Справа № 284/230/16-а
Суддя: Діброва О. В.
Дата ухвалення: 2016-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Народицький районний суд Житомирської області
Справа № 284/230/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року смт. Народичі

Народицький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Діброви О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови йому у виплаті пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і зобов'язати відповідача з 01.06.2015 року відновити виплату йому зазначеної пенсії у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що з він перебував на обліку у відповідача, як отримувач пенсії, однак, з 01.04.2015 року пенсія йому не виплачувалась у зв'язку із внесенням змін до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якими було тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, припинено виплату пенсій у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". Вважає, що зазначене тимчасове обмеження втратило свою силу, оскільки у відповідності до п.5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу». Відтак, з 01.06.2015 року позивач втратив право на призначення йому пенсії на підставі Закону України «Про державну службу», а тому, обмеження щодо тимчасового зупинення виплати пенсії на нього не поширюються.

Сторони в судове засідання не з'явились, позивач просить справу розглянути без його участі; представник відповідача надіслав заперечення проти позову, в якому просить в задоволенні позову відмовити у зв'язку з безпідставністю і необґрунтованістю.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач з 14.02.2011 року працює на помічником судді Народицького районного суду Житомирської області та з 05.12.2003 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, як отримувач пенсії за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».

З 01.04.2015 р. відповідачем припинено виплату позивачу зазначеної вище пенсії у зв'язку із внесенням змін до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якими було тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, припинено виплату пенсій у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".

Зазначені обставини підтверджуються листом відповідача №1733/Г-11 від 29.12.2015 року (а.с. 4), запереченням на адміністративний позов №4237/10 від 26.04.2016 року (а.с. 15-17) та копіями трудової книжки (а.с. 5) й посвідчення №85/9335 від 22.12.2003 року(а.с. 6).

Вирішуючи питання щодо правомірності вимог позивача, суд виходить з таких міркувань.

Статтею 8 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Судом встановлено, що призупинення виплати пенсії позивачу було здійснено в зв'язку з тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 2 березня 2015 року до абзацу другого частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" були внесені зміни, у відповідності до яких тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (надалі - Закон № 213) у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу»; «Про прокуратуру»; «Про судоустрій і статус суддів»; «Про статус народного депутата України»; «Про Кабінет Міністрів України»; «Про судову експертизу»; «Про Національний банк України»; «Про службу в органах місцевого самоврядування»; «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Оскільки до 1 червня 2015 року не був прийнятий закон, вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213, з вказаної дати втратили чинність норми законів України «Про державну службу» та «Про судоустрій і статус суддів» щодо пенсійного забезпечення і, відповідно, особам, які підпадають під дію цих Законів, пенсія/щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», та щомісячного довічного грошового утримання на умовах, передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

З огляду на викладене, суд вважає, що з 1 червня 2015 року втратили свою чинність правові підстави тимчасового припинення виплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу», а тому, вимога позивача щодо відновлення виплати йому раніше призначеної пенсії є законною та підлягає задоволенню.

Суд дійшов даного висновку з урахуванням також і наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У відповідності до статті 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; відповідальності суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Крім того, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 14 Конвенції визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до статті 18 Конвенції обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Враховуючи викладене, суд вважає, що діями відповідача безпосередньо порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України .

Згідно Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №28-2 від 22.12.2014 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 р. за №41/26486, управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд). Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань:

призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства;

забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Таким чином, суд дійшов переконання, що існує достатньо підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у виплаті з 01.06.2015 року пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».

На підставі пункту 1 частини 1 статті 256 КАС України суд вважає за необхідне звернути до негайного виконання постанову в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць, та, у відповідності до частини 1 статті 267 КАС України, зобов'язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення протягом 1 місяця з дня набрання постановою законної сили.

Позивач при поданні до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 551,20 грн., а тому, відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, сплачену позивачем суму слід повернути із Державного бюджету України.

Керуючись статтями 8-11, 18, 71, 160-162 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо невиплати ОСОБА_1 з 01.06.2015 року пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з 01.06.2015 року відновити виплату ОСОБА_1 пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виконати постанову негайно у межах суми стягнення за один місяць.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подати звіт про виконання судового рішення протягом 1 місяця з дня набрання постановою законної сили.

Повернути із Державного бюджету України ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 551,2 грн.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.В.Діброва