Справа № 826/5125/15
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" червня 2016 р. м. Київ К/800/10099/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді - Загороднього А.Ф.,
суддів: Заїки М.М., Пасічник С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2016 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2016 року

у справі № 826/5125/15

за позовом ОСОБА_1

до Деснянського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у місті Києві

третя особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Деснянського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у місті Києві, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила:

- визнати протиправним рішення Відділу громадянства, реєстрації і міграції фізичних осіб Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 13 листопада 2014 року, яким зареєстровано ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Деснянське РУ ГУ МВС України в м. Києві зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_4 (2009 р.н.), за адресою: АДРЕСА_1 ;

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2016 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1

ОСОБА_1 не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, подала касаційну скаргу в якій посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом зі своїм сином ОСОБА_2 у трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 березня 1994 року, вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності позивачу та її сину ОСОБА_2 , який на даний час перебуває у розшуку.

ОСОБА_4 є малолітньою донькою сина ОСОБА_2 і з моменту народження була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_2 . Син позивача ОСОБА_2 , без дозволу і без згоди позивача зареєстрував у квартирі за адресою АДРЕСА_1 свою малолітню доньку, про що свідчить довідка за формою від 05 грудня 2014 року №13.

Не погоджуючись із цим, позивач в усній формі звернулася до Відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних особі Деснянського районного управління ГУ МВС в м. Києві з проханням скасувати реєстрацію ОСОБА_4 в квартирі, на що їй було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що законодавцем передбачено, що для реєстрації місця проживання малолітньої особи разом з батьками дозвіл власника квартири не потрібен.

Однак, висновок судів є передчасним та таким, що зроблений без повного та всебічного з`ясування обставин у справі.

Відповідно до частини 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Статтею 65 Житлового кодексу України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 156 цього Кодексу - члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Тобто, даною нормою не передбачена згода власника будинку (квартири) безпосередньо при вселенні неповнолітньої дитини до одного з батьків. При цьому, суди першої та апеляційної інстанції помилково зробили висновок, щодо можливої реєстрації неповнолітньої дитини до одного з батьків без згоди згода власника будинку (квартири).

Крім того, частиною 2 статті 6 цього Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що для реєстрації особа або її законний представник подає, зокрема письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів.

Вимогами пункту 2.2. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року N 1077, для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру, зокрема: письмову заяву про реєстрацію місця проживання; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання. У разі реєстрації місця проживання у центрі договір оренди житлового приміщення може бути засвідчено адміністратором центру;

Таким чином, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів передбачено перелік документів необхідних для реєстрації місця проживання або місця перебування особи.

Разом з тим, в порушення вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи не досліджено на підставі яких саме документів було здійснено реєстрацію ОСОБА_4 у квартирі за адресою АДРЕСА_1 ., зокрема чи надавала ОСОБА_1 , яка є співвласником квартири письмову згоду на реєстрацію малолітньої дитини, чи надавала особа яка зверталась з заявою про реєстрацію дитини до Відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних особі Деснянського районного управління ГУ МВС в м. Києві оригінал свідоцтва про право власності на квартиру.

Враховуючи викладене, колегія суддів не може погодитись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки рішення судів прийняті по недостатньо з`ясованим і перевіреним обставинам справи, що мають значення для її правильного вирішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що вказані порушення норм матеріального та процесуального права не можуть бути усунені судом касаційної інстанції, що відповідно до вимог частини 1 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2016 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у місті Києві третя особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала підлягає перегляду Верховним Судом України у порядку, строки та з підстав, передбачених главою третьою розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді М.М. Заїка

С.С. Пасічник