Справа № 820/689/16
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2016-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 р.Справа № 820/689/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Старостіна В.В. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2016р. по справі № 820/689/16

за позовом ОСОБА_1

до Державної міграційної служби України , Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про скасування рішення та наказу, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області, в якому просив суд:

- скасувати рішення Державної міграційної служби України від 05.02.2016р. №7-16;

- скасувати наказ ГУ ДМС України в Харківській області від 02.12.2015р. №240;

- зобов'язати ГУ ДМС України в Харківській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або собою, яка потребує податкового захисту, ОСОБА_1.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2016р. в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України та Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення та наказу, зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідачі не скористались своїм правом на подання заперечень на апеляційну скаргу.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1, громадянин Республіки Конго, прибув до України та подав заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області.

07.12.2015р. позивачем отримано повідомлення від Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі - Управління) №69 від 02.12.2015р. про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зі змісту вказаного повідомлення вбачається, що позивачу відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до якого заява є очевидно не обґрунтованою та не містить умов передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статі 1 закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Позивач не погодившись з вищевказаним рішенням Управління, та направив скаргу до Державної міграційної служби України, у якій просив скасувати наказ Управління про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту .

15.02.2016р. позивачем отримано повідомлення від Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області №3 від 12.02.2016р., в якому було зазначено, що Державною міграційною службою України прийнято рішення від 05.02.2016р. №7-16 про відхилення скарги на рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним розглядом, що ОСОБА_1, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Республіці Конго, с. Лінзоло, конголезець, сповідує християнство (католик), неодружений, має середню освіту, громадянин Республіки Конго. З документів, що посвідчують особу, має національний паспорт терміном дії до 14.09.2009р., прибув в Україну 26.12.2006 р. повітряним сполученням, легально.

Позивач прибув до України 26.12.2006 р. з метою навчання.

З 12.05.2009р. позивач проживає на території України за недійсною реєстрацію, у зв'язку з чим відносно нього були вжиті заходи відповідно до ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", прийнято рішення про видворення з України та заборону в'їзду строком на 5 років, про що заявник був в установленому порядку поінформований.

Однак, позивач не здійснив виїзду з України та до звернення за захистом проживав без належної реєстрації та вперше позивач звернувся за захистом до УДМС у Чернігівській області лише 02.09.2011 р., утримуючись у Чернігівському ІГГШ УМВС у Чернігівській області.

Вищевикладене стало підставою для висновку Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, що заява позивача не містить суб'єктивного елементу обґрунтованості побоюванням зазнати переслідування, оскільки дійсними причинами звернення за захистом є легалізація його перебування на території України. При цьому, непереборних обставин, які не залежали від волевиявлення позивача і унеможливлювали своєчасне звернення його до органу міграційної служби, не встановлено.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно встановлено, що ГУДМС у Харківській області, приймаючи рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, дійшло правильного висновку про те, що інформація, надана позивачем є суперечливою та логічно невпорядкованою.

Оцінюючи вірогідність вказаної інформації, встановлено невідповідність у твердженнях того щодо часу та місця подій, що мають суттєве значення по справі, причин залишення країни громадянської належності, маршруту слідування, політичного елементу обґрунтованості побоюванням, тощо. У зв'язку з цим, ДМС України погодилось з думкою ГУДМС у Харківській області відносно того, що докази, які позивач надав у підтвердження обґрунтованості його заяви у сукупності з вищевказаними розбіжностями у його твердженнях, мають низький ступінь достовірності і не можуть бути взятими до уваги.

З наявної в матеріалах справи копії особової справи позивача №2015КН0049 вбачається, що на момент виїзду з країни громадянської належності і до теперішнього часу заявника можна кваліфікувати мігрантом - особою, яка в силу певних причин (сімейних, економічних, тощо) свідомо та з власної волі перетинає державний кордон своєї держави з метою зміни місця проживання. Про вказане свідчить також той факт, що заявник після прибуття до України навчався деякий час на підготовчому факультеті в одному з вищих навчальних закладів України, потім працевлаштувався, створив сім'ю (шлюб не зареєстровано). Причини залишення ОСОБА_1 Республіки Конго та вказані обставини не можуть вважатися такими, які створюють умови для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с. 40-90).

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно того, що твердження позивача про можливість застосування відносного нього тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження чи покарання, у разі повернення його до країни громадянської належності є недоведеними.

В той же час, як територіальним органом ДМС України належним чином проаналізовано всі подані позивачем відомості про його особу та причини звернення за захистом, інформація по країні походження і на підставі ст. 8 ЗУ "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" прийнято обґрунтоване рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Слід зазначити, що відповідно до позиції УВКБ ООН "Про обов'язки та стандарти доказів у заявах біженців" від 1998 року факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного. Докази можуть бути як усні, так і документальні. Загальними правовими принципами доказового права обов'язок доказу покладається на особу, яка висловлює це твердження. Таким чином, у заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту заявник повинен довести достовірність своїх тверджень і точність фактів, на яких ґрунтується його заява, а працівник органу міграційної служби - дослідити їх, проаналізувати у сукупності та у контексті інформації по країні походження і прийняти обґрунтоване рішення. Аналіз матеріалів особової справи 2014 КН 0017 показав, що посилання заявника на можливість бути жертвою переслідування чи серйозної шкоди, в країні громадянської належності, реального підґрунтя не мають.

ДМС України відповідно до вимог ст. ст. 3, 14 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. 3 Конвенції ООН проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижуючих гідність, видів поводження та покарання 1984 року, ст. 28 Конституції України, ч. 2 ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", не встановлено фактів щодо можливості застосування до позивача смертної кари, виконання вироку про смертну кару, тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження чи покарання в разі повернення на Батьківщину.

За час перебування позивача в Україні подій для обґрунтованого побоювання щодо умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" також не виникло.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції відносно того, що ДМС України на підставі ч. 5 ст. 12 ЗУ "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" правомірно відхилено скаргу позивача на рішення Головного управління ДМС у Харківській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а тому суд не вбачає підстав для задоволення адміністративного позову.

Отже, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано відмовив в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 28.04.2016р. відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2016р. по справі № 820/689/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Рєзнікова С.С.
Судді(підпис) (підпис) Старостін В.В. Бегунц А.О.
Повний текст ухвали виготовлений 13.06.2016 р.