзагальмаш», а відповідно наданих позивачем до Маріупольського міського центру зайнятості документів та довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців останнє місце роботи ОСОБА_2 - фізична особа-підприємець (дата державної реєстрації припинення підприємницької діяльності 28.11.2014 року).

Згідно довідки УПФУ в Іллічівському районі міста Маріуполя №1680/07 від 10.02.2016 року позивачу була нарахована заробітна плата з травня по жовтень 2014 року у розмірі 7871,75 гривень, з якої були сплачені страхові внески.

Згідно довідки ПАТ «Азовзагальмаш» № 238/ро від 116.02.2015 року за цей період позивач отримав: травень - 1423,33 грн., червень - 3690,54 грн., липень - 1504,52 грн., серпень - 191,61 грн.

15.12.2014 року ОСОБА_2 було зареєстровано в Маріупольському міському центрі зайнятості, надано статус безробітного (наказ № НТ141218) та призначено виплату допомоги з безробіття, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу понад 10 років 70% середньої заробітної плати (доходу). Розмір щомісячної допомоги склав 974,40 гривень.

Виходячи з того, що позивача знято з обліку у державного реєстратора як суб'єкта підприємницької діяльності саме 28.11.2014 року, то шість місяців, що передують моменту настання страхового випадку, є період саме з травня по жовтень 2014 року, незважаючи на відсутність доходу від підприємницької діяльності. Отже періодом, за яким обчислювалась середня заробітна плата позивача (дохід) є період з 01.05.2014 по 31.10.2014 (шість календарних місяців, що передували місяцю, в якому настав страховий випадок), який складає 184 календарних дні.

Щодо доводів апелянта про те, що у період з серпня 2014 по жовтень 2014 він не працював, та що даний період має бузи виключений з розрахункового періоду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.226. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем, або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності;

Згідно статті ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067-VI (далі Закон № 5067-VI). до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.

Відповідно до пп. 2 п. 1 ст. 1 Закону № 5067-VI безробітний - це особа, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи;

Статтею 43 Закону № 5067-VI передбачено, що статусу безробітного може набути особа працездатного віку, яка через відсутність роботи не мас заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

У період до 28.11.2014 позивач мав статус фізичної особи-підприємця. Тому позивач був самозайнятою особою, та відносився до зайнятого населення, у зв'язку з чим до моменту припинення підприємницької діяльності не мав права отримати статут безробітного через наявність роботи (зайнятості). Тобто даний період є періодом зайнятості позивача, який включається до розрахункового періоду обчислення середньої заробітної плати (доходу) позивача.

Також, посилання позивача на відсутність доходу під час перебування у статусі фізичної особи-пІдприємця жодним чином не спростовує факт наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця у період до 28.11.2014.

Відповідно до п.10 Порядку, в редакції від 04.06.2014 року. якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа не мала заробітку (грошового забезпечення) з поважних причин, що зазначені у пункті 4 цього Порядку, або якщо страховий випадок настав у перший день роботи, середня заробітна плата (грошове забезпечення) для розрахунку страхових виплат та оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця визначається виходячи з місячної тарифної ставки (посадового окладу), встановленої працівникові на момент настання страхового випадку.

У разі коли на підприємстві, в установі та організації встановлено неповний робочий день (робочий тиждень), середня заробітна плата обчислюється виходячи з частини місячної тарифної ставки (посадового окладу), встановленої працівникові на момент настання страхового випадку, що відповідає його графіку роботи.

Відповідно до п.4 Порядку, в редакції від 04.06.2014 року, розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) для застрахованих осіб (включаючи осіб, які працюють неповний робочий день (робочий тиждень) та добровільно застрахованих осіб), є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок (для страхування на випадок безробіття в якому припинено дію трудового договору або особу знято з обліку у державного реєстратора як суб'єкта підприємницької діяльності).

Таким чином вимога апелянта виключити період серпня 2014 по жовтень 2014 при обчисленні розміру допомоги по безробіттю суперечить вищезазначеним нормам Порядку, оскільки в цей період позивач відносився до зайнятого населення, який входить до розрахункового періоду обчислення середньої заробітної плати (доходу) позивача, з урахуванням якої призначається допомога по безробіттю, та були відсутні підстави зазначені в п.п. 4 п.10 Порядку.

Щодо доводів апелянта про те, що постанова правління Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття від 12.04.2012 року №327 «Про мінімальний розмір допомоги по безробіттю» та її наступні редакції не проходили реєстрацію в Міністерстві юстиції України (далі Мінюст) та офіційно не публікувались колегія суддів зазначає наступне.

Постанову № 327 зареєстровано в Мінюсті 04.05.2012 за номером 715/21028, офіційне опублікування: Офіційний вісник України, 2012, № 39 (01.06.2012), ст. 1504. На момент призначення позивачу допомоги по безробіттю Постанова № 327 мала чинність у редакції від 02.12.2014 зі змінами згідно постанови Правління Фонду загальнообовязкового державною соціального страхування України на випадок безробіття від 02.12.2014 № 36. Дану постанову зареєстровано в Мінюсті 16.12.2014 за номером 1607/26384, офіційне опублікування: Офіційний вісник України. 2014, № 103 (31.12,2014), ст. 3038. Попередні та наступні редакції Постанови № 327 також зареєстровані в Мінюсті та офіційно публікувались.

Доводи апелянта щодо неконституційності Постанови № 327 колегія суддів зазначає, що згідно п. 5 ст. 9 КАС України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта саме за умови виникнення в Суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України. Суд першої інстанції не звертався до Верховного Суду України за даним питанням, та у суду не виникло сумніву щодо відповідності Постанови № 327 Конституції України.

Згідно ст. 8 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй;

Відповідно до ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змій до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Постанова № 327, перевірялась на відповідність її Конституції України та зареєстровано в Мінюсті 04.05.2012 за номером 715/21028. На час призначення позивачу допомоги по безробіттю Постанова № 327 мала чинність у редакції від 02.12.2014 зі змінами згідно постанови Правління Фонду загальнообовязкового державною соціального страхування України на випадок безробіття від 02.12.2014 № 36, яка також, після її перевірки, зареєстрована в Мінюсті 16.12.2014 за номером 1607/26384.

Щодо доводів апелянта про незастосування судом першої інстанції вимог п.п. 22.25 зазначеного Порядку колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п.22,25 Порядку довідка про середню заробітну плату (дохід) видається роботодавцем за вимогою застрахованої особи або робочих органів виконавчих дирекцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на підставі платіжних відомостей та інших документів про нараховану заробітну плату (дохід).

Довідка про середню заробітну плату (дохід), з якої сплачено страхові внески, для розрахунку страхових виплат складається за формою згідно з додатками 2 - 6.

В матеріалах справи наявна відповідна довідка ПАТ «Азовзагальмаш» № 238/ро від 116.02.2015 року, яка не суперечить вищевказаним вимогам Порядку.

Колегія суддів зазначає, що на час реєстрації позивача в Маріупольському міському центрі зайнятості прожитковий мінімум для працездатних осіб складав 1218,00 грн. 80% від даної суми складає 974,40 грн. Виходячи з того, що розмір середньої заробітної плати позивача за період з 01.05.2014 по 31.10.2014, з урахування відомостей ПФУ про дохід за вересень 2014, менший за 974,40 грн. (928,45 < 974,40), позивач мав право на допомогу по безробіттю в розмірі 974,40 грн., яка і була йому призначена відповідачем.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про правомірність дій Маріупольського міського центру зайнятості по призначенню позивачу допомоги з безробіття, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу останнього та середньої заробітної плати, з урахуванням довідки ПАТ «Азовзагальмаш».

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б)неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди.

Оскільки судом першої інстанції не визнаний факт неправомірності дій, вчинених відповідачем по відношенню до позивача під час призначення останньому допомоги з безробіття, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди.

Суд першої інстанції вирішив справу з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування постанови суду відсутні. Керуючись ст. 195 ч.1, ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 квітня 2016 року у справі № 263/2756/15-а - залишити без задоволення. Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 квітня 2016 року у справі № 263/2756/15-а за позовом ОСОБА_2 до Маріупольського міського центру зайнятості Державної служби зайнятості Міністерства соціальної політики України про зобовязання здійснити перерахунок та виплату соціальної допомоги по безробіттю та стягнення моральної шкоди - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

ОСОБА_3