Справа № 340/116/16а,2а/340/14/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року Справа № 876/2542/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Шинкар Т.І.,
суддів Пліша М.А.,
Большакової О.О.,
з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області, правонаступником якого є Косівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, на постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2016 року у справі №340/116/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області про визнання неправомірною відмови у призначені пенсії, зобов`язання здійснити дії щодо зарахування та призначити пенсію за вислугу років,-

В С Т А Н О В И В:

03.03.2016р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі, правонаступником якого є Косівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, (далі - Управління), просив визнати протиправними дії відповідача щодо призначення пенсії за вислугу років, зобов`язати Управління врахувати до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, роботу за період проходження військової служби на посаді санінструктора з 15.06.1988р. по 24.05.1990р., зобов`язати Управління призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 25.09.2015р.
Постановою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 15.03.2016р. позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 15.03.2016р. та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на день розгляду справи та винесення постанови і по даний час ОСОБА_1 продовжує працювати на посаді лаборанта бактеріолога Верховинської ЦРЛ, що підтверджується записами трудової книжки позивача. Оскільки пенсії за вислугу років призначаються при залишені роботи, яка дає право на пенсію, підстави для призначення пенсії позивачу з 25.09.2015р. відсутні. Вказує, що військова служба, незалежно від місця її проходження, зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію, а не пенсію за вислугу років. Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота яких дає право на пенсію за вислугу років не передбачено військової частини та посади санітарного інструктора. Судом першої інстанції не враховано, що пенсія за віком на пільгових умовах призначається відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і немає відношення до пенсії за вислугу років, визначеної ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
В судовому засіданні позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про розгляд справи, що у відповідності до ч.4 ст. 196 КАС України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 01.04.1988р. прийнятий тимчасово на посаду завідуючого ФАП с.Кривопілля, з якої 13.04.1988р. позивача звільнено відповідно до ст.36 п.3 КЗпП УРСР у зв`язку з призовом на дійсну службу в ряди Радянської Армії з 13.05.1988 р. (а.с.10,11).
З 15.06.1988р. по 24.05.1990р. при проходженні військової служби працював на посаді санінструктора, що підтверджується довідкою Верховинського районного військового комісаріату №392 від 08.10.1990р. (а.с.14) та архівною довідкою ЦА МОРФ від 13.01.2016р. (а.с.23).
Відповідно ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондують із ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 08.10.1990р. тимчасово прийнятий на посаду завідуючого Фельдшерсько-акушерського пункту с. Ходак Верховинського району, де працював до 01.05.1991р.; 05.05.1991р. прийнятий на посаду помічника епідеміолога в Санітарно-епідеміологічну станцію, де працював по 29.12.2012р.; з 30.01.2013р. по 23.01.2014р. перебував на обліку в Верховинській районній службі зайнятості населення; 11.03.2014р. прийнятий на посаду лаборанта бактеріолога КДЛ у Верховинську ЦРЛ, де і продовжує працювати на даний час (а.с.12-13).
25.09.2015р. позивач звернувся до Управління із заявою щодо призначення пенсії за вислугою років згідно п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом Управління від 01.10.2015р. повідомлено, що право на пенсію за вислугу років позивачем не підтверджено, спеціальний стаж працівника охорони здоров`я становить 23 роки 6 місяців 4 днів при необхідному 25 років (а.с.5).
Не погоджуючись з таким висновком Управління, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з абз.2 ч.16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Відповідно до ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі Закон №1788-XII) пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Згідно з положеннями ст.52 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих а інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.
Відповідно до п. «е» ч.1 ст.55 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.
З аналізу змісту заперечення на позовну заяву та апеляційної скарги вбачається, що підставою для відмови Управління у призначенні пенсії за вислугою років є не зарахування до спеціального стажу періоду служби в лавах Радянської армії на посаді санінструктора з 15.06.1988р. по 24.05.1990р., оскільки посада санітарного інструктора військової частини відсутня у Переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України №909 від 04.11.1993р. Окрім того, Управлінням зазначено, що військова служба зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію, а не пенсію за вислугу років.
Колегія суддів вважає такі висновки Управління необґрунтованими з врахуванням наступного.
Законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачають зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, а також пільгове (кратне) обчислення цього періоду військовослужбовцям, які за рішенням Уряду СРСР проходили військову службу в державах, де в той час велися бойові дії, для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення та отримання різних видів пенсій і соціальних виплат.
Зокрема, Законом СРСР від 12 липня 1967 року «Про загальний військовий обов`язок» і Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17 лютого 1981 року № 193, було передбачено зарахування часу перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. № 2232-XII, в редакції чинній на момент звернення за призначенням пенсії, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII, в редакції чинній на момент звернення за призначенням пенсії, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.
Згідно з п. «в» ч.3 ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби.
Відповідно до ст.2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
З матеріалів справи встановлено, що на день призову на строкову військову службу ОСОБА_1 працював завідувачем ФАП с.Кривопілля, строкову військову службу проходив по спеціальності, отриманої ним до служби в армії (санінструктор).
В свою чергу, Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. № 909 з наступними змінами.
У розділі 2 вказаної Постанови «Охорона здоров`я» передбачено посади лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, як такі, що дає право на пенсію за вислугою років.
Відповідно до примітки 2 цієї Постанови робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
При цьому колегія суддів зауважує, що посада «санінструктора» відносяться до медичних спеціальностей та комплектується відповідними медичними спеціалістами із середньою та спеціальною медичною освітою, наявність якої у позивача підтверджується відповідним дипломом Серії НОМЕР_2 (а.с.9).
Як це вбачається з листа Міністерства юстиції України від 18.05.2009р. №6090-0-33-09-21, якщо військовослужбовці проходять військову службу в закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України на посадах лікарів та середнього медичного персоналу, тобто на посадах, які передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 проходження військовослужбовцями військової служби зараховується до стажу роботи, яка дає право на пенсію за вислугу років.
Відповідно до наказу Міністерства оборони України №162 від 20.05.2004р. робота у медичному пункті військової частини є роботою у закладі охорони здоров`я Збройних сил України.
На підставі вказаного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що період служби в армії з 15.06.1988р. по 24.05.1990р. на посаді санінструктора слід зарахувати до спеціального трудового стажу позивача, що дає право на пенсію за вислугу років.
Водночас, при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції безпідставно зобов`язано Управління призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки відповідно до положень ч.2 ст.7 Закону №1788-XII пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Як встановлено колегією суддів з запису у трудовій книжці позивача №14 від 12.02.2016р., ОСОБА_1 продовжує працювати на посаді лаборанта-бактеріолога з вищою медичною освітою КДЛ Верховинської ЦРЛ (а.с.13звор.).
Як вбачається з офіційного сайту Мінюсту «Детальна інформація про юридичну особу», запис 31.03.2016р., Управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області стан суб`єкта «припинено».
Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до переконання, що спірний період служби позивача з 15.06.1988р. по 24.05.1990р. слід зараховувати до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте право на призначення вказаного виду трудової пенсії у ОСОБА_1 виникне лише у разі звільнення його з роботи та звернення до Управління з відповідною заявою про призначення такого виду пенсії, а тому вимоги позивача про визнання дій Управління у не призначенні пенсії протиправними та зобов`язання таку пенсію призначити з 25.09.2015р. є безпідставними.
Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області, правонаступником якого є Косівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, задовольнити частково.
Постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2016 року у справі №340/116/16-а скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити частково.
Зобов`язати Косівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 у спеціальний трудовий стаж, який дає йому право на пенсію за вислугою років період проходження військової служби в рядах Радянської армії на посаді санінструктора з 15.06.1988р. по 24.05.1990р.
В задоволені решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

О.О.Большакова

Повний текст Постанови складено 13.06.2016р.