Справа № 761/18385/14-а
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

02 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ганечко О.М.,

суддів: Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.

при секретарі Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та Головного управління Пенсійного фонду Уукраїни в м. Києві на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 22.03.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.03.2016 року задоволено частково.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01 квітня 2011 року у розмірі, згідно ч.3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та довідки Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України від 16.10.2014 року №305/1769, з урахуванням виплаченої грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні (довідка Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України №305/228 від 18.05.2015 року) та провести виплату різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром пенсії.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на незаконність, необ'єктивність, необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Представником відповідача подано апеляційну скаргу, в якій відповідач просить задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Позивача підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити в повному обсязі, проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача, свою апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України - за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач не погодився з розміром нарахованої пенсії, тому звернувся до суду із позовом.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2014 року (справа №2а-5199/11) зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві вчинити відповідні дії щодо призначення та виплати ОСОБА_2 пенсії, починаючи з 01.04.2011 року, виходячи із розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, відповідно до ч.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду був виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві на виконання постанови суду здійснено перерахунок пенсії за період з 01.04.2011 року по 18.06.2011 року.

Постановою від 18.09.2014 року державний виконавець повернув виконавчий лист (ВП №43369205) стягувачеві на тій підставі, що боржником виконане рішення в частині перерахунку пенсії, проте не виплачено нараховану різницю.

ОСОБА_2 не погодився із діями державного виконавця та оскаржив їх до суду та постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 05.10.2015 року визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця від 05.05.2015 року про закінчення виконавчого провадження №43369205.

В позовних вимогах позивач просить зобов'язати відповідача вчинити відповідні дії щодо призначення йому основної пенсії з 01.04.2011 року, зокрема, відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2014 у справі №2а-5199/11.

Проте, щодо зазначеної вимоги варто зазначити, що, згідно зі ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Також принцип обов'язковості виконання судових рішень передбачає Закон України "Про судоустрій і статус суддів", згідно із ч. 2 ст. 13 якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, зокрема, Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року у справі N 2а-5199/11 є обов'язковою до виконання на всій території України.

Разом з цим, згідно із ч. ч. 9 і 10 ст. 267 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Аналіз положень ст. 267 КАС України та ст. 2 цього Кодексу свідчить, що позов, який направлений на контроль за виконанням судових рішень, виключає одночасний розгляд спору про оскарження дій суб'єкта владних повноважень з інших підстав, що не пов'язані з належним виконання судового рішення.

Тому, оскільки позивач не позбавлений права в порядку, передбаченому ст..267 КАС України звернутись до суду для вирішення питання належного виконання постанови суду, яка набрала законної сили, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині зобов'язання відповідача вчинити дії по нарахуванню пенсії з врахуванням постанови суду.

З розрахунків пенсії ОСОБА_2 вбачається, що пенсія нараховувалась з наступних видів грошового забезпечення:

-оклад за військовим званням - 135,00 грн.,

-посадовий оклад - 1 845,00 грн.,

-відсоткова надбавка за вислугу років 40% - 792,00 грн.

-середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці, у тому числі: надбавка ВОВЗ 100% - 2 772,00 грн.

-таємність 15% - 276,75 грн.

-премія 55% - 1 455,19 грн., а всього 6 178,22 грн.

Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України 16.10.2014 року за №305/1769 видало довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_2 за березень 2011 року з якої вбачається, що позивачу було нараховано:

-оклад за військовим званням - 135,00 грн.,

-посадовий оклад - 1 845,00 грн.,

-відсоткова надбавка за вислугу років 40% - 792,00 грн.

-надбавка ВОВЗ 100% - 2 772,00 грн.

-таємність 15% - 276,75 грн.

-премія 25% - 1 455,19 грн., а всього 7 275,94 грн.

Крім того, 18.05.2015 року Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України ОСОБА_2 надало довідку за №305/228 в якій зазначено, що в лютому 2011 року позивач отримав грошову допомогу на оздоровлення за 2011 рік в розмірі 6 835,50 грн., в березні 2011 року - матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2011 рік - 6 835,50 грн., індексація - 344,41 грн., грошова допомога при звільненні - 99 114,75 грн.

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до ГУ ПФ України в м.Києві із заявою до відповідача та просив здійснити перерахунок пенсії у відповідності до довідки №305/1769 від 16.10.2014 року.

В березні 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії, у відповідності з довідкою №305/228 від 18.05.2015 року.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві відмовлено ОСОБА_2 у здійсненні перерахунку пенсії.

Відповідно до частини третьої статті 43 Закону № 2262-XII (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу), пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, та у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною третьою цієї ж статті Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 постанови № 393, пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом № 2011-ХІІ.

Військовослужбовцям у зв'язку з особливим характером військової служби, яка пов'язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ, установлено, що держава гарантує військовослужбовцям, достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою цієї статті визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Постановою № 1294, упорядковано структуру та умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та затверджено схеми посадових окладів і додаткових видів грошового забезпечення за категоріями військовослужбовців (пункт 3 цієї постанови).

Згідно зі схемою додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України (щомісячних та одноразових, додаток № 25 до постанови № 1294) до одноразових віднесені такі види грошового забезпечення: винагорода, призначення та виплата якої пов'язана з обсягом та складностями роботи, що виконується під час проходження військової служби; матеріальна допомога на початкове обзаведення (вид матеріального забезпечення військовослужбовців, передбачений статтею 9-1 Закону № 2011-ХІІ), а також одноразова матеріальна допомога військовослужбовцям строкової військової служби.

Законом № 2011-ХІІ, також гарантовано право військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення (частина перша статті 10-1 цього Закону).

Умови, розмір та порядок виплати військовослужбовцям зазначеної допомоги визначені постановою № 1294 та Інструкцією. Так, розмір грошової допомоги на оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою на день вибуття в щорічну основну відпустку (підпункт 3 пункту 5 постанови № 1294, підпункт 30.4 пункту 30 розділу ХХХ Інструкції).

Наведеними нормативними актами також регламентовано умови та порядок виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України (підпункт 3 пункту 5 постанови № 1294, підпункти 33.1, 33.3 пункту 33 розділу ХХХІІІ Інструкції).

Одноразова грошова допомога при звільненні передбачена статтею 15 Закону № 2011-ХІІ.

Отже, зазначені допомоги є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення, які відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 3 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення», згідно зі статтею 1 якого індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Тобто, індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави вважати, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація та одноразова грошова допомога при звільненні, з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Вказана правова позиція висвітлена Верховним Судом України у справі №21-70а15 від 10 березня 2015 року.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог позивача в частині зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01 квітня 2011 року у розмірі згідно ч. 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та довідки Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України від 16.10.2014 року №305/1769, з урахуванням виплаченої грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні (довідка Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України №305/228 від 18.05.2015 року) та провести виплату різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром пенсії.

З огляду на зазначене, оскаржуване рішення винесено відповідачем з додержанням вимоги чинного законодавства України, а отже, таке рішення є законним та скасуванню не підлягає.

За таких обставин, апеляційні скарги є необґрунтованими, їх доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, тому у їх задоволенні необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 22.03.2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Ганечко

Судді: А.Ю. Коротких

О.Г. Хрімлі

Головуючий суддя Ганечко О.М.

Судді: Хрімлі О.Г.

Коротких А. Ю.