Справа № 345/3204/15-а
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 р. Справа № 876/1869/16
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Бадівській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2016 року у справі за її позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області (правонаступник Калуське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області) про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області (далі - УПФ) у якому просила: витребувати у відповідача звіт про виконання рішення суду; зобов'язати начальника УПФ подати особисто звіт або особу, яка його заміняє; визнати дії УПФ по невиконанню рішення судів неправомірними; за свідоме невиконання рішення суду посадовими особами, особисто начальником УПФ накласти штраф згідно частин 2 та 5 ст.267 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС); винести окрему ухвалу та направити у правоохоронні органи для притягнення посадових осіб відповідача за невиконання рішень судів та перевищення повноважень; зобов'язати УПФ провести перерахунок та виплату позивачу призначеної пенсії на підставі статей 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII) державну пенсію по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та 75% мінімальної пенсії за віком відповідно, з врахуванням ст.67 Закону №796-XII, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), з 08.10.2010 по даний час з урахуванням виплачених сум, згідно постанови суду від 12.06.2012 і виплатити її негайно.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що судові рішення яким УПФ зобов'язано провести їй перерахунок пенсії безпідставно не виконуються відповідачем, а відтак суд має право в порядку контролю за виконанням таких зобов'язати відповідача вчинити відповідні дії та визнати таке невиконання неправомірним, для повного захисту прав позивача.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2016 року у справі №345/3204/15-а у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила ОСОБА_1, яка покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі покликається на обставини викладені в позовній заяві та вказує на те, що судом не перевірено відсутність у відповідача коштів для виплати належної їй пенсії.

Відповідач у письмовому запереченні апеляційну скаргу позивача необґрунтованою, та просить залишити її без задоволення, а провадження у справі закрити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги позивача є безпідставними, а відповідач у спірних правовідносинах діяв у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2012 року у справі №0908/2465/2012 (далі - Постанова), яка залишена без змін ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2014 року та Вищого адміністративного суду України від 09 липня 2015 року (а.с.50-56), з врахуванням ухвали цього ж суду від 07 листопада 2014 року про виправлення описки, визнано дії по не виконанню постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2011 року у справі №2-а-4725/2011 (далі - Постанова-1) в частині нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі статей 50 та 54 Закону №796-XII державну пенсію по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та 75% мінімальної пенсії за віком відповідно, з врахуванням ст.67 Закону №796-XII, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону №1058-IV неправомірними. Скасовано розпорядження УПФ від 10.01.2012 №115057. В решті вимог відмовлено.

Враховуючи, що Постанова не виконується відповідачем, позивач звернулася до суду із цим адміністративним позовом.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про: витребування з УПФ звіту про виконання Постанови, зокрема від начальника особисто або особи, що його заміняє; накладення штрафу згідно частин 2 та 5 ст.267 КАС, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.267 КАС суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Цій нормі кореспондують положення абз.7 п.4 ч.1 ст.163, абз.5 п.4 ч.1 ст.207 КАС, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Тому, виходячи із системного аналізу вищенаведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки позивач звернувся із вимогою про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення після прийняття постанови у справі, суд першої інстанції своєю ухвалою вірно відмовив у задоволенні таких вимог.

Також, оскільки ст.267 КАС передбачає накладення штрафу лише за наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту, то підстави для накладення на УПФ чи його посадових осіб штрафу в порядку цієї статті відсутні.

В частині позовних вимог про зобов'язання УПФ провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 призначеної їй пенсії на підставі статей 50 та 54 Закону №796-XII, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати таке.

Згідно Постанови-1, яка була скасована постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2014 року (далі - Постанова-2) УПФ уже було зобов'язано здійснити відповідний перерахунок та виплату пенсії позивачу. Вказане судове рішення набрало законної сили та як вбачається із матеріалів справи є частково виконаним в частині нарахування відповідних коштів.

Більше того, зобов'язання здійснити вимоги про перерахунок та виплату пенсії позивачу згідно Постанови не можуть бути задоволені, оскільки згідно постанови Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року така разом із рішенням апеляційного та касаційного суду була скасована, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Таким чином, покликання апелянта на неправомірне невиконання УПФ Постанови є безпідставними.

Що ж до вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій відповідача щодо невиконання Постанови-1 та Постанови-2, то суд апеляційної інстанції зазначає, що на виконання цього рішення суду, УПФ проведено перерахунок пенсії позивача та нараховано суму доплати у розмірі 215992,43грн, які залишаються не виплаченими у зв'язку із відсутністю відповідних коштів в УПФ.

Слід зазначити, що невиконання судового рішення УПФ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, а відтак неправомірних дій по виконанню Постанов-1,2 відповідач не вчинив.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 24 березня 2015 року у справі №21-66а15.

Більше того, УПФ не відмовляється виплатити відповідні кошти позивачу, а зазначає, що така виплата буде здійснена після надходження відповідних коштів із Державного бюджету України (а.с.72).

Щодо позовних вимог про винесення судом окремої ухвали, апеляційний суд вважає такі безпідставними, оскільки в силу вимог ст.166 КАС, прийняття окремої ухвали є правом суду, а не його обов'язком, яке може бути реалізовано в разі виявлення під час розгляду справи порушення закону, що у розглядуваній справі судом першої та апеляційної інстанцій не виявлено.

Додатково слід погодитись із доводами суду першої інстанції щодо невідповідності ст.267 КАС заявленої позивачем заяви, оскільки така не може бути подана у порядку позовного провадження та окрім цього, не відповідає встановленим цією статтею вимогам.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог ОСОБА_1 та відсутності у зв'язку із цим підстав для задоволення заявленого позову.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 207, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 13 червня 2016 року.