Справа № 805/13791/13-а
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року м. Київ К/800/7452/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03.12.2013

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014

у справі № 805/13791/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоіллічпродукт»

до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області

про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 03.12.2013, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014, позов задоволено повністю. Визнано нечинними та скасовано податкові повідомлення-рішення Жовтневої ОДПІ м. Маріуполя ГУ Міндоходів у Донецькій області від 13.09.2013 № та № .

Жовтнева ОДПІ м. Маріуполя ГУ Міндоходів у Донецькій області подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, обґрунтовуючи такі вимоги обставинами, з яких податковий орган виходив при прийнятті оспорюваних податкових повідомлень-рішень та наводив судам попередніх інстанцій, заперечуючи проти позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

Жовтневою ОДПІ м. Маріуполя ГУ Міндоходів у Донецькій області проведено документальну невиїзну позапланову перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо взаємовідносин з ТОВ «ГСМ-Дніпро плюс» за період з 01.06.2011 по 30.06.2011 та з ТОВ «Полімер-універсал» за період з 01.01.2012 по 31.07.2012, за результатами якої складено акт від 02.09.2013 № 484/05-81-22-02/37121709. Актом перевірки зафіксовано порушення позивачем вимог:

- п.п. 138.1, 138.2, 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України, що слугувало підставою для визначення за податковим повідомленням-рішенням від 13.09.2013 № грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в загальній сумі 195441 грн., в т.ч. 130294 грн. за основним платежем та 65147 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- п. 186.3 ст. 186, п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, що слугувало підставою для визначення за податковим повідомленням-рішенням від 13.09.2013 № грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 156936,5 грн., в т.ч. 137803 грн. за основним платежем та 19133,5 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

За висновками податкового органу порушення наведених положень Податкового кодексу України полягали в тому, що позивач безпідставно відніс до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та до складу податкового кредиту витрати та податок на додану вартість, відповідно, сплачені за операціями з придбання:

- у ТОВ «Полімер-універсал» кришок алюмінієвих для упаковки харчових продуктів та стаканчиків з полімерів для харчових продуктів за договором від 05.07.2011 № Полімер07/2011/2407;

- у ТОВ «ГСМ Дніпро плюс» підрядних робіт з ремонту об'єктів позивача за договором від 10.07.2011 № 2134.

В обґрунтування відсутності права у позивача на формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, за операціями з вказаними контрагентами відповідач посилається на такі обставини:

- актом «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Полімер-універсал» від 02.04.2013 № 144/220/37431272 зафіксовано відсутність у вказаної юридичної особи первинних документів щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами;

- актом «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ГСМ Дніпро плюс» від 26.03.2013 № 1270/224/35807250 зафіксовано відсутність вказаної юридичної особи за адресою місцезнаходження;

- первинні документи щодо реального здійснення операцій з ТОВ «Полімер-універсал» та ТОВ «ГСМ Дніпро плюс» з придбання товарів та підрядних послуг не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996 XIV, оскільки містять певні неточності: в деяких податкових накладних вказано номери актів виконаних робіт, утім самі акти виконаних робіт не пронумеровані; в актах виконаних робіт не зазначено інформації щодо штату спеціалістів для виконання будівельних робіт.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, повноти встановлення обставин та їх правової оцінки суд касаційної інстанції виходить з такого.

Для надання правової оцінки формуванню платником податку на прибуток витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, слід застосовувати положення ст. 138 Податкового кодексу України, а формуванню платником податку на додану вартість податкового кредиту - ст. 198 Податкового кодексу України.

За умови реального здійснення платником податків (покупцем) господарських операцій з придбання товару, які призвели до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю, за відсутністю з боку такого платника порушення вимог наведених норм закону при формуванні витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту, підстави для позбавлення його права на зазначені витрати та кредит відсутні.

Платник податків (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням продавцем, відомості щодо реєстрації якого як юридичної особи містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та як платника податку на додану вартість - у Реєстрі платників податку на додану вартість, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності та оподаткування і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оплакування, та податковий кредит за вчинені продавцем порушення правил ведення господарської діяльності, складання та підписання первинних документів тощо.

Допущені продавцем певні порушення законодавства тягнуть негативні наслідки для цього продавця та не впливають на право покупця на віднесення до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та до складу податкового кредиту сплачених (нарахованих) витрат та податку на додану вартість відповідно, адже законами іншого не передбачено.

Лише доведення податковим органом факту узгодженості дій платника податку з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями чи сприяння ухиленню постачальника від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх та допустимих доказах.

Однак в межах справи податковий орган цих обставин не доводив.

Викладені в актах перевірок контрагентів позивача висновки та обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на нарахування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту з податку на додану вартість, адже ці акти контролюючих органів не є рішенням суб'єкта владних повноважень, що породжує для позивача певні правові наслідки.

З положень п. 138.2, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 ПК України випливає, що у податковому обліку господарські операції та витрати за ними мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. Податковий кредит має бути підтверджений податковою накладною.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Таким чином, всі документи в їх сукупності, складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, які за змістом та формою відповідають наведеним вище вимогам закону та які відображають реальні господарські операції, належать до первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

Деякі дефекти в оформленні документів (зокрема помилки при їх заповненні), за наявності інших первинних документів, якими підтверджується факт реального придбання платником податку (покупцем) робіт та послуг, не можуть розглядатися як підстави для позбавлення такого платника права на формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування.

Судами попередніх інстанцій ретельно досліджено питання щодо реального вчинення позивачем оспорюваних податковим органом господарських операцій в межах господарської діяльності, зокрема, досліджено умови поставки, виконання підрядних робіт, первинні документи, а також інші докази.

В результаті оцінки таких доказів як належних встановлено, що господарські операції мали реальний характер, підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку (договором купівлі-продажу, договором підряду, податковими накладними, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, кошторисами, реєстрами платіжних доручень тощо).

Суд касаційної інстанції вважає, що суди повно встановили обставини у справі та правильно застосували норми матеріального права, що врегульовують спірні правовідносини при формуванні платником податків витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту. Податковий орган в касаційній скарзі наводить обґрунтування та обставини, які досліджувались в судах попередніх інстанцій і правильно оцінені. Підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03.12.2013 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун