Справа № 592/5017/16-а
Суддя: Хитров Б. В.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №592/5017/16-а
Провадження №2-а/592/198/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Хитров Б.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій неправомірними щодо відмови в призначенні пенсії та зобов'язати вчинити дії, -

встановив:

25 травня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання неправомірним рішення щодо відмови в призначенні пенсії та зобов'язання здійснити призначення пенсії за вислугою років.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 14.04.2016 року він звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугою років у відповідності до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Проте, відповідно до листа Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумської області за №2701/04-17 від 11.05.2016 та рішення №3553 від 05.05.2016, у призначенні зазначеного виду пенсії позивачу відмовлено, мотивуючи тим, що згідно з п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, відповідно до Закону України. «Про прокуратуру».

Отже, з 01 червня 2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом, не призначаються.

Крім того, відповідач вказує, що згідно зі статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявної на день звернення вислуги років не менше 22 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

При цьому, в листі зазначено, що згідно з наданими позивачем документами, його вислуга років, що дає право на пенсію за вказаним Законом, складає 21 рік 1 місяць 19 днів.

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що немає підстав для призначення позивачу пенсії за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» через відсутність необхідного спеціального стажу.

Однак з 03.06.1992 року по 21.04.1994 року позивач проходив строкову військову службу у лавах Збройних сил України, що складає 01 рік 10 місяців 18 днів.

З 01.09.1994 року по 26.04.1999 року позивач навчався у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого, де отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста і половина навчання складає 02 роки 03 місяці 27 днів.

Свою професійну діяльність в органах прокуратури позивач розпочав з 27.04.1999 і станом на день звернення до відповідача стаж позивача роботи в органах прокуратури складає 16 років 11 місяців 17 днів та продовжував на різних прокурорських посадах, оскільки, він був впевнений в тому, що матиме право на пільгову пенсію за вислугою років при наявності 20 - річного стажу роботи, до якого буде зараховуватися стаж роботи в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах не менше 10 років, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та строкова військова служба. Крім того, розмір пенсії буде становити 90 відсотків від розміру місячної заробітної плати.

Ухвалою суду від 27.05.2016 року відкрито провадження по справі у порядку скороченого провадження щодо заявлених вимог позивача.

Копія ухвали про відкриття скороченого провадження та копія позову направлена судом відповідачу з наданням строку для надання письмових заперечень на позов або заяви про визнання позову. У встановлений строк від відповідача надійшли до суду заперечення, в яких відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що починаючи із 01.06.2015 року згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України в тому числі «Про прокуратуру». Тобто з 01.06.2015 року, пенсії, що визначені в порядку та на умовах, згідно із Законом України «Про прокуратуру», не призначаються, а раніше призначені пенсії - не перераховуються. Окрім того станом на 14.04.2016 року вислуга років позивача складає 21 рік 01 місяць 19 днів. Просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В письмовому клопотанні Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Сумській області просить призначити справу до розгляду за загальними правилами КАС України за участю представника Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області. Суд вважає вказане клопотання не обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст. 183-2 КАС України лише в разі недостатності повідомлених позивачем обставин або якщо за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення суд прийде до висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб суд розглядає справу за загальними правилами цього Кодексу. Відомості, які б свідчили про наявність вказаних обставин суд вважає відсутніми та визнав наявні матеріали достатніми для прийняття судового рішення в порядку скороченого провадження згідно абзацу 2 ч.1 ст. 183-2 КАС України.

Суд, перевіривши викладені в позовній заяві та письмових запереченнях доводи, дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», зокрема 90 відсотків суми місячної чинної заробітної плати.

Листом Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумської області за №2701/04-17 від 11.05.2016 та рішенням №3553 від 05.05.2016 відповідачем позивачу було відмовлено в призначенні пенсії. Позивач з відмовою не погодився та звернувся до суду із даним позовом.

З оглянутої судом копії трудової книжки НОМЕР_1 заведеної на ОСОБА_1 вбачається, що в період з 03.06.1992 року по 21.04.1994 року позивач проходив строкову військову службу у лавах Збройних сил України, з 01.09.1994 року по 26.04.1999 року позивач навчався у Національній юридичній академії України ім.. Ярослава Мудрого, в період з 27.04.1999 року по час звернення з позовом до суду працює в органах прокуратури.

Відповідно до копії диплома, яка міститься в матеріалах справи, позивач стаціонарно навчався у Національній юридичній академії України ім.. Ярослава Мудрого за спеціальністю «правознавство».

Частиною першою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» ( в редакції, чинній на час призначення пенсії ) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного ( чинного) заробітку.

До 20- річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 Закону України «Про прокуратуру», в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково - навчальних закладах Генеральної прокуратури України, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Згідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991, вищими навчальними закладами є: університет, академія, інститут, коледж. Зазначені навчальні заклади визначені вищими навчальними закладами також відповідно до ст. 25 Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002 року.

Академія, відповідно до ст. 28 Закону України «Про вищу освіту», галузевий (профільний, технологічний, технічний, педагогічний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) вищий навчальний заклад, що провадить інноваційну освітню діяльність, пов'язану з наданням вищої освіти на першому і другому рівнях за однією чи кількома галузями знань, може здійснювати підготовку на третьому і вищому науковому рівнях вищої освіти за певними спеціальностями, проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність.

Підготовка фахівців в академії здійснюється за освітньо-кваліфікаційним рівнем «спеціаліст» або «магістр» (ст. 43 Закону України «Про освіту»).

Відповідно до п. 3.2. Рекомендацій президії Вищого адміністративного суду України від 23.08.2007 № 07.2-10/1 «Про деякі питання практики розгляду справ, пов'язаних з перерахунком пенсій деяким категоріям осіб публічної служби та науковим (науково-педагогічним) працівникам», до стажу роботи, що надає право на пенсію за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру», підлягає зарахуванню половина строку навчання у вищому навчальному закладі (стаціонарна форма), після навчання в якому особа отримала вищу юридичну освіту за спеціальністю «правознавство», що дає право на пенсію за вислугою років відповідно вимог ст. 50-І Закону України «Про прокуратуру».

Аналізуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст.1 Конституції, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Згідно з ч.2 ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Конституція України у ст.22 визначає, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний суд України у рішенні від 11.10.05 року № 8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Також Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Як зазначено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

При прийнятті рішення суд також враховує, що згідно з частиною 1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч.3 ст.8 КАС України).

Частиною 2 ст. 8 КАС України також передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» (пункт 1) України визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Крім того, у відповідності до ч.4 ст.183-2 КАС України суд, оцінюючи повідомлені позивачем у позові та відповідачем у запереченнях обставини, вважає їх достатніми для прийняття законного рішення у скороченому провадженні та не бачить підстав для виклику осіб та проведенні судового засідання за загальними правилами КАС України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Крім того, вирішуючи питання про застосування Закону в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій ).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із викладеного у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Доводи відповідача, наведені у запереченнях на адміністративний позов, спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та наведеними нормами права.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

У відповідності до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., які підлягають стягненню з держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 11, 17, 18, 71, 94, 160, 161, 162, 163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій неправомірними щодо відмови в призначенні пенсії та зобов'язати здійснити призначення пенсії за вислугою років - задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у призначенні пенсії за вислугою років ОСОБА_1 згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести обчислення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 14 квітня 2016 року, виходячи із розрахунку 90 відсотків від середньомісячної суми заробітної плати за останні 60 календарних місяців.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 551 гривень 20 коп.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Б.В. Хитров