Справа № 804/1346/16
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2016 р.Справа №804/1346/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участю представників: позивача третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області, Головне управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області, про визнання незаконними дій, стягнення одноразової допомоги, середнього заробітку та моральної шкоди, -
9 березня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області, третя особа Головне управління Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням уточнень, просить:
- визнати дії УДАЇ ГУМВС України в Дніпропетровській області відносно позивача незаконними;
Ухвалою суду від 11 квітня 2016 року до участі у справі в якості другого відповідача залучено Головне управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що:
- з 05.10.1993 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, 06.11.2015 року наказом начальника ГУ МВС України в Дніпропетровській області №485 о/с ОСОБА_5 був звільнений з органів внутрішніх справ у звязку з виходом на пенсію відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;
- позивач вважає, що дії відповідача порушують його права, оскільки невиплата звільненому працівнику всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим порушенням, а отже, звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого порушення, яким є день фактичного розрахунку. Для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку;
- незаконними діями відповідача нанесено позивачу моральну шкоду, значні моральні страждання, позивач не може налагодити нормальні життєві звязки, не має можливості влаштуватись на роботу, на його утриманні є троє дітей, які постійно потребують матеріальної підтримки, яку позивач невзмозі їм надати, що призводить до здійснення позивачем додаткових зусиль для організації свого життя та життя його родини.
Представник відповідача - Управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області, надав суду письмові заперечення з наступним обґрунтуванням:
- одноразова виплата грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ повинна здійснюватись тим органом, в якому позивач безпосередньо працював, а саме Управлінням Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Дніпропетровській області, відповідно до довідки УДАІ ГУМВС від 18.04.2016 року №7/1983 вищевказані грошові кошти вже перераховані ОСОБА_5 на особисту картку УДАІ ГУВМС платіжним дорученням від 11.03.2016 року №43;
- спеціальним законодавством врегульовані спірні правовідносини таким чином, що виплата компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні осіб, які проходили службу в ОВС не передбачена, а дія норм Кодексу законів про працю України на них не поширюється;
- позивачем доказів спричинення моральної шкоди з боку відповідачів та належного обґрунтування її розміру, із зазначенням та наданням відповідних доказів, у заявленій у позовній заяві сумі до суду надано не було.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав обрану правову позицію.
Представник відповідача 1 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності на підставі наданих письмових заперечень.
Представник відповідача 2 до суду не прибув, причин неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник третьої особи в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, надав пояснення аналогічні, викладеним у письмових запереченнях відповідача.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 11.10.1993 року згідно наказу управління внутрішніх справ у Дніпропетровській області №95о/с від 05.10.1993 року ОСОБА_5 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України.
06.11.2015 року згідно наказу начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області №485о/с позивач був звільнений з органів внутрішніх справ, у звязку з виходом на пенсію відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 року.
Під час звільнення у звязку з виходом на пенсію, позивачу не було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 6 листопада 2015 року по дату фактичного розрахунку, суд зазначає наступне.
Позивач, заявляючи зазначену вимогу, посилається на норми Кодексу законів України про працю, зокрема статтю 117 Кодексу законів України про працю, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку
Відносини щодо звільненням з публічної служби, в тому числі з органів внутрішніх справ, та виплата вихідної допомоги врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. Вищевказана правова позицію підтверджена рішеннями Вищого адміністративного суду у відповідній категорії справ.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII від 9 квітня 1992 pоку (далі Закон №2262) в редакцій, чинній на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Згідно преамбули Закону №2262, останній визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Предметом регулювання Кодексу законів України про працю, згідно статті 1, є трудові відносини. Таким чином норми статті 117 Кодексу законів України про працю не підлягають застосуванню з питання виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Отже, суд доходить висновку про те, що вимога позивача про стягнення з Управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області середнього заробітку за весь час затримки розрахунку відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів України про працю з 6 листопада 2015 року по дату фактичного розрахунку, не підлягає задоволенню, з огляду на відсутність у вищевказаних нормативно-правових актах, що регулюють відповідні правовідносини, строків виплати одноразової грошової допомоги.
Таким чином, з системного аналізу норм законодавства, адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області, Головне управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області, про визнання незаконними дій, стягнення одноразової допомоги, середнього заробітку та моральної шкоди - відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 10 травня 2016 року.

Суддя ОСОБА_1