Справа № 337/1806/16-а
Суддя: Гнатик Г. Є.
Дата ухвалення: 2016-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 337/1806/16-а
Провадження № 2а/337/64/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2016 року Суддя Хортицького районного суду м.Запоріжжя Гнатик Г.Є. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення ЗМР по Хортицькому району про визнання дій противоправними, покладання зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом.

У позові вказав, що він є учасником бойових дії, інвалідом війни ІІ групи відповідно до п.7 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та має право на тримання щорічної грошової державної допомоги до дня 5 травня. Друга група інвалідності встановлена йому 14.08.2015 року. Відповідач виплату грошової державної допомоги до дня 5 травня здійснював відповідно до Постанов КМУ, а повинен був сплатити з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком за 2013-2016 рік, як це передбачено Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Вважає, що відповідач недоплатив йому державну грошову допомогу до дня 5 травня як учаснику бойових дій, інваліду війни 2 групи за 2013-2016 рік у розмірі 18162 грн. Такі дії відповідача вважає неправомірними, тому просив визнати противоправними дії Управління праці та соціального захисту населення ЗМР по Хортицькому району в частині недоплати щорічної разової допомоги, як учаснику бойових дій, інваліду війни 2 групи, зобовязати Управління праці та соціального захисту населення ЗМР по Хортицькому району зробити перерахунок та виплатити йому недоплачену щорічну разову грошову допомогу до дня 5 травня за 2013 рік, 2014 рік, 2015 рік, 2016 рік у розмірі 18612 грн.

23.05.2016 року по зазначеній справі було відкрито скорочене провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно з п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

03.05.2016 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача на адміністративний позов, в яких зазначено, що відповідач з позовом не згодний, оскільки згідно постав КМУ, які регулювали виплату допомоги, допомога виплачувалася позивачу у квітні місяці щорічно, а саме у 2013, 2014, 2015 роках, відповідно, тобто в квітні місяці щорічно позивач дізнавався про суму виплаченої допомоги, тому вважає що у позивача сплив строк звернення до суду щодо виплат за 2013,2014, 2015 роки, в цій частині позовні вимоги просить залишити без розгляду. Щодо позовних вимог в частині виплати допомоги у 2016 році, просить відмовити, оскільки у квітні 2016 року позивачу виплачено допомогу як інваліду війни 2 групи у розмірі 2600 грн. відповідно до постанови КМУ від 02.03.2016 року за № 141 (а.с. 14-15).

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

Статтею ст.99 КАС України встановлений 6-ти місячний строк для звернення до суду з адміністративним позовом. Стаття 100 КАС України передбачає, що пропуск зазначеного строку є підставою для залишення позову без розгляду, якщо суд за заявою особи не знайде підстав для поновлення такого строку.

Клопотання позивача про поновлення строку для звернення до суду за захистом порушених прав з посиланням на те, що позивачеві стало відомо про порушення його прав лише у кінці 2015 року з засобів масової інформації, не може бути підставою для поновлення процесуальних строків звернення до суду. Адже закони та інші нормативно правові акти є доступними для ознайомлення всіма громадянами, можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання людини. ОСОБА_2 ОСОБА_1 з заявою про перерахунок щорічної разової допомоги до дня 5 травня як учасник бойових дій до Управління праці та соціального захисту населення ЗМР по Хортицькому району з 2013 року по 2015 рік не звертався, тому клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, задоволенню не підлягає. Приймаючи до уваги, що позивачем пропущений строк звернення до суду за захистом своїх прав, то порушене право позивача підлягає захисту з 20.11.2015 року.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку Управління праці та соціального захисту населення ЗМР по Хортицькому району як учасник бойових дій з 02.08.2004 року, а з 13.08.2015 року як інвалід війни 2 групи та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни.

Позивач ОСОБА_1 06.04.2016 року звернувся до відповідача з вимогою про виплату йому одноразової грошової допомоги до 5 травня як в повному обсязі за 2014 рік, 2015 рік, 2016 рік (а.с. 9).

В відповіді ОСОБА_1 на його заяву Управління праці та соціального захисту населення ЗМР по Хортицькому району зазначає, що усі виплати одноразової грошової допомоги до 5 травня йому були здійсненні за 2014 рік, 2015 рік, 2016 рік відповідно до діючого законодавства (а.с. 10).

Відповідно до ст. 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Таким чином, обов'язок щодо виплати громадянам щорічної разової грошової допомоги до 5 травня покладений на органи праці та соціального захисту населення. Саме орган праці та соціального захисту населення є тим органом, який безпосередньо відповідає від імені держави щодо забезпечення належних виплат конкретному громадянину, при цьому питання фінансування цих органів не є питаннями громадянина, і не впливають на його права.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАСУ, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому суд повинен трактувати усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов'язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії (Постанова Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2006 р. у справі № К-7375/06// Єдиний державний реєстр судових рішень № - 263872).

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни II групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Згідно з частинами 1, 2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, щорічна разова грошова допомога для інвалідів війни є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є інвалідами війни. Тобто, фактично ця допомога є формою реалізації конституційного права громадян, які є учасниками, ветеранами чи інвалідами війни, на соціальний захист.

Згідно Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України. За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату грошової допомоги інвалідам війни - ветеранам війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена пільга. Поряд з цим, у справі "Кечко проти України" Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Враховуючи те, що позивач є інвалідом війни, він наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. Наділивши інвалідів війни зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є інвалідами війни, тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист ветеранів війни - інвалідів війни.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 надано тлумачення, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Здійснивши правовий аналіз норм матеріального права Верховний Суд України в постанові від 10 лютого 2016 року (справа №537/5837/14-а ), прийшов до висновку, що при визначенні розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учаснику бойових дій необхідно керуватись частиною п'ятою статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - ОСОБА_2 № 3551-XII) якою учаснику бойових дій передбачено щорічно до 5 травня виплату разової грошової допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, а не постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 10 лютого 2016 року (справа №537/5837/14-а ), яка, відповідно до статі 244-2 КАС України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акту в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Керуючись принципом законності та виходячи із визначених у частині четвертій статті 9 КАС загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги інвалідам війни у 2016 році слід застосовувати не постанову Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 року, а ОСОБА_2 № 3551-XII, який має вищу юридичну силу.

Постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 2 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у 2016 році встановлено виплату разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам війни II групи в розмірі 2600 гривень.

Враховуючи вищевикладене, для визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в 2016 році інваліду війни II групи, необхідно керуватись статтею 13 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою інваліду війни II групи передбачено щорічно до 5 травня виплату разової грошової допомоги у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, а не постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», якою інваліду війни II групи в 2016 році передбачено до 5 травня виплату разової грошової допомоги у розмірі 2600 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, Управлінням праці та соціального захисту населення ЗМР по Хортицькому району у квітні 2016 року була виплачена позивачу ОСОБА_1 разова грошова допомога до 5 травня у розмірі 2600 грн., тобто у розмірі, що встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 2 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Станом на квітень 2016 року, тобто на час виплати позивачу допомоги, діяла як Постанова Кабінету Міністрів України № 141 від 2 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», якою встановлено виплату разової грошової допомоги до 5 травня інвалідам війни II групи в розмірі 2600 гривень так і частина 5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», якою встановлено, що до 5 травня інвалідам війни II групи, виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, при цьому дію цієї норми зупинено не було та іншими Законами, зокрема і Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік», інший порядок її застосування, в частині розміру допомоги, визначено не було.

За таких обставин, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, суд приходить до висновку, що при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме частина 5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не Постанова Кабінету Міністрів України № 141 від 2 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що виплативши в квітні 2016 року позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 2600 грн., тобто у розмірі що визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 2 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Законом, а тому позовні вимоги позивача в цій частині є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо розрахункової величини мінімальної пенсії за віком, з якої необхідно рахувати розмір щорічної разової грошової допомоги, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Положеннями ч.3 ст.28 зазначеного Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною 1 цієї статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. ОСОБА_2 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком та зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не має права посилатись на відсутність певного нормативного акту, що визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов'язання взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії, при врегулюванні спірних правовідносин, застосуванню підлягає саме ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» . На час виникнення спірних відносин є діючою редакція ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої щорічно до 5 травня інвалідам війни II групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 було визнано неконституційними зміни, внесені до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пунктом 20 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI.

Статтею 19 ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком визначається виключно законами України.

Відповідно ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25 грудня 2015 року № 928-VІІІ, встановлено з 01 січня 2016 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у розмірі 1074 гривні.

Відповідно до ч.3 ст.4 ЗУ «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Відповідним законом мінімальна пенсія за віком станом на 01.01.2016 року встановлена у розмірі - 1074 грн.

До сплати у 2016 році позивачу підлягає щорічна разова грошова допомога ветеранам війни, як інваліду війни II групи :

1074 (мінімальна пенсія за віком) х 8 = 8592 грн.

Управлінням праці та соціального захисту населення ЗМР по Хортицькому району на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» було зараховано на картковий пенсійний рахунок позивача щорічну разову грошова допомога ветеранам війни у розмірі 2600 гривень. Фактична недоплата позивачу щорічної разової грошова допомога ветеранам війни за 2016 рік склала: 8592 - 2600 = 5992 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до пункту 1 частини другої ст.256 КАС України, суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Згідно ст.2 Закону України від 8 липня 2011 року №3668-VI „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Враховуючи те, що розмір разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік, яка виплачується інвалідам війни, не перевищує законодавчо встановлений щомісячний максимальний розмір пенсії, постанова суду, щодо присудження недоплаченої частини щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, підлягає допуску до негайного виконання. Частиною 1 статті 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, права ОСОБА_1 слід поновити, визнати противоправними дії Управління праці та соціального захисту населення ЗМР по Хортицькому району щодо недоплати щорічної разової грошової допомоги як інваліду 2 групи за 2016 рік, зобовязати Управління праці та соціального захисту населення ЗМР по Хортицькому району виплатити недоплачену разову грошову допомогу як інваліду 2 групи до 5 травня за 2016 рік у сумі 5992 грн.

В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України «Про судовий збір» №3674-УІ від 08.07.2011 (в редакції, що дії з 01.09.2015, далі по тексту - ОСОБА_2 №3674).

Відповідно до ст. 1 Закону №3674 судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду ч.2 ст. 9 Закону №3674 передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Зважаючи на те, що позивач, відповідно до підпункту 9 пункту 1 статті 5 Закону №3674 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, а позовні вимоги підлягають задоволенню то судовий збір за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 64, 92 Конституції України, ст.13, 17, 17 - 1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст.ст.158-163, 256, 267 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення ЗМР по Хортицькому району щодо недоплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни 2 групи за 2016 рік.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення ЗМР по Хортицькому району виплатити ОСОБА_1 недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня як інваліду війни 2 групи за 2016 рік у сумі 5992 грн.

Допустити до негайного виконання постанову суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань з Управління праці та соціального захисту населення ЗМР по Хортицькому району судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Суддя: Г.Є. Гнатик