Справа № 817/631/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2016 р.Р і в н е 817/631/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача: представник ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Національного університету водного господарства та природокористування
до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області
про скасування постанови,
В С Т АН О В И В:

Національний університет водного господарства та природокористування звернувся до суду з позовом до державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови від 08.08.2014 ВП№44213025 про стягнення виконавчого збору в сумі 109617,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 31.07.2014 державним виконавцем відділу ДВС ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44213025, якою зобовязано позивача сплатити в дохід Державного бюджету економічну санкцію у розмірі 1096710,00 грн. та встановлено строк добровільного виконання до 07.08.2014. Проте, 25.09.2014 ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду у справі №2а-3693/09/1770 розстрочено виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду у справі №2а-3693/09/1770 від 22.10.2013 про стягнення економічних санкцій у сумі 1096710,00 грн. на пятнадцять місяців шляхом сплати коштів щомісяця рівними частинами в сумі 73114,00 грн. починаючи з 01.10.2014. Як стверджував позивач, добровільно та належним чином сплативши суму заборгованості відповідно до ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 25.09.2014, 16.12.2015 позивач звернувся до відповідача з підтвердженням повного виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22.10.2013 у справі №2а-3693/09/1770 при цьому надавши реєстр платіжних доручень з датами і сумами платежів на виконання рішення суду. Не отримавши постанови про закриття виконавчого провадження, 01.04.2016 позивач звернувся до відповідача із відповідним листом, у відповідь на який 14.04.2016 отримав лист із повідомленням про винесення 08.08.2014 постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 109671,00 грн. оскільки позивачем рішення суду у добровільному порядку у встановлений строк виконано не було. Разом із вказаним листом 14.04.2016 позивач отримав копію спірної постанови від 08.08.2014 ВП№44213025 про стягнення виконавчого збору в сумі 109617,00 грн., яку вважає протиправною враховуючи добровільне виконання рішення суду відповідно до ухвали суду про розстрочення відповідних платежів, відтак переконаний, що відповідачем заходів примусового виконання рішення суду вжито не було. Зважаючи на те, що спірна постанова про стягнення виконавчого збору вручена позивачу не була, що позбавило позивача права на її оскарження у встановлений строк, позивач просив суд поновити строк оскарження постанови від 08.08.2014 ВП№44213025 про стягнення виконавчого збору, визнати незаконною та скасувати спірну постанову.

Щодо питання поновлення строку оскарження спірної постанови державного виконавця суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України особа може звернутися до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів в межах строку, встановленого процесуальним законом. В силу положення частини третьої цієї ж статті Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до адміністративного суду обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини другої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву до органу державної виконавчої служби може бути подано у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав свобод чи інтересів.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.102 Кодексу адміністративного судочинства України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Проте, ч.4 цієї ж статті Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що правила даної статті не поширюються на строки звернення до адміністративного суду.

Досліджуючи питання дотримання позивачем строку звернення до суду суд врахував наступне.

Так, у ході судового розгляду позивач стверджував про отримання спірної постанови про стягнення виконавчого збору 14.04.2016, яка була додана до листа Відділу державної виконавчої служби за підписом начальника відділу ОСОБА_4 за вих.№5228/16 від 06.04.2016 та отриманого позивачем 14.04.2016 за вх.№333, копію якого із відповідною відміткою позивач надав суду (т.1 а.с.12).

Факт направлення оспорюваної у справі постанови державного виконавця додатком до вказаного листа не заперечував представник відповідача, водночас інших доказів направлення означеної постанови позивачу суду не надав.

За таких обставин, докази у справі свідчать про отримання позивачем копії постанови від 08.08.2014 ВП№44213025 про стягнення виконавчого збору 14.04.2016 як і час обізнаності з такою, що означає реалізацію позивачем права на звернення до адміністративного суду в межах встановлених процесуальним законом строків.

Перед початком судового розгляду представник позивача клопотав про заміну відповідача - державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_3 на належного відповідача - Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Вирішуючи питання заміни відповідача суд керувався наступним.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби визначені статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідачами у справах цієї категорії відповідно до частини третьої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України є відповідний орган державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 3 Закону України від 24.03.1998 року №202/98-ВР «Про державну виконавчу службу» органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Статтею 4 цього ж закону визначено, що державними виконавцями є начальник відділу примусового виконання рішень, заступник начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, головний державний виконавець, старший державний виконавець, державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, начальники відділів примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, їх заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці відділів примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, заступник начальника районного, районного в місті, міського (міста обласного значення), міськрайонного управління юстиції - начальник відділу державної виконавчої служби, заступник начальника, головний державний виконавець, старший державний виконавець, державний виконавець районного, районного в місті, міського (міста обласного значення), міськрайонного відділу державної виконавчої служби відповідного управління юстиції. Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Отже, державний виконавець, як службова особа органу державної виконавчої служби, в силу частини третьої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України не може бути відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби.

Такий висновок відповідає правовій позиції, зазначеній в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 №3.

Відповідно до ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Враховуючи те, що заміна відповідача не спричиняє зміни підсудності адміністративної справи суд допустив процесуальну заміну відповідача на Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали наголосивши, що спірна постанова винесена з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державний виконавець не пересвідчився про добровільне виконання позивачем рішення суду та не взяв до уваги листа позивача від 08.08.2014 за вих.№001-1479, яким виконавчу службу повідомлялось про подання відповідної заяви до Рівненського окружного адміністративного суду про розстрочення виконання рішення суду у звязку із скрутним матеріальним становищем університету, подану до суду 07.08.2014, тому відповідачу мало б бути відомо про вжиття позивачем певних заходів за для добровільного виконання рішення суду.

Крім того, позивачем подано заяву про зміну (уточнення) позовних вимог (вх.№6337/16 від 23.05.2014), у якій позивач уточнює позовні вимоги та просить суд скасувати постанову державного виконавця відділу ДВС ОСОБА_3 від 08.08.2014 ВП№44213025 про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 109617,00 грн. (т.1 а.с.33).

Відповідач подав суду письмові заперечення на позовну заяву, у яких зазначив, що відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку із невиконанням позивачем рішення суду у добровільному порядку, державний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у встановленому розмірі. Як зазначив відповідач, за таких умов виконавчий збір підлягає стягненню незалежно від вчинення державним виконавцем заходів щодо примусового виконання рішення суду. Оскільки, як стверджував відповідач, станом на 07.08.2014 до відповідача не надходило підтверджуючих документів про сплату боргу, державним виконавцем правомірно 08.08.2014 винесено постанову про стягнення із позивача суми виконавчого збору. З таких підстав просив суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову з підстав викладених у письмових запереченнях, зазначив, що державний виконавець діяв у порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження», тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені документи, та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, на виконанні у Рівненському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області перебуває виконавчий лист по адміністративній справі №2а-3693/09/1770, виданий Рівненським окружним адміністративним судом 25.04.2014 щодо стягнення з Національного університету водного господарства та природокористування в дохід Державного бюджету економічної санкції в розмірі 1096710,00 грн.

31.07.2014 державним виконавцем відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44213025 та надано строк на добровільне виконання рішення суду до 07.08.2014.

Вказана постанова про відкриття виконавчого провадження направлена на адресу позивача листом за вих.№18981п-18982п від 31.07.2014, що не заперечувалось позивачем, відтак дані обставини не підлягали встановленню та доказуванню у суді.

08.08.2014 у звязку відсутністю добровільного виконання позивачем виконавчого документа у визначений строк державним виконавцем Дисюк Т.В. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 1096710,00 грн.

Судом також встановлено, що ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 25.09.2014 у справі №2а-3693/09/1770 постановлено розстрочити виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22.10.2013 у справі №2а-3693/09/1770 про стягнення з Національного університету водного господарства та природокористування в дохід Державного бюджету економічної санкції в розмірі 1096710,00 грн. строком на пятнадцять місяців шляхом сплати коштів щомісяця рівними частинами в сумі 73114,00 грн. починаючи з 1 жовтня 2014 року.

Матеріали справи також свідчать, що 08.08.2014 позивач звернувся до відповідача із листом за вих.№001-1479, у якому зазначив, що у звязку із тяжким матеріальним становищем, що повязане з веденням основного виду діяльності а саме наданням освітніх послуг, не має змоги виконати у повному обсязі постанову ВП №44213025 у межах строку добровільного виконання до 07.08.2014 та повідомив про подання 07.08.2014 університетом заяви до Рівненського окружного адміністративного суду про розстрочення виконання судового рішення від 22.10.2013 по справі №2а-3693/09/1770 (т.1. а.с.51).

До матеріалів справи додано копії поштової квитанції №4086 від 07.08.2014 про відправлення до РОАС цінного листа та опису вкладення у цінний лист від 07.08.2014 (т.1 а.с.54).

01.04.2016 листом за вих.№001-575 позивач звернувся до відповідача про закінчення виконавчого провадження у звязку із фактичним виконанням у повному обсязі постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 22.10.2013 у справі №2а-3693/09/1770 згідно з ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 25.09.2014 у справі №2а-3693/09/1770. В додаток до даного листа долучено копію реєстру платіжних доручень в дохід Державного бюджету за період 01.0.2014 по 01.12.2015 (т.1. а.с.9-11).

Листом від 06.04.2016 за вих.№3-5228/16 відповідач повідомив позивача, що оскільки станом на 08.08.2014 до відповідача відомостей про сплату позивачем боргу не надходило, державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 08.08.2014. В додаток до вказаного листа приєднано копію постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 08.08.2014 ВП№44213025, що оспорюється у справі (т.1 а.с.12-13).

Не погоджуючись зі спірною постановою та діями державного виконавця щодо її винесення, позивач звернувся до суду про скасування вказаної постанови.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІУ - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.32 1. заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Так, у ході судового розгляду представник відповідача не зміг пояснити суду які саме заходи примусового виконання рішення ним вчинялися по відношенню до боржника, як і не надав суду відповідних доказів.

Разом з тим суд зазначає, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялися.

Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 28.01.2015 №3-217гс14.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Згідно ч.2 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» питання про відстрочку або розстрочку виконання, встановлення чи зміну способу і порядку виконання розглядається судом у встановлений законом строк. Відповідне рішення може бути оскаржене у встановленому законом порядку.

У відповідності до ч.4 цієї ж статті рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Підпунктом 4.1.1. п.4.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 №74/5, державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

Як свідчать обставини справи, позивач листом від 08.08.2014 за вих.№001-1479 повідомив відповідача про звернення до суду із заявою від 07.08.2014 про розстрочення виконання рішення суду, що підтверджується доказами в матеріалах справи, тобто повідомив у такий спосіб про вжиті заходи щодо добровільного виконання рішення суду (т.1 а.с.51).

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання.

Крім того, положеннями ч.3 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що в разі отримання документального підтвердження повного виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Таким чином, оскільки судом не встановлено факту вчинення відповідачем в межах виконавчого провадження ВП№44213025 заходів примусового виконання рішення суду від 22.10.2013 у справі №2а-3693/09/1770, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 08.08.2014 є протиправною та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представники позивача відмовились від присудження на їх користь судового збору.

На підставі викладеного вище суд визнає позовні вимоги обгрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_3 про стягнення з боржника виконавчого збору від 08.08.2014 ВП №44213025.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.