Справа № 824/189/16-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/189/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк О.П.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

09 червня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до голови територіального відділення Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України Мотуляка Віктора Дмитровича, Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до голови територіального відділення Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України Мотуляка Віктора Дмитровича, Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року було відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

06 червня 2016 року на адресу суду надійшло заперечення (вх. 6556/16) від представника Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, в якому просив суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

08 червня 2016 року на адресу суду надійшло клопотання (вх. 6711/16) від представника позивача про розгляд справи за його відсутності.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно з частиною 6 статті 12, частиною 1 статті 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно листа Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 16 грудня 2015 року №01-20/1282, наданого на запит ОСОБА_2 від 10 грудня 2015 року №189/2306, йому повідомлено, що Мотуляку В.Д. у 2014 році виплачено 9013,59 грн. у вигляді премій, а також 8977,43 грн.- у вигляді надбавки за виконання особливо важливої роботи.

17 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Антимонопольного комітету України із запитом на інформацію №199/2306.

Позивач, керуючись положеннями Закону України "Про доступ до публічної інформації", вимагав у строк не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту направити на його адресу копії наказів про виплату голові територіального відділення Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету Мотуляку В.Д. 9013,59 грн. у вигляді премій, а також копії наказів про виплату 8977,43 грн. у вигляді надбавки за виконання особливо важливої роботи.

23 грудня 2015 року Антимонопольний комітет України листом №432-29/02-12853 направив запит позивача належному розпоряднику інформації - Чернівецькому обласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України.

Листом від 05 січня 2016 року №01-20/6, підписаним Головою Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України Мотуляком В.Д., надано відповідь на запитувану позивачем інформацію.

Згідно вказаного листа Чернівецьке обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України надало позивачу посвідчені копії наказів на виплату премій та надбавок голові Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України Мотуляку В.Д. за 2014 рік, а саме: накази №82-ВК, №169-ВК, №235-ВК, №371-ВК, №442-ВК, №482-ВК, №559-ВК - про преміювання; накази №70-ВК, №254-ВК та №493-ВК - про встановлення надбавки.

Вважаючи надану відповідь на запитувану інформацію неповною, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року в задоволенні вищенаведеного адміністративного позову було відмовлено.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі-Закон №2939-VI).

Відповідно до частин першої, третьої статті 23 Закону №2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до суду. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктами 7, 8, 9 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду; 9) відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Водночас, частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно частини першої статті 2 Закону №2939-VI метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Статтею 4 Закону №2939-VI передбачено, що доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону №2939-VI визначено, що суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Частиною першою статті 19 Закону №2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно частини першої статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Аналіз наведених норм Закону №2939-VI дає підстави для висновку про те, що публічна інформація містить такі ознаки, як: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

При цьому публічна інформація, крім встановлених законом випадків, є відкритою, а доступ до неї може забезпечуватися шляхом надання розпорядником інформації, до яких належать і суб'єкти владних повноважень, у встановлені законом строки інформації за відповідними запитами, зокрема, фізичних осіб. Перелік же підстав для відмови в задоволенні запиту на інформацію є вичерпним.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, 17 грудня 2015 року №199/2306 від позивача на адресу відповідача 2 надійшов запит на публічну інформацію в розумінні Закону №2939-VI.

Згідно даного запиту позивач просив надати йому копії наказів про виплату голові територіального відділення Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету Мотуляку В.Д. 9013,59 грн. у вигляді премій, а також копії наказів про виплату 8977,43 грн у вигляді надбавки за виконання особливо важливої роботи. При цьому позивачем було взято до уваги інформацію, наведену у листі Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 16 грудня 2015 року №01-20/1282.

Листом від 05 січня 2016 року №01-20/6 ОСОБА_2 були надані посвідчені копії наказів на виплату голові територіального відділення Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету Мотуляку В.Д. 9013,59 грн. у вигляді премій та копії наказів про виплату 8977,43 грн. надбавки.

З наданих позивачу наказів Антимонопольного комітету України "Про встановлення надбавки" №70-ВК, №254-ВК та №493-ВК вбачається, що головам територіальних відділень та їх заступникам протягом 2014 року встановлювалась надбавка за високі досягнення у праці до посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та надбавки за вислугу років, в т.ч. голові територіального відділення Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету Мотуляку В.Д.

Так, виплата надбавок, щодо яких видавались вказані накази, передбачалась підпунктом 1 "в" пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09 березня 2006 року №268.

Згідно вказаної норми надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи.

Аналізуючи положення підпункту 1 "в" пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09 березня 2006 року №268, та зважаючи на надані Відповідачем-2 пояснення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи фактично є однією надбавкою та окремо не обліковується у фонді оплати праці Антимонопольного комітету або територіальних відділень комітету, в т.ч. у Чернівецькому обласному територіальному відділенні Антимонопольного комітету України.

Таким чином, засвідчені копії наказів Антимонопольного комітету України "Про встановлення надбавки" №70-ВК, №254-ВК та №493-ВК, надані позивачу на виконання запиту від 17 грудня 2015 року №199/2306, і є тими наказами, що були підставою для виплати голові територіального відділення Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету Мотуляку В.Д. 8977,43 грн надбавки.

Крім цього, з матеріалів справи слідує, що на виконання вимог листа представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 01 лютого 2016 року відповідачами було направлено позивачу роз'яснювальний лист від 15 лютого 2016 року №01-20/205, а до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини - пояснення голови територіального відділення Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету Мотуляка В.Д. від 12 лютого 2016 року з приводу спірних правовідносин.

З указаних документів вбачається, що інших надбавок за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, крім передбачених зазначеними вище наказами, голові територіального відділення Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету Мотуляку В.Д. у 2014 році не встановлювалось.

Тобто, інші накази, ніж ті, що були надані позивачу на його запит від 17 грудня 2015 року №199/2306, щодо виплати Мотуляку В.Д. у 2014 році надбавки за високі досягнення у праці та/або за виконання особливо важливої роботи - відсутні.

Отже, на підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про належність та повноту наданої інформації розпорядником такої інформації позивачу, яку останній вимагав у своєму запиті від 17 грудня 2015 року №199/2306, оскільки відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з дотриманням інших критеріїв, наведених у частині третій статі 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що постанова Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року відповідає вимогам статті 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

В силу статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі протягом трьох днів з дня закінчення розгляду справи.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.