Справа № 802/102/16-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/102/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: з

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

08 червня 2016 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л.В.,

позивача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до начальника Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області Односталко Ірини Михайлівни, Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідемсл про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до директора Вінницького міського управління Головного управління держсанепідемслужби у Вінницькій області, в якому з урахування уточнених позовних вимог, просив: визнати протиправною бездіяльності начальника Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області Односталко І.М.; зобов'язати начальника Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області повторно розглянути його звернення від 20.11.2015 року з дотриманням права на ознайомлення з матеріалами перевірки та особисту присутність при розгляді скарги; стягнути судові витрати з відповідача згідно вказаного розрахунку.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Вінницьке міське управління Головного управління Держсанепідемслужби у Вінницькій області.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року, залучено до участі у справі як другого відповідача - Вінницьке міське управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 09 березня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Представники відповідачів, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, 20.11.2015 року ОСОБА_3 звернувся до Головного державного санітарного лікаря м. Вінниці Односталко І.М. зі скаргою на самовільне будівництво прибудов до будинку та господарських споруд співвласником будинку № АДРЕСА_1 ОСОБА_5, у якій просив перевірити відповідність санітарним та державним будівельним нормам розташування зазначених споруд, зокрема дотримання відстані від вбиральні до дверей його частини будинку. Також позивач просив здійснювати перевірку та розгляд скарги за його участю.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.11.2015 року листом за № 01-01.11/1955 Вінницьке міське управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області повідомило ОСОБА_3 про те, що перевірка питання самовільного будівництва прибудов та господарських споруд не належить до компетенції Держсанепідслужби. У зв'язку з цим заявнику рекомендовано звернутись до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області. Крім того, у відповіді зазначено, що працівники Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області згідно з наказами Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області № 210-К від 30.10.2015 року та № 216-К від 27.11.2015 року протягом листопада-грудня 2015 року перебуватимуть у відпустці без збереження заробітної плати. Відтак в межах компетенції служби питання обладнання надвірного туалету та гаража буде розглянуте після виходу працівників управління з такої відпустки.

В подальшому 21.01.2016 року головним спеціалістом санітарно-гігієнічного відділу Вінницького міського управління головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області ОСОБА_6 та фельдшером цього відділу ОСОБА_7 за участю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проведено перевірку дотримання вимог санітарного законодавства на території домоволодіння № АДРЕСА_1.

Так, за результатами перевірки складено акт від 21.01.2016 року, відповідно до якого при обстеженні частини будинку, яка належить ОСОБА_3, фахівцями СЕС встановлено, що відстань від надвірної вбиральні, яка належить ОСОБА_5, до дверей житлової квартири ОСОБА_3 складає 14,4 м. Відповідно до технічного паспорту на вказане домоволодіння від 06.08.2012 року вбиральня та гараж збудовані у 2000 році. Стінки вигрібної ями вказаної надвірної вбиральні обкладені цеглою.

Листом Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області № 02.85.80 від 22.01.2016 року на адресу ОСОБА_3 направлено копію акту перевірки дотримання санітарного законодавства від 21.01.2016 року.

Крім того, 26.01.2016 року Вінницьким міським управлінням Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області позивачу надано відповідь № 02.85.01-01.1198 з повідомленням, що при обстеженні домоволодіння № АДРЕСА_1 виявлено, що відстань від надвірної вбиральні, яка належить ОСОБА_5 (іншому співвласнику), до дверей житлової квартири ОСОБА_3 становить 14,4 м, при нормі не менше 15 м згідно з п. 3.26 ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень". При розгляді технічного паспорту від 06.08.2012 року на вказане домоволодіння встановлено, що вбиральня та гараж збудовані у 2000 році та введені в експлуатацію, відмітки про їх самовільне будівництво у технічному паспорті відсутні. Оскільки при візуальному обстеженні стінок вигрібу надвірної вбиральні встановлено, що вони виконані із цегли, то ОСОБА_5 направлено пропозицію з вимогою провести бетонування стінок та дна вигрібу для забезпечення його водонепроникності. Додатково, позивачу роз'яснено, що по питанню будівництва прибудов та господарських споруд йому необхідно звернутись до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.01.2016 року відповідачем внесено пропозицію ОСОБА_5 про усунення причин і умов, що сприяють вчиненню порушень санітарного законодавства, в якій у строк до 01.06.2016 року запропоновано провести бетонування стінок та дна вигрібу надвірної вбиральні для забезпечення його водонепроникності.

Однак, 01.02.2016 року на адресу Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області надійшов запит ОСОБА_3 про отримання інформації в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації", надісланий електронною поштою, у якому запитувач публічної інформації просив надати копію звернення від 20.11.2015 року.

Листом Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області за № 02.85.01-01.11/150 від 02.02.2016 року ОСОБА_3 направлено копію його звернення від 20.11.2015 року та лист-відповідь управління за № 02.85.01-01.1198 від 26.01.2016 року.

ОСОБА_3 вважаючи, що розгляд звернення відбувся неналежно і з порушенням норм законодавства, звернувся з вказаним позовом до суду.

Вінницький окружний адміністративний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, зважаючи на наступне.

Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб'єктів стосовно отримання інформації, врегульовані Конституцією України, Законами України "Про звернення громадян", "Про інформацію" та відповідними спеціальними законами.

Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як слідує з матеріалів справи, 20.11.2015 року ОСОБА_3 звернувся до Головного державного санітарного лікаря м. Вінниці Односталко І.М. зі скаргою на самовільне будівництво прибудов до будинку та господарських споруд будинку № АДРЕСА_1 співвласником ОСОБА_5, на яку 30.11.2015 року Вінницьким міським управлінням Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області направлено на адресу позивача повідомлення про те, що звернення в частині перевірки самовільного будівництва прибудов та господарських споруд не належить до компетенції Держсанепідслужби та у зв'язку з цим роз'яснено можливість звернення скаржника із такими питаннями до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області.

Крім того у відповіді зазначено, що звернення в частині перевірки дотримання санітарного законодавства при розташуванні надвірного туалету та гаража буде розглянуто після виходу працівників Вінницького міського управління з відпустки без збереження заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що перевірку з питань дотримання санітарного законодавства за скаргою ОСОБА_3 посадовими особами Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області фактично проведено 21.01.2016 року та 26.01.2016 року надано відповідь за № 02.85.01-01.1198 позивачу.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 року "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" передбачено утворення Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, реорганізувавши шляхом перетворення Державну ветеринарну та фітосанітарну службу і приєднавши до Служби, що утворюється, Державну інспекцію з питань захисту прав споживачів та Державну санітарно-епідеміологічну службу. На виконання зазначеної постанови Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження від 26.11.2014 № 1166-р "Про утворення комісії з реорганізації Державної санітарно-епідеміологічної служби".

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з обмеженим фінансуванням та з метою раціонального використання бюджетних коштів, на підставі п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року № 76-VІІІ, впродовж листопада-грудня 2015 року працівники Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області в повному складі перебували у відпустці без збереження заробітної плати відповідно до наказів Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області № 210-К від 30.10.2015 року та № 216-К від 27.11.2015 року.

Разом із тим, 30.11.2015 року ОСОБА_3 надано відповідь № 01-01.11/1955 з роз'ясненням права звернення по питанню самовільного будівництва прибудов та господарських споруд до належного контролюючого органу, яким є Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області. Також позивачу повідомлено про можливість розгляду його скарги в частині, що стосується повноважень Держсанепідслужби, лише після виходу працівників Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області з відпусток без збереження заробітної плати.

Згідно витягу із журналу розгляду скарг та звернень громадян за жовтень 2015 року-січень 2016 року, розгляд скарги позивача відбувся в порядку черговості її надходження до відповідача, після виходу посадових осіб управління, уповноважених на розгляд звернень громадян, з відпустки.

З огляду на викладене, беручи до уваги вищезазначені обставини, що склались у зв'язку із здійсненням процедури реорганізації органів Держсанепідемслужби України, та враховуючи відповідь Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області від 30.11.2015 року за № 01-01.11/1955, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності порушення термінів розгляду звернення позивача.

Крім того, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції в тій частині, що перевірка фактів самочинного будівництва, а також питань відповідності вимогам ДБН відстаней від господарських будівель ОСОБА_5 до частини будинку, що належить ОСОБА_3, про які йдеться у його скарзі від 20.11.2015 року, не належить до повноважень Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області, про що повідомлено позивача та правомірно рекомендовано звернутись до уповноважених контролюючих органів, а саме - Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області.

Відповідно до вимог п. 3.4 Інструкції про порядок накладення і стягнення штрафів за порушення санітарного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України № 64 від 14.04.1995 року, справи, які не належать до компетенції даної посадової особи держсанепідслужби, розгляду не підлягають, а матеріали цих справ передаються на розгляд по суті до відповідних органів. Однак, в розумінні положень Інструкції органи СЕС можуть передавати на розгляд інших компетентних органів саме матеріали справи про порушення санітарних норм, яка починається зі складання відповідного протоколу. Тобто вимоги пункту 3.4 Інструкції не поширюються на звернення громадян, подані в порядку Закону України "Про звернення громадян".

Таким чином, оскільки ні на дату надання позивачу ОСОБА_3 відповіді від 30.11.2015 року, ні станом на дату надання йому наступної відповіді 26.01.2016 року посадовими особами Вінницького міського управлінням Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області справа про порушення санітарних норм не відкривалась, в зв'язку із чим суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку щодо безпідставності висновку про недотримання відповідачами вимог пункту 3.4 Інструкції.

Крім того, у своїй скарзі від 20.11.2015 року позивач ОСОБА_3 просив запросити його на перевірку та розгляд звернення.

Таким чином, виходячи з права громадян, визначених у ст. 18 Закону України "Про звернення громадян", позивач висловив прохання взяти участь у перевірці поданої ним скарги і бути присутнім при її розгляді.

Як зазначено в акті перевірки дотримання санітарного законодавства від 21.01.2016 року, ОСОБА_3 брав участь у проведенні перевірки, про що свідчить його підпис у відповідній графі акта.

Так, в силу положень абз. 3 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Отже, реалізація визначеного у ст. 18 Закону України "Про звернення громадян" права заявника бути присутнім при розгляді заяви чи скарги можлива виключно у випадках розгляду звернення колегіальним органом, діяльність якого відбувається у формі засідань.

Однак, скарга ОСОБА_3 була розглянута в порядку надання письмової відповіді за підписом начальника Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області Односталко І.М., що відповідає вимогам закону, зокрема положенням абз. 6 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про звернення громадян".

Як слідує з матеріалів справи, 18.02.2016 року ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області із запитом про отримання інформації в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації", у якому в тому числі просив надати інформацію про те, чи вважається управління Держсанепідслужби колегіальним органом у розумінні Закону України "Про звернення громадян".

Головне управління Держсанепідслужби у Вінницькій області листом № 02/02-11/522 від 23.02.2016 року надало відповідь адресату, що територіальні підрозділи Держсанепідслужби можуть здійснювати розгляд звернень (скарг) громадян у складі комісій, якщо у зверненні підняті питання, які відносять до компетенції різних інстанцій та створена комісія по його розгляду. В цьому разі рішення по результатах розгляду приймається усіма членами комісії.

Зважаючи на те, що відповідь на звернення ОСОБА_3 була підписана одноособово та з її змісту не вбачається, що розгляд скарги позивача відбувався колегіальним органом, порушення вимог абз. 3 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" судом першої інстанції не встановлено з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Позивач також посилається на те, що йому не було надано копії акта перевірки дотримання санітарного законодавства від 21.01.2016 року та з цією обставиною пов'язує протиправність оскаржуваної бездіяльності відповідачів.

Згідно матеріалів справи, акт перевірки дотримання санітарного законодавства від 21.01.2016 року оформлявся на місці проведення обстеження та виходячи з положень Розділу 2 Інструкції був складений в одному примірнику.

Водночас, копію акта перевірки дотримання санітарного законодавства від 21.01.2016 року разом із супровідним листом наступного ж дня було направлено Вінницьким міським управлінням Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області на адресу позивача, що підтверджується відповідним записом у Журналі реєстрації вихідної документації управління за 22.01.2016 року.

Крім того, на думку позивача, неналежний розгляд його звернення від 20.11.2015 року полягав і в тому, що обстеження працівниками Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області проводилось тільки щодо частини господарських будівель співвласника домоволодіння ОСОБА_5 (вбиральні).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, у своїй скарзі ОСОБА_3 просив перевірити відповідність санітарним та державним будівельним нормам саме відстані від вбиральні сусіда до своєї частини будинку, що і було зроблено фахівцями Держсанепідслужби під час проведення перевірки 21.01.2016 року, в якій брав участь і сам позивач відповідно до акту перевірки дотримання санітарних норм від 21.01.2016 року, а тому суд першої інстанції зробив вірний висновок, що скаргу ОСОБА_3 від 20.11.2015 року розглянуто належним чином, з наданням обґрунтованих відповідей на порушені у ній питання та в межах компетенції Держсанепідслужби, а тому підстави для її повторного розгляду відповідачами відсутні.

Виходячи із викладеного, відсутні підстави визнання протиправною бездіяльності начальника Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області Односталко І.М. та зобов'язання начальника Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області повторно розглянути звернення позивача ОСОБА_3 від 20.11.2015 року., оскільки Односталко І.М., як керівник Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області, отримавши скаргу ОСОБА_3 розписала її виконання на підлеглих посадових осіб (ОСОБА_8) та відповідний відділ управління, а після проведення перевірки підписала відповідь на скаргу за № 02.85.01-01.1198 від 26.01.2016 року та пропозиції про усунення причин і умов, що сприяють вчиненню порушень санітарного законодавства від 26.01.2016 року, підготовлені особами, відповідальними за розгляд звернення позивача.

Таким чином, провівши системний аналіз норм законодавства та дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_3 в повному обсязі.

Частиною 2 статті 91 КАС України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Оскільки стягнення судових витрат є похідними від основних позовних вимог, то колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо відмови позивачу і в цій частині позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновків, що апелянтом не надано суду належних доказів, які б свідчили про правомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09 березня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 13 червня 2016 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.