Справа № 495/2579/13-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року м. Київ К/800/43989/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Головчук С.В.,

Черпака Ю.К.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області (далі - Виконавчий комітет), Білгород-Дністровського міського голови Одеської області Нановського Ігоря Миколайовича про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду 17 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови Білгород-Дністровської ради Одеської області Нановського І.М. № 35-к від 4 березня 2013 року «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_4.», поновити на роботі в Виконавчому комітеті на посаді першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів, стягнути з Виконавчого комітету середній заробіток в розмірі 7 000,00 грн. за час вимушеного прогулу в період з 11 березня 2013 року до дня поновлення на роботі.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 31 січня 2013 року ним, під тиском міського голови, подано заяву про звільнення з посади першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів. Строк звільнення повинен був настати, відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) - 14 лютого 2013 року. Оскільки, наміру розривати трудовий договір він не мав, продовжував виконувати свої службові обов'язки, однак, 4 березня 2013 року, всупереч вимог статті 38 КЗпП України, розпорядженням міського голови Нановського І.М. № 35-к його було звільнено з займаної посади.

Посилаючись на вказані обставини просив позов задовольнити.

Постановою Білгород-Дніпровського міськрайонного суду Одеської області від 22 липня 2013 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження міського голови Білгород-Дністровської ради Одеської області Нановського І.М. № 35-к від 4 березня 2013 року «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_4.». Поновлено ОСОБА_4 на роботі в Виконавчому комітеті на посаді першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради. Стягнуто з Виконавчого комітету на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 березня 2013 року по 22 липня 2013 року в розмірі 30 961,53 грн. Постанова в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 7 000 грн. допущено до негайного виконання.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухваленої ним постанови та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що заява про звільнення з посади подана позивачем 31 січня 2013 року, а тому строк звільнення, відповідно до положень статті 38 КЗпП України, наступив 14 лютого 2013 року, тобто через два тижні. Однак, оскільки наміру розривати трудовий договір позивач не мав та продовжував працювати, то, відповідно, підстав для його звільнення 4 березня 2013 року не було, у зв'язку з чим, дійшов висновку про задоволення позову.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та, ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що заява позивача про звільнення за власним бажанням від 31 січня 2013 року надійшла до Виконавчого комітету 19 лютого 2013 року, тобто в перший день виходу позивача на роботу після перебування на лікарняному, а тому останнім днем роботи позивача та днем звільнення є 4 березня 2013 року, отже, звільнення позивача за власним бажанням відбулось з дотриманням процедури та положення трудового законодавства України.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду з огляду на таке.

Судами встановлено, що 29 листопада 2010 року розпорядженням міського голови № 216-к ОСОБА_4 призначено на посаду виконувача обов'язків першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Білгород-Дністровської міської ради Одеської області.

Наступним розпорядженням від 2 грудня 2010 року № 221-к ОСОБА_4 призначено на посаду першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів та в цей же день затверджено рішенням Білгород-Дністровської міської ради № 4-VI.

4 березня 2013 року розпорядженням міського голови № 35-к ОСОБА_4 звільнено з займаної посади, відповідно до статті 38 КЗпП України, на підставі його заяви від 31 січня 2013 року.

Відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Згідно з частиною другою зазначеної статті, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

В період з 23 січня 2013 року по 18 лютого 2013 року, ОСОБА_4 перебував на лікуванні в одному з медичних закладів в стаціонарному режимі, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АВМ № 691005.

Як встановлено апеляційним судом, заява ОСОБА_4 про звільнення за власним бажанням від 31 січня 2013 року надійшла до Виконавчого комітету 19 лютого 2013 року, тобто в перший день роботи позивача після закінчення лікування та зареєстрована в кадровій службі Виконавчого комітету за № 04/3-з (а.с.57).

За вказаних обставин та враховуючи те, що наміру продовжувати роботу позивач не виявляв, заяву про звільнення не відзивав, розпорядженням міського голови від 4 березня 2013 року № 35-к його звільнено з посади першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради на підставі статті 38 КЗпП України. В цей же день позивача ознайомлено з розпорядженням про звільнення, однак, від підпису про ознайомлення з розпорядженням відмовився, про що складено відповідний акт (а.с.148). Обставини зазначені в акті підтвердили також свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 допитані в суді апеляційної інстанції.

Посилання позивача на копію розпорядження міського голови від 4 березня 2013 року № 33-к, відповідно до якого його призначено на вихідний день відповідальним за чергування з 8-00 години 9 березня до 08-00 години 10 березня 2013 року та фактично знаходився на робочому місті, апеляційний суд обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки відповідачем надано іншу копію цього розпорядження, в якому відповідальним за чергування у вказаний час визначено іншу особу (а.с.136-138). Крім того, начальник відділу з питань кадрової роботи та нагород ОСОБА_8, допитана апеляційним судом в якості свідка пояснила, що надана позивачем копія розпорядження від 4 березня 2013 року № 33-к є робочим проектом, що надана відповідальним особам для узгодження, та на якій відсутній підпис міського голови. Однак, після підписання міським головою розпорядження від 4 березня 2013 року № 33-к «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_4.» проект розпорядження про призначення відповідальних осіб на вихідний день доопрацьовано та підписано міським головою в остаточній редакції, в якому прізвище ОСОБА_4 не значиться (а.с.136-138).

З цих же підстав, апеляційний суд обґрунтовано не взяв до уваги листи за підписом позивача, що зареєстровані з наданням відповідного номеру вже після звільнення позивача з займаної посади та знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0002947. Крім того, правильно зазначив, що дата вихідної кореспонденції свідчить лише про день надсилання відповідного листа адресату, а не дату його виготовлення і підписання та не може свідчити про порушенням відповідальними працівниками Виконавчого комітету Інструкції з діловодства в виконавчих органах Білгород-Дністровської міської ради.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що звільнення ОСОБА_4 здійснено з дотриманням положень трудового законодавства, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

У зв'язку з тим, що касаційна скарга не містить доводів, котрі спростовують правильність висновків апеляційного суду, зміст оскарженого рішення також не дає підстав для висновку, що апеляційним судом порушено норми матеріального чи процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

За таких обставин, відповідно до частини першої статті 224 КАС України, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 222, 224, 231 КАС України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду 17 липня 2014 року - без змін..

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

С.В. Головчук

Ю.К. Черпак