Справа № 807/1456/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року м. Київ К/800/10647/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області

на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015

та постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.11.2013

у справі № 807/1456/13-а

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області Головного управління Міндоходів у Закарпатській області № та № від 08.04.2013.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.11.2013, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015, позов задоволено частково; визнано незаконним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.04.2013 № та визнано незаконним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.04.2013 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 28 176 грн., в т.ч.: 22 541 грн. основного платежу та 5 635,25 грн. штрафних (фінансових) санкцій; в іншій частині дане податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як законні та обґрунтовані.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної планової документальної виїзної перевірки суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби за період з 01.01.2011 по 31.12.2012, податку на додану вартість за період з 01.10.2011 по 31.12.2012, складено акт № 975/17-02/ від 12.03.2013, в якому зафіксовано порушення: розділу IV ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 №13-92 із змінами та доповненнями, п. 177.2 ст. 177, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, чим занижено до сплати в бюджет податок на доходи фізичних осіб за 2011 рік в сумі 221 213 грн. за 2012 рік в сумі 362 023 грн.; п. п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1 «е» ст. 201 Податкового кодексу України, чим занижено до сплати в бюджет податок на додану вартість на суму 63 338 грн., в т.ч.: жовтень 2011 року - 50 611 грн., листопад 2011 року - 12 727 грн.

08.04.2013 податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошовою зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 729 555 грн., в т.ч.: 583 236 грн. основного платежу та 146 319 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 79 172,50 грн., в т.ч.: 63 338 грн. основного платежу та 15 834,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Фактичною підставою для донарахування грошових зобов'язань спірними податковими повідомленнями-рішеннями стали висновки податкового органу про те, що ТОВ «Епіцентр К» в 2011 році проводив оплату коштів лише за частину товару відображеного в товарній номенклатурі, зокрема за реалізовані меблі та подушки, меблі садові; включення до складу валових витрат вартості консультаційних послуг, наданих ТОВ «Епіцентр-К» згідно з договором про надання консультаційних послуг №597310 від 30.12.2010, не підтверджене належним чином оформленими документами, зокрема, акти виконаних робіт не містять чіткого змісту і обсягу господарських операцій, відомості про конкретні результати виконаних робіт, обґрунтування вартості, прізвищ осіб, які безпосередньо виконували роботи, способу вчинення дій, акти виконання робіт не дають можливості чітко відстежити, що є результатом замовлених послуг, а також встановити, яким чином результати цих робіт використовуються у власній господарській діяльності ФОП ОСОБА_2; порушення ФОП ОСОБА_2 ч. 1 ст. 203, ст. 215, п. 1 ст. 216, ст. 228 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ТОВ «Авеста Трейд» з ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Епіцентр К».

Матеріалами справи встановлено, що між позивачем і ТОВ «Епіцентр-К» укладено договір поставки № 812/10/10 від 31.03.2010, предметом якого є визначений товар з найменуванням, зазначеним у специфікаціях (товарній номенклатурі).

На виконання умов зазначеного договору були складені податкові та видаткові накладні.

Розрахунки за вказаним договором проведено виключно в безготівковому вигляді, шляхом перерахування коштів з розрахункового рахунку позивача на розрахункові рахунки контрагента, що підтверджено платіжними дорученнями та рахунками-фактури.

У зв'язку з використанням ТОВ «Епіцентр К» автоматизованих систем формування платіжних доручень, текст платіжного доручення в графі «Призначення платежу» не містив весь перелік реалізованого товару.

Згідно листа ТОВ «Епіцентр К», в тексті платіжних доручень замість слів «Меблі, подушки» або «Садові меблі» необхідно розуміти весь асортимент реалізованих товарів, за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами. визначених у специфікаціях, які є невід'ємними частинами договору.

Також позивачем до складу валових витрат включено вартість консультаційних послуг, наданих ТОВ «Епіцентр-К» згідно договору про надання консультаційних послуг № 597310 від 30.12.2010.

В судовому порядку встановлено, що надані позивачем до перевірки документи (договори, акти виконаних робіт, видаткові та податкові накладні, банківські документи) містять всі обов'язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати як юридичну, так і господарську сутність укладеного правочину, його учасників, а також грошову складову вчиненої господарської операції.

Висновком судово-економічної експертизи підтверджено, що висновки акту перевірки № 975/17-02/ від 12.03.2013 про заниження позивачем належного до сплати в бюджет: податку на доходи фізичних осіб за 2011 рік в сумі 221 213 грн. та за 2012 рік в сумі 362 023 грн. документально не підтверджуються; податку на додану вартість за листопад 2011 року в сумі 40 797 грн. документально підтверджуються; податку на додану вартість за жовтень та листопад 2011 року в сумі 22 541 грн. (в тому числі жовтень 2011 року - 9 814 грн., листопад 2011 року - 12 727 грн.) документально не підтверджуються.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відсутність податкової накладної постачальника ТОВ «Авеста Трейд», яка зареєстрована в реєстрі податкових накладних з наступними реквізитами: № - 59; дата виписки - 06.11.2011; сума - 244 783,92 грн., в тому числі податок на додану вартість 40 797,32 грн., підтверджує висновок податкового органу про неправомірність формування податкового кредиту в цій частині та є підставою для донарахування зобов'язань з ПДВ за листопад 2011 року на суму 40 797 грн., разом з тим, інші задекларовані витрати підтверджені документально, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів та сум податкового кредиту, підтверджені належним чином оформленими первинними документами, тому висновки податкового органу про неправомірність формування платником податків витрат фізичних осіб - підприємців, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів та податкового кредиту за результатами таких господарських операцій є безпідставними та необґрунтованими; надані позивачем до перевірки первинні документи мають всі обов'язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати як юридичну так і господарську сутність укладеного правочину, його учасників, а також грошову складову вчиненої господарської операції.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначені статтею 177 Податкового кодексу.

Так, відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (п. 177.4 ст. 177 ПК України).

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ст. 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду..

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Відповідно до положень п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Отже, сукупність встановлених обставин справи та наведених приписів податкового законодавства дає підстави для висновку про правомірність формування позивачем податкового обліку з податку на додану вартість в оскаржуваній частині та податку з доходів фізичних осіб на підставі належним чином оформлених первинних документів за результатами відповідних господарських операцій, які призвели до реальних змін в майновому стані платника податків - позивача.

Враховуючи вказані обставини, межі перегляду, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів попередніх інстанції про часткове задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області відхилити.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 та постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.11.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний