Справа № 802/3451/14-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

08 червня 2016 р. Справа № 802/3451/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

суддів Віятик Н.В., Заброцької Л.О.,

за участю

секретаря судового засідання Волощук А.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Державної архітектурно-будівельної інспекції України про зміну чи встановлення способу і порядку виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 22.10.2014 року в адміністративній справі № 802/3451/14-а за позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області про скасування наказу та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі Держархбудінспекція України), Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області (далі ІДАБК у Вінницькій області) про скасування як неправомірного наказу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області від 22.08.2014 року про його звільнення з роботи, а також зобов'язання ІДАБК у Вінницькій області та ДАБІ України поновити позивача на роботі та реалізувати його право на переведення у новостворюваний структурний підрозділ Інспекції.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.10.2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27.01.2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ ІДАБК у Вінницькій області № 44-ос від 22.08.2014 року "Про звільнення ОСОБА_1П.", поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу по м. Вінниці управління контролю за будівництвом об'єктів та державного ринкового нагляду № 2 ІДАБК у Вінницькій області з 27 серпня 2014 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення суду в частині поновлення позивача на посаді звернуто до негайного виконання на підставі п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України.

16.05.2016 року поштовими засобами зв'язку до суду надійшла заява представника Держархбудінспекції України ОСОБА_3 про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення у цій справі, яка після усунення виявлених судом недоліків призначена до розгляду у судовому засіданні.

Заява мотивована тим, що постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.10.2014 року ОСОБА_1 поновлено на посаді головного державного інспектора відділу по м. Вінниці управління контролю за будівництвом об'єктів та державного ринкового нагляду № 2 ІДАБК у Вінницькій області. Разом із тим, згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 150 від 23.04.2014 року "Питання функціонування територіальних органів Державної архітектурно-будівельної інспекції" територіальні органи Держархбудінспекції України ліквідовано як юридичні особи публічного права та погоджено утворення їх як структурних підрозділів Держархбудінспекції. При цьому питання щодо правонаступництва Держархбудінспекцією або її новоутвореними структурними підрозділами повноважень ліквідованих територіальних органів зазначеною постановою Уряду не врегульовано. ІДАБК у Вінницькій області ліквідована 05.01.2015 року, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис за № 6009487. Крім того, наказом Держархбудінспекції України № 220 від 01.10.2014 року затверджено Положення про Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, в якому положення щодо правонаступництва Інспекції відсутні. До новоутвореного Департаменту перейшли повноваження та функції ліквідованої інспекції, однак таке правонаступництво не розповсюджується на трудові правовідносини. Також штатним розписом Департаменту не передбачено відділу по м. Вінниці управління контролю за будівництвом об'єктів та державного ринкового нагляду № 2. Відтак заявник вважає, що наведені обставини унеможливлюють виконання рішення суду у цій справі та потребують вирішення судом питання про встановлення подальшого способу і порядку його виконання.

Представник заявника в судовому засіданні повністю підтримав подану заяву та просить суд її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 щодо можливості задоволення такої заяви заперечив, оскільки вважає, що постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 22.10.2014 року тривалий час умисно не виконується Держархбудінспекцією України.

Представник ІДАБК у Вінницькій області у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає судовому розгляду згідно з ч. 2 ст. 263 КАС України.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи заявника та оцінивши інші докази у їх сукупності суд приходить до переконання, що заява Держархбудінспекції України про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 263 КАС України суд у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Водночас в силу положень ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов'язковості судових рішень, як один з визначальних принципів здійснення правосуддя в Україні, полягає в обов'язковому виконанні на всій території України судових рішень, що набрали законної сили, а також у встановлені відповідальності за невиконання таких рішень.

Вказаний принцип обов'язковості судових рішень поряд із Конституцією України відображений і в багатьох кодифікованих законах України, зокрема в Кодексі адміністративного судочинства України (КАС України).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Крім того, згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (п. 40 Рішення від 19.03.1997 року у справі "Горнсбі проти Греції") право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у Рішенні від 15.03.2001 року у справі "Піалопулос та інші проти Греції", якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Згідно з п. 66 Рішення Європейського Суду у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy) ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Також в Рішенні від 29.06.2004 року у справі "Войтенко проти України" Європейський суд з прав людини констатував, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися.

Відтак суд доходить висновку, що невиконання боржником судового рішення, що набрало законної сили, може свідчити про порушення права особи, гарантованих пунктом 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Як вже зазначалося, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.10.2014 року у справі № 802/3451/14-а, яка набрала законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ ІДАБК у Вінницькій області № 44-ос від 22.08.2014 року "Про звільнення ОСОБА_1П.", а також вирішено поновити його на посаді головного державного інспектора відділу по м. Вінниці управління контролю за будівництвом об'єктів та державного ринкового нагляду № 2 ІДАБК у Вінницькій області з 27 серпня 2014 року.

Крім того, на підставі пункту 3 частини 1 статті 256 КАС України вказане судове рішення в частині поновлення позивача на посаді було звернуто до негайного виконання.

Запис про припинення юридичної особи ІДАБК у Вінницькій області до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесений лише 05.01.2015 року за № 6009487.

Таким чином, оскільки рішення адміністративного суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді в силу положень пункту 3 частини 1 статті 256 КАС України звернуто до негайного виконання, відповідачі у справі були зобов'язані та мали реальну можливість вчинити усі необхідні дії для негайного виконання такого рішення, чого однак зроблено не було.

Також матеріали справи засвідчують, що Держархбудінспекції України було достовірно відомо про рішення суду, прийняте на користь ОСОБА_1 Копії цього рішення неодноразово направлялись їй для відома та виконання як самим стягувачем, так і судом, проте безрезультатно.

Крім того, судом встановлено, позивач вживав заходи для примусового виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 22.10.2014 року у справі № 802/3451/14-а. Так, 21.07.2015 року за заявою ОСОБА_1 судом видано виконавчий лист про його поновлення на посаді головного державного інспектора відділу по м. Вінниці управління контролю за будівництвом об'єктів та державного ринкового нагляду № 2 ІДАБК у Вінницькій області з 27 серпня 2014 року. Боржником за цим виконавчим документом визначено Держархібудінспекці. України.

Ухвалою суду від 09.11.2015 року стягувачу ОСОБА_1 поновлено пропущений з поважних причин строк пред'явлення до виконання виконавчого листа № 802/3451/14-а, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 21.07.2015 року.

В подальшому на підставі вищевказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження, яке в подальшому на підставі постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 від 27.04.2016 року ВП № 49642361 було закінчено у зв'язку з невиконанням боржником судового рішення та направленням 27.04.2016 року до правоохоронних органів подання (повідомлення) про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду.

Зазначені обставини лише додатково підтверджують небажання Держархбудінспекція України виконувати судове рішення навіть у примусовому порядку.

Водночас сам факт подання до суду заяви про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення вже після закінчення виконавчого провадження, на переконання суду, свідчить про намір заявника таким чином виправдати свою неправомірну поведінку, пов'язану з невиконанням судового рішення.

Надаючи оцінку доводам заявника про неможливість виконання рішення суду у цій справі у зв'язку із припиненням юридичної особи ІДАБК у Вінницькій області, суд зауважує, що незаконно звільнений працівник підлягає поновленню на попередньому місці роботи і обов'язок по його працевлаштуванню покладений на роботодавця, яким, у випадку реорганізації державної установи, є її правонаступник, якому передані відповідні завдання та функції (див. ухвалу Вищого адміністративного суду України від 12.04.2016 року у справа № К/800/46332/14).

Окрім того, під зміною способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленому раніше порядку і способу. При цьому суд не може змінювати рішення суду по суті, а зміна способу і порядку виконання судового рішення передбачати обраний судом при ухваленні рішення спосіб відновлення порушеного права.

Також суд зауважує, що подаючи заяву про зміну чи встановлення порядку і способу виконання судового рішення у цій справі, Держархбудінспекцією України не запропоновано іншого способу та порядку виконання рішення суду, який б не суперечив змісту постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 22.10.2014 року.

Крім того, на сьогодні закінчене виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 802/3451/14-а, що підтверджується постановою державного виконавця від 27.04.2016 року ВП № 49642361. Відтак і з цих мотивів вимоги заявника про зміну чи встановлення порядку та способу виконання судового рішення є безпідставними та суперечать змісту положень ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 263 КАС України.

З огляду на викладене суд доходить до висновку, що передбачені законом підстави для задоволення заяви Держархбудінспекції України відсутні, а тому у її задоволенні належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 186, 254, 255, 263 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

відмовити у задоволенні заяви Державної архітектурно-будівельної інспекції України про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі № 802/3451/14-а.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя Сало Павло Ігорович

Судді Віятик Наталія Володимирівна

ОСОБА_5