Справа № 316/705/16-а
Суддя: Вільямовська Н. О.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 316/705/16-а
Провадження № 2-а/316/52/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2016 року м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді: Вільямовської Н.О.,

при секретарі: Рябухи О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №2 батальйону №1 Управління патрульної служби у м. Запоріжжі рядового ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ПС2 №562582 від 13.05.2016 року, винесену поліцейським роти № 2 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі рядовим ОСОБА_2, якою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 255,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що зазначену постанову винесено за здійснення під час керування автомобілем «Mazda 6», номерний знак НОМЕР_1, стоянки та зупинки на перехресті вул. Незалежної України та вул. Зелінського у м. Запоріжжя.

З наведеною позицією відповідача він згоден, оскільки вважає, що постанова не відповідає вимогам закону та обставинам справи з наступних підстав. Відповідач невірно визначив обєктивну сторону правопорушення, зазначену в підпункті «ґ» п.15.9. Правил дорожнього руху. В постанові зазначені дії, які не вчинялися, на перехресті він не здійснював ні стоянку, ні зупинку, оскільки стоянка була здійснена в іншому місці - за 15 м до перехрестя, що не заборонено Правилами дорожнього руху. Більш того, його дії були викликані станом крайньої необхідності, погіршенням стану здоровя, недопущенням створення для інших учасників руху небезпечної та аварійної ситуації, необхідністю зупинитися для пошуку та прийняття ліків. Крім того, відповідачу не зачитали його права та відмовляли в наданні письмових пояснень, при оформленні постанови не врахували підстави стоянки, викликані крайньою необхідністю.

В судовому засіданні ОСОБА_1 викладені у позові вимоги підтримав у повному обсязі та підтвердив вищевикладені обставини.

Відповідач, будучи належним чином інформований про час та місце розгляду адміністративного позову, в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, заяву про перенесення слухання справи або заперечень проти позову не надав, у звязку з чим, суд, відповідно до ч.4 ст.128 КАС України, вважає розглянути справу на підставі наявних доказів.

Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.05.2016 року відповідачем винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 562582 за ч.1 ст.122 КУпАП, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. Відповідно до змісту зазначеної постанови, позивач порушив вимоги пункту правил 15.9 ґ ПДР України, керуючи транспортним засобом «Mazda 6», номерний знак НОМЕР_1, 13.05.2016 року 12 год. 04 хв. в м. Запоріжжя на перехресті вул. Незалежної України та вул. Зелінського здійснив стоянку та зупинку на перехресті.

Разом з цим, як встановлено зі змісту позовної заяви, позивач не згоден зі змістом наведеної постанови та повідомляє, що порушень, зазначених в постанові не скоював. Позивач вказує, що здійснював стоянку на вул. Незалежної України напроти житлового будинку № 54 (перед розташованим у ньому кафе) за 15-20 м до перехрестя з вул. Зелінського, тобто до місця прилягання доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг, надав відповідну схему перехрестя та розташування автомобілю, яким він керував. Виходячи з наведених обставин, зупинка та стоянка в такому місці Правилами дорожнього руху не заборонена.

Згідно підпункту «ґ» п.15.9. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Так, виходячи з поняття, визначення якому дано в п.1.10. Правил дорожнього руху, перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг.

Відповідачем не надано беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується оскаржена постанова, зокрема, щодо зупинки та стоянки позивача саме на перехресті, а не в іншому місці.

Виходячи зі змісту оскарженої постанови відповідача, позивач зупинився та стояв, тобто здійснив дві взаємовиключні дії. Так виходячи з понять, визначення яких надано в п.1.10. Правил дорожнього руху:

-зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);

-стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не повязаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Зазначенні обставини вказують на поверховість, неповноту перевірки за фактом здійснених позивачем дій, не конкретизовано, яку саме дію здійснив позивач.

Подані будь-якою фізичною або юридичною особою речі або документи (фактичні дані) не відповідають вимогам допустимості доказів, якщо вони одержані з порушенням прав і основоположних свобод людини, закріплених в ОСОБА_3 України.

У відповідності до приписів ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до відповідальності.

Положеннями ст.268 КУпАП передбачені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зокрема: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження.

При розгляді справи особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, розяснюються її права і обовязки.

Але, в порушення вимог ст.268, ч.2 ст.279 КУпАП позивачу не було забезпечені права на юридичну допомогу, не були розяснені права як сторони по справі, подавати докази, заявляти клопотання, що суттєво вплинуло на результати розгляду справи.

Позивач клопотав залучити його пояснення до постанови, але спочатку йому було відмовлено, зазначивши про необхідність поставити тільки свій підпис, мотивуючи тим, що надання пояснення правопорушником не передбачено. Тільки після того, як позивач записав після свого підпису в оскарженій постанові запис «додаю пояснення», відповідач надав позивачу чистий аркуш листа та дозволив написати пояснення, при цьому підстави зупинки, як здійсненому в межах крайньої необхідності заходу, так і не були враховані при розгляді справи, цим обставинам не дана належна оцінка.

Згідно пояснень позивача, він в період часу з 10-00 до 11-00 год., керуючи автомобілем «Mazda 6», номерний знак НОМЕР_1, рухався по вул. Незалежної України. Приблизно за 20 м до перехрестя з вул. Зелінського автомобіль позивача підрізав автомобіль «Лачетті». Внаслідок створеною водієм автомобілю «Лачетті» аварійної ситуації у позивача раптово погіршився стан здоровя, заболіло серце. З метою уникнення аварійної, неконтрольованої ситуації та недопущення створення небезпеки для інших учасників руху позивач припаркувася до бордюру. Набрав з мобільного «103». Оскільки з мобільного позивачу не вдалося зєднатися з диспетчером «швидкої допомоги», позивач закрив автомобіль та в пошуках аптеки пішов по вул. Незалежної України в сторону ринку Сталеварів. Тільки в будинку № 66 по вул. Незалежної України позивач знайшов аптеку, де купив таблетки «Валідол» та краплі «Барбовал». В кіоску позивач купив воду та стаканчик. Випивши ліки, він посидів в прохолодному місці в парку, який знаходився на шляху від аптеки до автомобіля. Коли повернувся до автомобіля, біля нього вже знаходилися працівники поліції, яким на їх вимогу позивач предявив свої документи та наявні у нього докази, просив врахувати вжиті ним заходи в межах крайньої необхідності. Всі ці докази позивач предявив відповідачу до оформлення постанови та звернув на них увагу. Ці обставини підтверджуються наданими під час розгляду справи у суді доказами: скриншотом з дисплея телефону позивача, на якому є інформація про здійснення вихідного дзвінка в 11 год. 07 хв. на номер «103», чеком ППКФ «АЕК» від 13.05.2016 року на придбання ліків, час яких у 11 год. 26 хв. та місце придбання по вул. Незалежної України/Панфіловців, 66/5. Час та місце зазначених дій знаходяться в у часовому періоді між часом зупинки позивача та часом складання оскарженої постанови, співвідносяться з поясненнями позивача.

У відповідності до ст.17 КУпАП (Обставини, що виключають адміністративну відповідальність) особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Виходячи з обставин справи та наданих доказів, відповідач не врахував обставини крайньої необхідності, в яких діяв позивач, провів формальний розгляд і взагалі не зясував обставини справи, чим порушив вимоги ст.ст. 17-18, 245 КУпАП, у матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 62 ОСОБА_3 України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Інші докази про адміністративне правопорушення при розгляді справи, виходячи зі змісту постанови, взагалі не досліджувалися.

Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи постанови, що приймається в кожній конкретній справі. В них, зокрема, повинні бути викладені всі обставини правопорушення, отримані на підставі дослідження та оцінки доказів в їх сукупності, обґрунтування наявності складу правопорушення.

Під час розгляду справи відповідачем не дотримано вимог закону, яким приписано забезпечувати точне й правильне застосування матеріальних і процесуальних адміністративно-правових норм з метою зясування всіх обставин вчинення адміністративного правопорушення та правильної юридичної кваліфікації, яка б виключала сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні проступку та двозначність тлумачення складу адміністративного правопорушення, за вчинення якого на певну особу накладається конкретне стягнення.

Зокрема, відповідачем не було вжито всіх заходів для забезпечення всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи, що і потягло прийняття такої неоднозначної суперечливої Постанови.

Таким чином, є очевидним, що відповідач не виконав вимог КУпАП щодо всебічного, повного та обєктивного зясування всіх обставин, необхідних для встановлення істини у справі, та з порушенням процесуальної форми її розгляду не дав цим обставинам та наявним доказам оцінку у сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ОСОБА_3 України органи державної влади та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

Положеннями ч.1 ст. 7 КАС України передбачені основні принципи здійснення правосуддя в адміністративних судах, а саме принципи верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин у справі.

Виходячи з положень ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі, на виконання на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до вимог ч.ч.1-2 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи повинний керуватися принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. На підставі ст.8 ОСОБА_3 України В Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Згідно вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

Відповідно до ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст.268 КУпАП на особу, яку звинувачують у скоєнні правопорушення не покладається обовязок доказування, цей обовязок покладається на органи та посадових осіб, які складають протокол та розглядають справу. Це право особи закріплено у ст.62 ОСОБА_3 України. Положеннями ст.62 ОСОБА_3 України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до наведених вимог відповідач як субєкт владних повноважень повинен надати суду достатні беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується оскаржена постанова, і довести правомірність прийняття ним спірного рішення.

Але відповідач в судове засідання не зявився, не надав належних доказів правомірності своїх дій та не спростував доводи позивача, у звязку з чим суд вважає не доведеним факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, викладеного в постанові в справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 №562582 від 13.05.2016 року, позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню, а зазначену постанову, такою, що підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 11, 69-71, 158-164, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

Керуючись ст.ст. 2, 11, 69-71, 158-162, ч.2 ст.1712 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серія ПС2 №562582 від 13.05.2016 року, винесену поліцейським роти № 2 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі рядовим ОСОБА_2, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Постанова згідно ч.2 ст.1712 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Н. О. Вільямовська