Справа № 489/889/16-а
Суддя: Тихонова Н. С.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/489/74/2016
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 червня 2016 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Галатюк Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного Фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про поновлення виплати пенсії за віком,

В С Т А Н О В И В:

25.02.2016 року ОСОБА_3. звернувся до суду з позовом до УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва про поновлення виплати пенсії за віком.

Свої вимоги мотивував тим, що до листопада 2007 р. він проживав в м. Миколаєві та отримував пенсію за віком, однак надалі він виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль, в зв'язку з чим виплата пенсії відповідачем була припинена. Однак позивач ОСОБА_3 вважає, що такі дії УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва є протиправними та такими, що суперечать вимогам діючого законодавства. У встановленому законом порядку в листопаді 2015 р. представник позивача звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії, проте йому було відмовлено.

Посилаючись на вказані обставини позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва від 29.01.2016 р. №7/4 про відмову ОСОБА_3 у поновленні виплати пенсії за віком; зобов'язати УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва поновити ОСОБА_3 виплату пенсії за віком починаючи з 07.10.2009 р., у щомісячному розмірі не нижче встановленого законом прожиткового мінімуму , із проведенням індексації пенсії починаючи з 07.10.2009 р. в порядку, встановленому Законом України «Про індексацію грошових доходів громадян»; стягнути на користь ОСОБА_3 судовий збір.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнавав та проти них заперечував.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 до 2007 р. проживав за адресою: АДРЕСА_1, перебував на обліку в УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва та отримував пенсію за віком.

В 2007 р. позивач переїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль, в зв'язку з чим УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва виплату пенсії йому було припинено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачене міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідних міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалось.

Згідно ст. 51 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, виплачується за шість місяців перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

В зв'язку з цим УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва було припинено виплату пенсії позивачу через його переїзд на постійне місце проживання до Ізраїлю.

Між тим кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишать будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року по справі № 25-рп/2009 положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009 держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищезазначене, положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втрачають чинність з 07 жовтня 2009 р., тобто від дати прийняття рішення про їх неконституційність.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 12.05.2016 р. по справі № 21-180а15.

21.01.2016 р. представник позивача звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі з заявою про поновлення пенсії в розмірах відповідно чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 49, 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Проте зі змісту Рішення № 7/4 від 29.01.2016 УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва вбачається, що позивачу відмовлено в поновленні виплати пенсії за віком, в зв'язку з тим, що оскільки заява для поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається пенсіонером особисто в орган, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації). Також законодавством України передбачено порядок виплати пенсії громадян, що виїхали на постійне місце проживання за кордон. Однак договір з питань соціального (пенсійного) забезпечення між Україною та Ізраїлем не укладено.

Із заперечень представника УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва вбачається, що припинення виплати пенсії ОСОБА_3 було проведено на законних підставах, відповідно до норм діючого на той час законодавства. Крім того позивачем пропущено строк для звернення до суду з позовом про поновлення виплати йому пенсії, оскільки відповідне право у нього виникло з 07.10.2009 року, проте він звернувся до суду тільки в 2016 році.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами, суд вважає, що позивач, як громадянин України, має право на отримання призначеної йому пенсії за віком незалежно від місця його проживання.

Таким чином ОСОБА_3, проживаючи в Ізраїлі, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_3 вбачається, що він просить суд поновити виплату пенсії за віком починаючи з 07.10.2009 р. у щомісячному розмірі, не нижче встановленого законом прожиткового мінімуму, з урахуванням вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Разом з тим у постанові від 12.05.2015 р. у справі № 21-180а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Саме з цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Проте, спори, які виникають у зв'язку з вищевикладеними обставинами, мають вирішуватись з урахуванням норм процесуального права - статей 99, 100 КАС України.

Відповідно до ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем не було заявлено клопотання про поновлення процесуального строку для звернення до суду з відповідним обґрунтуванням, суд вважає, що вимоги ОСОБА_3 в частині поновлення виплати пенсії в період до 25.08.2015 р. підлягають залишенню без розгляду.

Крім того, згідно ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і пенсії.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, позивач має право на поновлення йому виплати пенсії за віком, однак в межах строку позовної давності в розмірі, передбаченому діючим законодавством, - починаючи з 25.08.2015 р., з урахуванням індексу інфляції.

Відповідно до 94 КАС України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 102 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 99, 102, 122, 160, 161, 163, 171-2 КАС України, ст. 288 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного Фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про поновлення виплати пенсії за віком - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Управління Пенсійного Фонду України в Центральному районі м. Миколаєва від 29.01.2016 р. № 7/4 про відмову ОСОБА_3 у поновленні виплати пенсії за віком.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Центральному районі м. Миколаєва поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 25.08.2015 року, в розмірі, передбаченому діючим законодавством, з урахуванням індексу інфляції, в разі наявності відповідних підстав.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління Пенсійного Фонду України в Центральному районі м. Миколаєва в частині поновлення виплати пенсії за період з 07.10.2009 р. по 24.08.2015 р. залишити без розгляду.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 102 грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання її копії.

Суддя: