Справа № 815/2229/16
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2229/16
У Х В А Л А

13 червня 2016 року

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Бутенко А.В., розглянувши клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Імексбанк, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Імексбанк, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 30.05.2016 року відкрито провадження у справі.

Як встановлено судом, 20.01.2015 року між ОСОБА_1 та АТ Імексбанк укладено договір № 990413508 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2015 року, за умовами якого позивачу відкритий вкладний рахунок №8926//6400.

10.06.2016 року через канцелярію суду представником відповідача подано клопотання за вх.№15388/16 про закриття провадження у справі.

В обґрунтування свого клопотання представник відповідача зазначає, що колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України у постанові від 16 лютого 2016 року по справі № 826/2043/15, виходячи із системного аналізу норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, дійшла висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Розглянувши клопотання та матеріали справи, суд вважає, що має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів виходячи з наступного.

Із змісту постанови Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року по справі № 826/2043/15 вбачається, що управління ПФУ звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними дії та зобов'язати уповноважену особу Фонду визнати та включити до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги управління ПФУ, тобто про задоволення вимог кредитора.

Предметом спору по цій справі є визнання протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Імексбанк, щодо не включення позивача до переліку вкладників АТ Імексбанк, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В статті 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" закріплено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання банку неплатоспроможним (банкрутом) застосовується в частині, що не суперечить нормам Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Відповідно до ст.77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банк може бути ліквідований за рішенням власників банку або у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Порядок відкликання банківської ліцензії у банку, що ліквідується за ініціативою власників, визначається нормативно-правовими актами Національного банку України.

Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Національний банк України повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Процедура ліквідації банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з дня внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Національний банк України вносить запис до Державного реєстру банків про ліквідацію банку на підставі отриманого від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення про затвердження ліквідаційного балансу та звіту ліквідатора.

Відповідно до ст. 78 ЗУ "Про банки і банківську діяльність", ліквідація банку з ініціативи власників здійснюється в порядку, передбаченому законодавством про ліквідацію юридичних осіб, у разі якщо Національний банк України після отримання рішення власників про ліквідацію банку не виявив ознак, за якими цей банк може бути віднесено до категорії проблемного або неплатоспроможного.

Власники банку мають право розпочати процедуру ліквідації банку за рішенням загальних зборів лише після надання на це згоди Національним банком України та за умови відкликання банківської ліцензії.

Якщо банк, який ліквідується за ініціативою власників, віднесено Національним банком України до категорії проблемних або неплатоспроможних, Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вживають щодо нього заходи, передбачені цим Законом та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

АТ Імексбанк віднесено Національним банком України до категорії неплатоспроможних 27.01.2015 року. Відповідно до Постанови Правління НБУ від 21.05.2015 року № 330 відкликано банківську ліцензію та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації АТ Імексбанк згідно з Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, враховуючи предмет спору та правовий статус відповідачів у справі, спірні правовідносини та межі повноважень відповідачів визначені спеціальним Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", з подальшими змінами, проблемний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії проблемних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність" і нормативно-правовими актами Національного банку України; неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Відповідно до частин першої та другої статті 3 зазначеного Закону, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду..

Відповідно до ст.48 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначені повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, система гарантування вкладів фізичних осіб, це сукупність відносин, що регулюються цим Законом, суб'єктами яких є Фонд, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, банки та вкладники стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Ліквідація банківської установи є спеціальною санкцією, заходом впливу, застосовуваної Національним банком України до комерційних банків - порушників банківського законодавства.

Так, відповідно до ст. 44 зазначеного Закону, Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Крім того, відповідно до ст. 41-1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», держава в особі Міністерства фінансів України або в особі банку, у якому держава володіє часткою понад 75 відсотків (крім санаційного банку) (далі - державний банк), має право брати участь у виведенні з ринку неплатоспроможного банку, що відповідає критеріям, визначеним Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України.

Виведення неплатоспроможного банку з ринку за участі держави здійснюється за рахунок коштів державного бюджету та/або за рахунок коштів державного банку.

Рішення про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку приймає Кабінет Міністрів України у визначеному ним порядку за пропозицією Національного банку України.

Таким чином, оскільки процедура виведення банку з ринку відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність" та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відмінна від процедури банкрутства, передбаченої Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", зазначені закони є спеціальними по відношенню до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", тому віднесення цієї категорії спорів до підвідомчості господарських судів, на думку суду є помилковим.

Крім того, позивач по справі не подавала заяву та не є кредитором АТ Імексбанк, останній не є стороною по справі, справу про банкрутство боржника не порушено, відповідачами є субєкти публічного права.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України, до господарського суду мають право звертатися фізичні особи, що не є субєктами підприємницької діяльності у випадках, передбачених законодавчими актами України, але Законом України "Про банки і банківську діяльність" та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не передбачено право на звернення фізичних осіб до господарського суду, як вкладників, тому закриття провадження в адміністративній справі та неможливість звернення до господарського суду можуть призвести до позбавлення особи права на доступ до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єктом владних повноважень відповідно до п.7 ч.1 ст.3 КАС України є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 1 ч.2 ст.17 КАС України визначено, що до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Виходячи з наведеного, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Така сама позиція викладена у п.25 Пленуму ВАСУ від 05.2013р. № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», в якому зазначено що оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи зазначені вимоги законодавства, предмет позову, субєктний склад учасників спору та вимоги Законів України "Про банки і банківську діяльність" та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд вважає, що зазначений спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, тому такі позовні вимоги належать розглядати у порядку адміністративного судочинства, а в задоволенні клопотання представника відповідача щодо закриття провадження по справі на підставі ст. 157 КАС України слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.17, 157,160 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в закриті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Імексбанк, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

Ухвала окремо від рішення суду по справі не оскаржується.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано судом 14 червня 2016 року.

Суддя А.В. Бутенко