Справа № 344/5157/16-а
Суддя: Домбровська Г. В.
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/5157/16-а
Провадження № 2-а/344/259/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді: Домбровської Г.В.

при секретарі с/з: Устинській Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Інспектора патрульної поліції роти № 4 батальйону Управління

патрульної поліції у м. Івано-Франківськ рядового поліції Водвуд І.І.

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

У судовому засіданні 09 червня 2016 року відповідно до пункту 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину Постанови.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И

ОСОБА_3 (надалі - також «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Інспектора патрульної поліції роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківськ рядового поліції Водвуд І.І. (надалі - також «Відповідач») про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС3 № 057152 від 11 березня 2016 року, винесену інспектором патрульної поліції роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківськ рядовим поліції Водвуд І.І.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПС3 № 057152 від 11 березня 2016 року прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, без врахування всіх обставин та невірного застосування норм чинного законодавства, а тому вказане рішення підлягає скасуванню.

Як зазначив в судовому засіданні представник Позивача, ОСОБА_3 не було порушено Правил дорожнього руху, оскільки він не керував транспортним засобом на момент притягнення його до адміністративної відповідальності.

Зокрема, представник Позивача покликався на те, що йому невідомо звідки взявся на території аеропорту автомобіль, право керування яким належить Позивачу, а ОСОБА_3 фактично було притягнено до відповідальності в момент, коли він просто підійшов до даного транспортного засобу, однак не здійснював керування ним.

Відповідач - Інспектор патрульної поліції роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківськ рядового поліції Водвуд І.І. та її представник, - в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили та просили відмовити в їх задоволенні з підстав необґрунтованості.

Зокрема, як зазначила Відповідач, оскільки при перевірці документів Позивача патрульному поліції не було надано документу про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія, Позивача було у встановленому чинним законодавством порядку притягнуто до відповідальності за порушення вимог пункту 2.1 Правил дорожнього руху.

Крім того, Відповідач зазначила про те, що, патрулюючи територію району аеропорту по вул. Коновальця в м. Івано-Франківську 11 березня 2016 року о 06 год. 30 хв. вона разом зі своїм напарником помітили автомобіль LEXUS ES 350, д.н.з. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, який здійснив зупинку в забороненому місці. Припаркувавши службовий автомобіль та вийшовши з нього, Відповідач не застала Позивача, оскільки той зайшов в приміщення аеропорту. Після повернення Позивача до автомобіля, здійснивши перевірку його документів та виявивши відсутність в нього документу про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія, його було притягнуто до адміністративної відповідальності у встановленому чинним законодавством порядку.

Відповідач також посилалася на те, що в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення Позивач, на її думку, допускав некоректну поведінку щодо неї у своїх висловлюваннях.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, який на момент притягнення Позивача до адміністративної відповідальності патрулював територію разом із Відповідачем, пояснив суду, що 11 березня 2016 року він разом з Відповідачем патрулював територію міського аеропорту та був свідком притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху. Факт відсутності у Позивача документу про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія свідок підтвердив, як і підтвердив, що особисто бачив як Позивач приїхав на автомобілі до аеропорту та здійснив зупинку в забороненому місці.

Розглянувши подані документи і матеріали та заслухавши пояснення представника Позивача, Відповідача та її представника, свідка, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області, -

В С Т А Н О В И В:

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначено Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі - «Правила дорожнього руху»).

Відповідно до пункту 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, внутрішніх військ МВС, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС;

г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил;

ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

На вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:

а) пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1;

б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу;

в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов'язковому технічному контролю (пункт 2.4 Правил дорожнього руху).

Згідно з пунктом 2.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

б) керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу;

в) керувати транспортним засобом, не зареєстрованим у Державтоінспекції, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що:

не належить цьому засобу;

не відповідає вимогам стандартів;

закріплений не в установленому для цього місці;

закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м;

неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий;

г) передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного сп'яніння, під впливом наркотичних чи токсичних речовин, у хворобливому стані, у стані стомлення або під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу;

ґ) передавати керування транспортним засобом особам, які не мають при собі посвідчення на право керування ним, якщо це не стосується навчання водінню відповідно до вимог розділу 24 цих Правил;

д) під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Згідно з частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - також «КУпАП») керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення врегульовано Главою 22 КУпАП.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 1 статті 280 КУпАП).

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Якщо при вирішенні питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення органами (посадовими особами), переліченими у пунктах 1-4 статті 213 цього Кодексу, одночасно вирішується питання про відшкодування винним майнової шкоди, то в постанові по справі зазначаються розмір шкоди, що підлягає стягненню, порядок і строк її відшкодування. Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження. Постанова колегіального органу приймається простою більшістю голосів членів колегіального органу, присутніх на засіданні. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу. У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.

11 березня 2016 року Інспектором патрульної поліції роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківськ рядовим поліції Водвуд І.І. винесено Постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ПС3 № 057152, якою притягнуто ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Вищевказану постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПС3 № 057152 від 11 березня 2016 року ОСОБА_3. вважає протиправною, та такою, що підлягає скасуванню.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб'єкта владних повноважень, є принцип обґрунтованості, закріплений в пункті 3 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб'єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути мотивованим.

Так, Суд звертає увагу на те, що, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суб'єкт владних повноважень - Відповідач, - повинен системно застосовувати положення законодавства та конкретних обставин кожної справи.

Як зазначено в Постанові в справі про адміністративне правопорушення серії ПС3 № 057152 від 11 березня 2016 року, ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом LEXUS ES 350, номерний знак НОМЕР_1, 11 березня 2016 року о 06 год. 30 хв. М. Івано-Франківськ, вул. Коновальця здійснив стоянку в зоні дії дорожнього знаку 3.35 «Стоянку заборонено». При перевірці документів у водія не виявилося документа про реєстрацію ТЗ та посвідчення водія, чим порушив п. 2.1 ПДР.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Так, Суд звертає увагу на те, що представник Позивача в судовому засіданні визнав той факт, що на момент вимоги Відповідача про пред'явлення документів, передбачених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху, у Позивача дійсно були відсутні посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.

При цьому, представник Позивача покликався на той факт, що Позивач і не зобов'язаний був мати таких документів, оскільки на момент, як до нього підійшли працівники поліції, він не здійснював керування транспортним засобом.

В той же час, на запитання суду стосовно того, яким чином автомобіль (припаркований, за твердженням Відповідача, з порушенням Правил дорожнього руху), право керування яким має Позивач (що не заперечувалося представником Позивача) станом на 06 год. 30 хв. ранку 11 березня 2016 року, як і фізично сам ОСОБА_3, опинилися на території аеропорту м. Івано-Франківськ, представник Позивача надавав суперечливі відповіді, остаточно повідомивши, що йому така інформація невідома.

В той же час, Суд сприймає критично посилання представника Позивача на ту обставину, що Позивач станом на момент притягнення його до адміністративної відповідальності не здійснював керування транспортним засобом, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства притягнення до адміністративної відповідальності можливе не тільки відразу після зупинки транспортного засобу, але й в інших випадках (зокрема, в разі виявлення припаркованого з порушенням Правил дорожнього руху транспортного засобу, водій якого відсутній на місці - після повернення водія до транспортного засобу).

Оскільки станом на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення у Позивача були відсутні посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб (що не заперечувалося представником Позивача), в Суду відсутні правові підстави для визнання оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення протиправною та її скасування.

Інших належних доказів на підтвердження протиправності оскаржуваної постанови позовна заява не містить, і представником Позивача таких доказів суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, Суд звертає увагу на те, що, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення та виносячи за її результатами оскаржувану постанову, Відповідачем не було порушено вимог закону, а, відтак, підстави для скасування оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення відсутні.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи, фактичні обставини спірних правовідносин, Суд дійшов висновку про те, що, вирішуючи справу про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, Відповідачем порушень вимог закону допущено не було.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги Позивача є необґрунтованими, та, відповідно, такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 99, 100, 158-163, 171-2, 254 КАС України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя Домбровська Г.В.