Справа № 2а-10935/09/0470
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року м. Київ К/800/11316/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

за участю секретаря - Калініна О.С.

та представників сторін:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - Макаренко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2012

та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015

у справі № 2а-10935/09/0470

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2012 позов задоволено частково. Скасовано податкові повідомлення рішення № /2 від 20.07.2009 та №/3 від 12.08.2009 в частині застосування до Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» штрафних (фінансових) санкцій по податку на прибуток в сумі 3107215 грн. Скасовано податкові повідомлення рішення №/2 від 20.07.2009 та №/3 від 12.08.2009 про застосування до Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» штрафних (фінансових) санкцій по податку на прибуток в сумі 249 485 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015, з урахуванням ухвали від 13.03.2015 про виправлення описки, позов задоволено. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2012 скасовано. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення № /0/2740 від 29.01.2009 про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 435 982 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 217991 грн., № /1 від 26.03.2009 про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 435 982 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 217991 грн., № /2 від 02.06.2009 про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 435 982 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 217991, грн., № /2 від 20.07.2009 про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 20498 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 10249 грн., №/3 від 12.08.2009 про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 435 982 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 217991 грн., № /3 від 12.08.2009 про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 20498 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 10249 грн., № /2 від 20.07.2009 про визначення податкових зобов'язань з податку на прибуток за основним платежем в сумі 1226242,00 грн. та в частині застосування штрафних санкцій в сумі 613121,00 грн., № /3 від 12.08.2009 про визначення податкових зобов'язань з податку на прибуток за основним платежем в сумі 1226242,00 грн. та в частині застосування штрафних санкцій в сумі 613 121,00 грн. В іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2012 залишено без змін.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання з'явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом було проведено планову виїзну перевірку ВАТ «Дніпропетровський трубний завод» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2007 по 30.09.2008, за результатами якої складено акт перевірки №8-08-02/2-05393122 від 14.01.2009.

На підставі вказаного акту, відповідачем 29.01.2009 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №/0/2739 про визначення податкового зобов'язання у вигляді штрафної санкції в сумі 0,04 грн. зі збору за спеціальне водокористування для потреб гідроенергетики і водного транспорту;

- №/0/2740 про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на 435 982,0 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 217 991,00 грн.;

- №/0/12741 про визначення податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 3678,27 гри. (в т.ч. за основним платежем - 1226,09 грн. та штрафною санкцією - 2452,18 грн.

Позивач оскаржив в адміністративному порядку податкові повідомлення-рішення від 29.01.2009 №/0/2740 та №/0/12741.

За результатами розгляду первинної скарги позивача СДПІ ВПП прийнято рішення від 26.03.2009 №9647/10/08-15-24, згідно якого оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення. Відповідачем також були прийняті податкові повідомлення-рішення від 26.03.2009: №/0/9642 - про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на 435 982,0 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 217991,00 грн.; №/1/9643 про визначення податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 3678,27 грн. (в т.ч. за основним платежем - 1226,09 грн., штрафною санкцією - 2452,18 грн.

За результатами розгляду повторної скарги позивача ДПА у Дніпропетровській області прийнято рішення від 28.05.2009 № 14011/10/25-008 (з урахуванням доповнень від 02.06.2009 №14509/10/25-008), яким залишено без змін податкові повідомлення-рішення СДПІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську №/0 та №/1 про зменшення суми ПДВ заявленого до відшкодування на 435982,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 217991,00 гри.; збільшено суму зменшення бюджетного відшкодування ПДВ необґрунтовано заявленого до відшкодування на 628975,00 грн. та, відповідно, збільшено суму штрафних санкцій на 314487,50 грн.; визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 5044094,00 грн. в т.ч. за основним платежем 1323758,00 грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 3720336,00 грн.

На виконання рішення ДПА у Дніпропетровській області від 28.05.2009 № 14011/10/25-008 (з урахуванням доповнень від 02.06.2009 №14509/10/25-008) про результати розгляду повторної скарги, СДПІ ВПП прийнято наступні податкові повідомлення-рішення від 02.06.2009: №/2/16915 - про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на 435982,00 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 217991,00 грн.; №/2/16917 - про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на 628975,00 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 314487,50 грн.; №/2/16916 - про визначення податкових зобов'язань з податку на прибуток в сумі 5044094,00 грн. (в т.ч. за основним платежем - 1323758,00 грн., штрафними санкціями - 3720336,00 грн.).

За результатами повторної скарги позивачем оскаржено до ДПА у Дніпропетровській області суму збільшених за результатами оскарження податкових зобов'язань, що визначені податковими повідомленнями-рішеннями від 02.06.2009 №/2 та №/2 (скарги від 05.06.2009 №49/135 та від 11.06.2009 №349/145); до ДПА України податкові зобов'язання, визначені за податковими повідомленнями - рішеннями №/2, №/2, №/.

За результатом розгляду скарг ВАТ «Дніпропетровський трубний завод» на суму збільшеного податкового зобов'язання з податку на прибуток та ПДВ ДПА у Дніпропетровської області своїм рішенням від 16.07.2009 №18817/10/25-008 переглянуто визначені ОблДПА податкові зобов'язання як у сторону зменшення, так і у сторону збільшення, а саме: податкове повідомлення-рішення СДПІ ВПП від 02.06.2009 №/2 скасоване в частині 608477,00 грн. зменшеного бюджетного відшкодування з ПДВ та 304238,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій; в частині 20498,00 грн. зменшеного бюджетного відшкодування з ПДВ та 10249,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій - залишено без змін; податкове повідомлення-рішення СДПІ ВПП від 02.06.2009 №/2 скасоване в частині 97516,00 грн. основного платежу; в частині 1226242,00 грн. основного платежу та 3720336,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій - залишено без змін та прийнято менш сприятливе для платника рішення - збільшено суму штрафних санкцій на 249485,00 грн.

На виконання рішення ДПА у Дніпропетровській області від 16.07.2009 №18817/10/25-008 СДПІ по роботі з ВПП у м.Дніпропетровську винесено наступні податкові повідомлення-рішення від 20.07.2009: №/2/22052 - про визначення податкових зобов'язань з податку на прибуток в сумі 4946578,00 грн. (в т.ч. за основним платежем - 1226242,00 грн., штрафними санкціями - 3720336,00 грн.) (винесено на заміну ППР №/2); №2/2/22053 - про визначення суми податкових зобов'язань з податку на прибуток у вигляді штрафної санкції на суму 249485,00 грн.; №/2/22054 - про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на 20498,00 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 10249,00 грн. (винесено на заміну ППР №/2).

Позивач, не погоджуючись з рішеннями ДПА у Дніпропетровській області, прийнятими за результатами розгляду скарг (від 28.05.2009 №14011/10/25-008 та від 16.07.2009 №18817/10/25-008), на адресу ДПА у Дніпропетровській області надано повторні скарги від 31.07.2009 №62/1юр-3-91 та №49/193 на податкові повідомлення-рішення СДПІ ВПП від 02.06.2009 №/2, від 20.07.2009 №/2 та №/2 - про сплату податку на прибуток та штрафних санкцій; від 20.07.2009 №/2 - про зменшення бюджетного відшкодування з ПДВ та сплату штрафних санкцій.

Рішенням ДПА у Дніпропетровській області від 13.08.2009 №21520/10/25-008 податкове повідомлення-рішення від 20.07.2009 №2/2 залишено без змін, а скарга платника - без задоволення. В частині оскарження ППР №/2 від 20.07.2009 та №/2, скарги посадових осіб ВАТ «ДТЗ» не розглядалися з посиланням на порушення порядку оскарження.

За результатами розгляду скарги ДПА України Рішенням від 06.08.2009 №16859/7/25-0515 залишено без змін податкові повідомлення-рішення СДПІ ВПП №/0/2740 від 29.01.2009 (№/1 від 26.03.2009) з урахуванням рішення ДПА у Дніпропетровській області від 28.05.2009 №14011/10/25-008, прийнятого за розглядом повторної скарги (податкові повідомлення-рішення від 02.06.2009 №/2, №/2 і №/2) та рішення ДПА у Дніпропетровській області від 16.07.2009 №18817/10/25-008, прийнятого за розглядом первинних скарг, а скарги ВАТ «ДТЗ» - без задоволення.

Позивачем на адресу ДПА України направлено повторні скарги на податкові повідомлення-рішення СДПІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську від 02.06.2009 №/2 і від 20.07.2009 №/2, № та на рішення ДПА у Дніпропетровській області від 28.05.2009 №14011/10/25-008, прийняте за розглядом первинних скарг.

Листом ДПА України від 14.08.2009 №17521/7/25-0515 повідомлено, що податкові зобов'язання, визначені податковими повідомленнями-рішеннями СДПІ ВПП від 02.06.2009 №/2, №/2, №/2 з урахуванням рішення ДПА у Дніпропетровській області від 16.07.2009 № 18817/10/25-008, вважаються узгодженими і подальшому адміністративному оскарженню не підлягають.

Матеріали справи свідчать, що перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.2 п. 5.3, п.п. 5.3.3 п. 5.3, п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 9 місяців 2008 року на 58919508 грн., за рахунок заниження об'єкта оподаткування за І квартал 2008 р. - на 17234841 грн., за II квартал 2008 р. - на 41157225 грн. (що призвело до заниження оподатковуваного прибутку за І півріччя 2008 року на 58392067 грн.), за III квартал 2008 р.- на 527442 грн.;

- абз. 5 п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», з урахуванням п.п. 7.4.3 п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону, в результаті чого завищено податкові зобов'язання з ПДВ на загальну суму 731017,69 грн.;

- п.п. 7.4.3 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого завищено суму податкового кредиту на суму 1291521 грн.

Колегія суддів, переглядаючи оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку, погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про задоволення позову, враховуючи наступне.

Перевіркою встановлено, що позивач здійснював реалізацію продукції власного виробництва за цінами, що нижчі собівартості виготовлення продукції корпорації, що призвело до отримання збитків.

Згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу - це суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг).

Згідно з ч.1 ст.3 Господарського кодексу України господарська діяльність - це діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що самостійна, ініціативна, систематична господарська діяльність, яка здійснюється на власний ризик з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, є підприємництвом у розумінні.

Наведені норми права дають підстави вважати, що у зв'язку з веденням господарської діяльності платником податку здійснюються операції, кінцевим результатом яких є отримання прибутку, але здійснюються вони на його власний ризик. Таким чином, при здійсненні платником податку господарської діяльності можливі збиткові операції.

Крім того, законодавство не встановлює прямої залежності формування валових витрат відповідного звітного періоду лише за тими господарськими операціями, внаслідок яких позивач отримав прибуток, а також не встановлює імперативного припису коригування валових витрат при продажу товарів за ціною, нижчою від розміру собівартості.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що при підготовці оскаржуваних повідомлень-рішень, надані уточнюючі декларації позивача податковим органом прийняті до уваги не були та не було враховано факту заниження позивачем валових витрат. У відповідача були відсутні підстави для нарахування позивачу податку на прибуток у зв'язку з відсутністю прибутку за цей період.

Крім того, як встановлено з матеріалів справи, податковий орган вважає, що позивач допустив порушення п. 5.9 ст. 5 Закону України Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», оскільки неправильно визначав приріст балансової вартості запасів, що призвело до заниження валового доходу внаслідок не врахування вартості металобрухту при розрахунку приросту вартості матеріальних запасів.

Відповідно до п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді.

Як зазначив суд апеляційної інстанції, відходи металобрухту, які утворилися у процесі виробництва металовиробів, не є металосировиною, що не була використана у господарській діяльності платника, оскільки технологічний процес такого виробництва неможливий без одержання відходів у вигляді металобрухту; відтак, придбана частина металопродукції, що перетворилася на металобрухт у процесі виробництва, була безпідставно виключена податковим органом з обліку витрат платника на виробництво продукції, що обумовлює правильність позиції позивача про незаконність оспорюваного донарахування з податку на прибуток.

За правилами підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У судовому порядку встановлено, що метало сировина, у зв'язку із придбанням якої сплачені Товариством суми ПДВ відносились до податкового кредиту, була повністю залучена до виробничого процесу із виготовлення продукції позивача з метою її подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах його господарської діяльності.

Технологічний процес такого виробництва неможливий без одержання відходів у вигляді металобрухту, який позивач відповідно до пункту 11.44 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» мав право поставляти та поставляв без нарахування ПДВ.

Відповідно до підпункту 7.4.2 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону, якщо платник податку придбаває (виготовляє) товари (послуги) та основні фонди, які призначаються для їх використання в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 та пунктом 11.44 статті 11 цього Закону, то суми податку, сплачені у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включаються до складу податкового кредиту такого платника.

Підпунктом 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 вказаного Закону встановлено, що у разі коли товари (роботи, послуги), виготовлені та/або придбані, частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково ні, до суми податкового кредиту включається та частка сплаченого (нарахованого) податку при їх виготовленні або придбанні, яка відповідає частці використання таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях звітного періоду.

Реалізовуваний позивачем металобрухт не придбавався з метою його використання у неоподатковуваних операціях, що за змістом підпункту 7.4.2 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону позбавляє платника права на включення сум податку до податкового кредиту. Також зазначені відходи власного виробництва позивача не можуть кваліфікуватись як наведений у підпункті 7.4.3 цієї статті товар, який був придбаний чи виготовлений платником і частково використовувався ним у неоподатковуваних операціях, що за правилами цієї норми передбачає перерозподіл податкового кредиту.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції зробив вірний висновок про відсутність підстав для зменшення позивачем як податкового кредиту, сформованого внаслідок придбання металосировини, так і податкового кредиту звітного періоду, в якому реалізовані відходи від її переробки (металобрухт), на суму ПДВ, розраховану із вартості цього металобрухту.

За результатами перевірки вказано на заниження податкових зобов'язань з ПДВ в сумі 405 520 грн. по операціях з реалізації продукції за цінами нижчими собівартості її виготовлення та в сумі 196 199 грн. при використанні придбаних з податком на додану вартість товарів в неоподаткованих операціях (поставка металобрухту).

Відповідно до пункту 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

Згідно з абз. першим пп. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотнє, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

У відповідності із пп. 1.20.8 пункту 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладено на податковий орган у порядку, встановленому законом.

Визначення податковим органом податкових зобов'язань позивачу з податку на додану вартість із рівня собівартості послуг не відповідає нормам пункту 1.20 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», оскільки фактично податковий орган визначив звичайну ціну товару, застосувавши правила, встановлені підпунктом 1.20.5-1 цього пункту (за правилами положень (стандартів) бухгалтерського обліку), тоді як це допустимо тільки в разі, якщо звичайну ціну не можна встановити на підставі цін, що склалися на ринку ідентичних (однорідних) послуг при співставних умовах реалізації.

За таких обставин, ОДПІ не довела рівень звичайної ціни на реалізовану продукцію на рівні їх собівартості в бухгалтерському обліку позивача.

За наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій про відсутність у податкового органу підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Доводи, наведені скаржником в касаційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки вони не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судами попередніх інстанцій.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та дано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись ст. ст. 221, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2012 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис)О.А. Моторний
Судді(підпис)І.В. Борисенко
(підпис)В.В. Кошіль