Справа № 814/1154/16
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2016 р. Справа № 814/1154/16

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., за участю секретаря судового засідання Кафанової Г.Г., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомСільськогосподарського виробничого кооперативу "Олімпійський",
доМиколаївського районног відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколавївській області,
треті особи за участю: представника позивача: Конєв П.А. представника відповідача: Морозинський О.А. представників третьої особи МПП фірма "Ерідон": ОСОБА_3, ОСОБА_4ОСОБА_5, Мале приватне підприємство фірма "Ерідон", Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Ірлен", Приватне акціонерне товариство "Аграрний фонд",
провизнання незаконними та протиправними дії, зобов'язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

Сільськогосподарський виробничий кооператив «Олімпійський» звернувся до адміністративного суду з позовом до Миколаївського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з вимогами про: 1) визнання протиправною бездіяльність відповідача у зв'язку з не закінченням всіх виконавчих дій по стягненню з СГВК «Олімпійський»; 2) зобов'язання відповідача вжити заходів щодо закінчення всіх виконавчих дій по стягненню з СГВК «Олімпійський» та направити відповідні виконавчі документи для подальшого виконання ліквідатору.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував посиланням на ст.67 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у разі ліквідації боржника - юридичної особи виконавчий документ надсилається ліквідаційній комісії (ліквідатору) для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку.

Відповідач позов не визнав, свої заперечення обґрунтував тим, що в Законі містяться суперечності з цього питання, оскільки п.7 ч.1 ст.49 передбачає підставу закінчення виконавчого провадження лише у разі визнання боржника банкрутом, а виконавчі документи надсилаються до господарського суду.

Більш того, ч.2 ст.49 Закону вимагає від державного виконавця надсилання виконавчих документів лише суду або іншому органу (посадовій особі), який його видав.

Представники третьої особи, підтримали заперечення відповідача, просили в задоволенні позову відмовити.

Враховуючи, що позивачем оскаржуються дії та бездіяльність державного виконавця в межах зведеного виконавчого провадження, в якому об'єднані не лише накази господарського суду, а й виконавчий напис нотаріуса, відповідно до п.3 постанови Пленуму ВАСУ №3 від 12.12.10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскаржень рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», суд дійшов висновку, що зазначений спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Дослідив матеріали справи, вислухав представників сторін, суд встановив наступне.

В провадження Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебуває зведене виконавче провадження №50961646.

В зведеному виконавчому провадженні №50961646 об'єднані виконавчі документи: 1)наказ господарського суду Миколаївської області №915/1475/15 від 13.10.15 по стягненню 634791,07 гривень на користь МПП фірма «Ерідон»; 2) наказ господарського суду Миколаївської області №915/2256/14 від 24.02.15 по стягненню 100301,05 гривень на користь ТОВ «Науково-виробнича компанія «Ірлен»; 3) наказ господарського суду Миколаївської області №915/818/15 від 24.07.15 по стягненню на користь ОСОБА_5 33958,04 гривень; 4) виконавчий напис нотаріуса №1686 від 12.11.14 по стягненню 348488,21 гривень на користь ПАТ «Аграрний фонд» (арк.спр.50).

06.04.16 на загальних зборах членів СГВК «Олімпійський» було прийнято рішення про припинення юридичної особи шляхом ліквідації та призначено ліквідатора (арк.спр.159).

В цей же день, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про перебування СГВК «Олімпійський» у стадії припинення за рішенням засновника (арк.спр.18).

13.03.16 ліквідатором СГВК «Олімпійський» направлено листа до відділу ДВС щодо закінчення зведеного виконавчого провадження відповідно до ч.2 ст.67 Закону України «Про виконавче провадження», зняття арештів з майна боржника та направлення ліквідаційної комісії виконавчих документів (арк.спр.153).

04.05.16 державним виконавцем було відмовлено у закінченні виконавчого провадження, зняття арештів та направленні виконавчих документів ліквідаційній комісії СГВК «Олімпійський» (арк.спр.154).

Відповідно до ч.2, 3 ст.67 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ліквідації боржника - юридичної особи виконавчий документ надсилається ліквідаційній комісії (ліквідатору) для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку. У разі надходження виконавчого документа до ліквідаційної комісії (ліквідатора) арешт з майна боржника знімається за постановою державного виконавця, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

У разі якщо виконавчий документ надіслано ліквідаційній комісії (ліквідатору), виконавче провадження підлягає закінченню в порядку, встановленому цим Законом.

Разом з тим, п.7 ч.1 ст.49 Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання боржника банкрутом.

Частина 4 ст.49 Закону також пов'язує закінчення виконавчого провадження у разі відкритті ліквідаційної процедури, саме з визнання боржника банкрутом. При цьому, виконавчий документ надсилається до господарського суду, який прийняв постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Тобто, п.7 ч.1, ч.4 ст.49 та ст.67 Закону є кореспондуючими нормами.

Натомість, в редакції Закону до 02.10.12 п.7 ч.1 ст.49 мав іншу редакцію та передбачав підставу для закінчення виконавчого провадження: передачу виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи.

З урахуванням цього, суд дійшов висновку, що оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань» №5405-VI від 02.12.12 внесено зміни до п.7 ч.1 ст.49 Закону щодо того, що виконавчі документи передаються ліквідаційній комісії лише у разі визнання боржника банкрутом, то і зміст ст.67 Закону необхідно розуміти з врахуванням цих змін.

Необхідно розуміти, що дії, про яке йде мова у ст.67 Закону, державний виконавець повинен вчиняти лише під час ліквідації боржника, якого визнано банкрутом, а не який ліквідується за власним рішенням засновників.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом (...)».

Європейський суд з прав людини, вже неодноразово висловлював свою думку про те, що право на справедливий суд у розумінні ст.6 Конвенції мається у тому числі і право на виконання судового рішення, права, передбачені п. 1 ст. 6 Конвенції, були б ілюзорними, якщо національна правова система Договірних сторін допускала можливість не виконувати остаточне рішення, винесене на користь однієї зі сторін. Виконання рішення, винесеною будь-яким судом, може розглядатись як складова частина «судового процесу» для виконання мети, передбаченої ст. 6 Конвенції (Hornsby v. Greece, judgment of 19 March 1997, Reports of judgments and decisions 1997-II, p. 510, paragraph 40).

В рішення Європейського суду з прав людини справа «Сичов проти України» (Заява №4773/02) від 11.10.05 висловлена позиція, що є загальною підставою, коли виконавчі документи щодо стягнення заборгованості з підприємства-боржника мають виконуватись ліквідаційною комісією з того моменту, як підприємство оголошено банкрутом (!). ЄСПЧ зазначив, що ситуація, коли орган, якому делеговано державою виконувати судові рішення, користується виключними повноваженнями у своїй діяльності, яка, зокрема, не є предметом будь-якого ефективного судового чи адміністративного контролю, то вона (діяльність) не є сумісною зі ст. 6 у поєднанні зі ст.1 Протоколу №1 до Конвенції.

Передача виконавчих документів ліквідаційній комісії, створеною самим боржником, якого не визнано банкрутом, це фактично передача питання примусового виконання за виконавчими документами самому боржнику, який до цього тривалий час ухилявся від добровільного виконання за виконавчими документами, що, на переконання суду, є спотворенням прав кредиторів на виконання за виконавчими документами.

З урахуванням цього, суд не може погодиться з позицію позивача, що відповідно до ст.67 Закону питання примусового виконання за виконавчими документами буде покладено на ліквідаційну комісії, яка утворюється не господарським судом, а самим боржником. Тобто, за такою логікою боржник буде здійснювати примусове виконання стосовно самого себе. При цьому, зазначена ліквідаційна комісія є суб'єктом приватного права, у кредиторів та держави відсутні будь-які подальші важелі впливу щодо забезпечення можливості виконання по виконавчим документам. Це було б очевидним порушенням ст.6 Конвенції.

Натомість, діяльність ліквідаційної комісії (ліквідатора) призначеної у разі визнання боржника банкрутом, досить чітко регламентована Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Ліквідатор у такому випадку є суб'єктом незалежної професійної діяльності, який призначається господарським судом та контролюються ним. У такій спосіб боржник не співпадає з органом примусового виконання, забезпечуються реальна можливість виконання за виконавчими документами та не порушується ст.6 Конвенції.

З урахуванням викладеного, оскільки СГВК «Олімпійський» не визнано банкрутом, ліквідатора та ліквідаційну комісію не призначено господарським судом, у державного виконавця відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження за п.7 ч.1 ст.49, ч.2, ч.3 ст.67 Закону України «Про виконавче провадження» та направлення виконавчих документів ліквідаційної комісії позивача.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.161 КАС України, суд відступає від правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 01.12.15 по адміністративній справі №818/8714/13-а (арк.спр.31), з викладених вище мотивів.

Крім того, в судових рішення (постанова Сумського окружного адміністративного суду від 20.12.13, ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.02.14, ухвала Вищого адміністративного суду України від 28.04.15), які були скасовані зазначеною постановою Верховного Суду України була викладена правова позиція, що для закінчення виконавчого провадження за п.3 ч.1 ст.49, ст.67 Закону, обов'язковою умовою є запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Саме цю позицію Верховний Суд України у постанові від 01.12.15 визнав хибною, оскільки після внесення до Єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи, вже взагалі немає ліквідаційної комісії, юридична особа припинила існування.

Верховний Суд України висловився лише з питань пов'язаності п.3 ч.1 ст.49 зі ст.67 Закону, необґрунтованості вимог суду щодо запису про припинення юридичної особи.

В цьому ж випадку, суд мотивує своє рішення пов'язаністю п.7 ч.1 ст.49 Закону зі ст.67 Закону, обов'язковістю визнання боржника банкрутом.

В задоволенні позову належить відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Апеляційна скарга на цю постанову може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання у повному обсязі.

Суддя В. В. Біоносенко

Відповідно до ч.3 ст.160 КАС України постанова складена у повному обсязі 13.06.16

Суддя В.В. Біоносенко