Справа № 0870/10176/12 (СН/808/79/15)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 червня 2016 рокусправа № 0870/10176/12 (СН/808/79/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимова Д.В.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1 договір від 01.12.2015

відповідачів - не з'явилися

третіх осіб: - не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року

у справі № 0870/10176/12(СН/808/79/15)

за позовом ОСОБА_2

до Управління Держгеокадастру у Куйбишевському районі Запорізької області в особі відділу Держгеокадастру у Розівському районі, Розівської селищної ради Розівського районі Запорізької області та Реєстраційної служби Розівського районного управління юстиції у Запорізькій області

треті особи: ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «Козацькі землі ЛТД»

про скасування акту та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління Держгеокадастру у Куйбишевському районі Запорізької області в особі відділу Держгеокадастру у Розівському районі, Розівської селищної ради Розівського районі Запорізької області та Реєстраційної служби Розівського районного управління юстиції у Запорізькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Козацькі землі ЛТД», в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог(т.1, а.с.33) просила:

- визнати недійсним та скасувати державний акт про право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_1, виданий на ім'я гр. ОСОБА_2 Розівською селищною радою Розівського району Запорізької області та зареєстрований в книзі записів державної реєстрації державних актів на право власності на землю за №15;

- зобов'язати відділ Держкомзему у Розівському районі Запорізької області забезпечити виготовлення та видачу державного акта на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0272га (272 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у межах, визначених технічною документацією, на ім'я ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Розівської селищної ради № 30 від 04.10.2002 ОСОБА_2 передано у приватну власність шляхом продажу земельну ділянку 272,1 кв. м в АДРЕСА_1, для здійснення підприємницької діяльності. Землевпорядною організацією ТОВ «Козацькі землі» складений проект відведення, згідно якому ширина земельної ділянки 10,8 м. В державному акті на право власності на землю від 10.06.2003 внаслідок помилки ширина земельної ділянки зазначена 9,8 м. З метою виправлення помилки ОСОБА_2 знову звернулась до землевпорядної організації - ТОВ «Козацькі землі», якою в 2012 році складено нову технічну документацію із зазначенням ширини земельної ділянки 10,8 м. Проте звернення ОСОБА_2 до відповідачів про виправлення помилки та видачі нового державного акту залишились без відповіді та задоволення. , в зв'язку з чим ОСОБА_2 просить визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку від 10.06.2003 та зобов'язати відповідача-3 видати свідоцтво про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0272 га в АДРЕСА_1 в межах технічної документації.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18.03.2013 . яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_1, виданий Розівською селищною радою на ім'я ОСОБА_2, який зареєстрований в книзі державної реєстрації державних актів на право власності на землю за № 15.

Зобов'язано Реєстраційну службу Розівського районного управління юстиції у Запорізькій області забезпечити виготовлення та видачу свідоцтва на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0272 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у межах визначених технічною документацією, з шириною земельної ділянки 10,79 м, на ім'я ОСОБА_2.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.10.2015 за результатами розгляду касаційної скарги третьої особи-1 ОСОБА_4 постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 18.03.2013 та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014 скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 29.03.2016 провадження у адміністративній справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 157 КАС України з тих підстав, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалу суду мотивовано наявністю спору про право (право на земельну ділянку), що свідчить про відсутність підстав для розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства. Суд першої інстанції виходив з того, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі ст. 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Як встановлено судом першої інстанції, суть спору полягає у суперечностях щодо розмірів земельної ділянки у проекті відведення земельної ділянки та в державному акті про право власності на землю, що, в свою чергу, порушило права третіх осіб, зокрема, фізичної особи.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позивач вважає, що суд першої інстанції невірно зазначив, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, не врахував того, що відповідачі у справі є суб'єктами владних повноважень і спір має публічний характер.

Стосовно суті спірних відносин позивач зазначає, що у 2002 році ТОВ «Козацькі землі» виготовили необхідні документи, а саме: проект відведення земельної ділянки, у якому площа вказана 0,2721 га або 272,1 кв. м з шириною земельної ділянки 10,8 м, адже по-іншому і не можна було зробити, оскільки по ширині 10,8 м стояв кам'яний паркан. При виготовленні державного акту не використовувалась технічна документація, яка спеціально для цього і робилася, а використовувались дані інвентаризації, нібито проведеної земельними ресурсами, хоча якби інвентаризація проводилась, то кам'яний паркан непоміченим не залишився б. У 2012 році виготовлено нову технічну документацію ТОВ «Козацькі землі», в якій також вказана ширина земельної ділянки 10,8 при площі 0,0272 га, тобто, за десять років нічого не змінилось. На момент покупки універмагу третьою особою ОСОБА_4, вищезгаданий кам'яний паркан уже був побудований і занесений в Свідоцтво на право власності на нерухоме майно. Кордон в технічній документації ОСОБА_4 проходить по кам'яному забору. 31.08.2011 Розівською селищною радою видано рішення № 84 «Про погодження проведення будівництва прибудова до магазину», за яким була збудована прибудова, яка на сьогоднішній день введена в експлуатацію, у зв'язку з чим виникла необхідність «оновлення меж». З цією метою була замовлена нова техдокументація в 2012 році. Коли технічна документація була виготовлена, голова селищної ради ОСОБА_5 відмовився її підписувати, посилаючись на те, що спочатку її повинні підписати сусіди сусідніх ділянок, зокрема, третя особа, яка чинить перешкоди усілякими способами. На даний момент і у 2012 році ОСОБА_4 не підписувала документи позивачу в цих же межах, тому що в планах третьої особи входить забрати цей метр не дивлячись на те, що у позивача вже стоїть прийнята в експлуатацію прибудова.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала доводи, наведені в апеляційній скарзі, крім того, в поданих доповненнях до апеляційної скарги посилається на те, що дана справа знаходиться на розгляді в адміністративному суді з 26.10.2012, переглядалась в апеляційній інстанції і посилань на те, що спір відноситься до цивільних справ, які виникають із земельних відносин і має приватно - правовий характер, не мало місця.

Представники відповідачів, третіх осіб в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання означені особи повідомлені судом належним чином.

Третьою особою ОСОБА_4 подано письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржену ухвалу суду першої інстанції обґрунтованою та правомірною, зазначає, що спірний державний акт із шириною земельної ділянки 9,8 метра ОСОБА_2 отримала ще в 2003 році і з цього приводу будь-яких претензій не виникало до 2012 року. Про порушення прав позивач почала заявляти тільки після зведення прибудови до магазину. Оскільки розміри належної їй земельної ділянки не дозволяли розмістити на ній прибудову, в розмірах, передбачених проектом, то позивач свідомо пішла на порушення закону. Порушення вимог земельного законодавства встановлені в вересні 2012 року Державною інспекцією сільського господарства в Запорізькій області. Перевірка показала, що ОСОБА_2 встановила стіну прибудови до магазину за межами належної їй земельної ділянки, самовільно зайнявши земельну ділянку площею 0,00134 гектара за рахунок земель житлової та громадської забудови із земель Розівської селищної ради. Порушницю було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення відповідно до ст.53-1 КУпАП, накладено штраф, який добровільно сплачено. Крім того, самовільно зайнята земельна ділянка та частина незаконно побудованої на ній прибудови знаходяться перед фасадною стінкою належного третій особі-1 торгівельного будинку «БУМ», що, в свою чергу, призвело до порушення прав ОСОБА_4 Отже, виник спір, який спочатку вирішувався господарським судом Запорізької області та Донецьким апеляційним господарським судом, що розглядали справу № 5009/3928/12 за позовом ОСОБА_2 про визнання права власності на спірну земельну ділянку, в якій ОСОБА_4, як фізична особа-підприємець, приймала участь в якості одного із відповідачів.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Розівської селищної ради № 30 від 04.10.2002 затверджені матеріали інвентаризації земельної ділянки площею 272,1 кв. м в АДРЕСА_1 та вирішено продати земельну ділянку ОСОБА_2, на якій розташований магазин «Господар», для здійснення підприємницької діяльності (т.1, а. с.19).

На підстав даного рішення 27.02.2003 між Розівською селищною радою (продавець) та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0272 га (т.1, а. с.20, 21).

10.06.2003 позивачеві виданий державний акт ЗП № 016545 на право власності на земельну ділянку площею 0,0272 га (т.1, а. с.13-16).

За позицією позивача їй належить на праві власності земельна ділянка за вищевказаною адресою, ширина східної сторони якої складає 10,8 м, а зазначена в Державному акті та договорі купівлі-продажу ширина східної сторони - 9,8 м, що свідчить про допущену технічну помилку в державному акті на право власності.

Відповідачі заперечують проти наявності технічної помилки, зазначаючи, що в проекті від 2002 року межі земельної ділянки погоджені не були, а для здійснення продажу земельної ділянки були використані матеріали інвентаризації земельної ділянки. При цьому згідно з планом земельної ділянки, що підлягає продажу, який є невід'ємною частиною договору, ширина спірної земельної ділянки становить 9,8 м, тобто продано було земельну ділянку саме із такою шириною.

Третя особа-1 ОСОБА_4 також вважає, що ОСОБА_6 належить на праві власності земельна ділянка з шириною саме 9,8 м, а решта земельної ділянки позивачем самовільно зайнято.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції, з огляду на суб'єктний склад даного спору та його характеру, дійшов висновку, що спір між сторонами виник із цивільних відносин, в зв'язку з чим дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Виходячи з фактичних обставин справи, норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що вказана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч.1 ст.3 КАС України).

За змістом п.1 ч.1 ст.3 цього Кодексу справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

В даному випадку, позивач - фізична особа - ОСОБА_2, звертаючись до суду з даним позовом, обґрунтовує свої вимоги тим, що їй належить на праві власності земельна ділянка з певними розмірами (межами), проти чого заперечують відповідачі та третя особа-1.

Отже з огляду на визначений позивачем предметом спору, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачами, є цивільно-правовими, оскільки між сторонами виник спір про цивільне право на землю (щодо меж земельної ділянки), не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства.

Апеляційний суд при цьому виходить з того, що згідно із Конституцією України, Цивільним кодексом України земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України).

Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст.ст.16, 21, 393 ЦК України, статтею 152 Земельного кодексу України, у тому числі шляхом визнання прав, оскарження рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, зокрема, про вирішення питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Отже, враховуючи те, що компетентним судом для вирішення вказаних правовідносин є суд цивільної юрисдикції, розгляд справи судом на підставі норм Кодексу адміністративного судочинства України суперечить ст.17 цього Кодексу, якою визначені межі компетенції адміністративних судів.

Колегія суддів не приймає посилання позивача на те, що при попередньому розгляді справи в суді першої інстанції та перегляді справи в судах апеляційної та касаційної інстанцій не встановлено порушень щодо визначення підсудності даної справи, оскільки з огляду на викладену вище правову позицію, апеляційний суд вважає, що розгляд позову в порядку адміністративного судочинства буде визнано як розгляд справи некомпетентним судом.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно застосовано норми права, підстави для скасування ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 29.03.2016 відсутні.

Керуючись ст.ст.199, 200, 204, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у справі № 0870/10176/12(СН/808/79/15) залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко