Справа № 554/4652/15-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" червня 2016 р. м. Київ К/800/3584/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Олексієнка М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до головного державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Лаврик Олени Петрівни про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до головного державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Лаврик О.П., в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у прийнятті до провадження виконавчих документів та у відкритті виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-544/06, виданого 30 грудня 2014 року, та виконавчого листа № 2-а-3214/10, виданого 20 січня 2015 року; зобов'язати головного державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Лаврик О.П. скасувати постанови про відмову у відкритті виконавчих проваджень №46189812 від 23 січня 2015 року та №46189577 від 23 січня 2015 року та прийняти до провадження виконавчі документи і відкрити виконавчі провадження з їх примусового виконання.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 14 липня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Лаврик О.П. щодо відмови у відкритті виконавчих проваджень ВП №46189812 та ВП №46189577 з примусового виконання виконавчих листів № 2-а-544/06 від 30 грудня 2014 року та № 2-а-3214/10 від 20 січня 2015 року. Скасовано постанови головного державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Лаврик О.П. від 23 січня 2015 року ВП №46189812 та ВП №46189577.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2016 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 грудня 2014 року Октябрським районним судом м. Полтави позивачу було видано дублікат виконавчого листа № 2-а-554/06 (№ 554/13769/14-а) про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві призначити ОСОБА_4 мінімальну пенсію у відповідності до частини 4 статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по другій групі інвалідності у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, що складає на 3 жовтня 2006 року 2928 грн. з послідуючим перерахунком розміру його пенсії у зв'язку із змінами розміру мінімальної пенсії за віком.

20 січня 2015 року Октябрським районним судом м. Полтави позивачу було видано дублікат виконавчого листа № 2-а-3214 /10 (№ 554/13769/14-а) про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві здійснити перерахунок додаткової пенсії ОСОБА_4 відповідно до приписів статті 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по другій групі інвалідності в розмірі 75 % мінімальних пенсій за віком з 01 листопада 2009 року та здійснити дії щодо виплати донарахованих сум.

Вказані дублікати виконавчих листів позивачем 23 січня 2015 року пред'явлено до Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції для примусового виконання.

23 січня 2015 року головним державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ Лаврик О. П. винесено постанови про відмову у відкритті виконавчих проваджень ВП №46189812 та ВП №46189577. Вказані постанови мотивовані неможливістю повторного пред'явлення виконавчих листів до виконання, у зв'язку з фактичним виконанням рішень суду.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні постанов про відмову у відкритті виконавчих проваджень державний виконавець не в повному обсязі з'ясував фактичні обставини виконання боржником судових рішень у справах № 2а-544/07 та № 2а-3214/10.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність дій державного виконавця при прийнятті постанов про відмову у відкритті виконавчих проваджень, оскільки повторне пред'явлення до виконання фактично виконаних виконавчих листів не ґрунтується на законі.

Проте повністю погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Указом Президента України від 6 квітня 2011 року №385/2011 затверджено Положення про Державну виконавчу службу України, відповідно до пункту 7 якого ДВС України здійснює свої повноваження безпосередньо та через структурні підрозділи головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районних, міських (міст обласного значення), районних у містах, міжрайонних та міськрайонних управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень ДВС України.

Відповідно до частини 3 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» визначено, що органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Враховуючи вищевикладене, головний державний виконавець Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Лаврик О.П. не є органом Державної виконавчої служби України в розумінні Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Враховуючи те, що наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним, судам, у разі подання позовної заяви до державних виконавців або інших посадових осіб органів державної виконавчої служби необхідно за правилами статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України здійснювати заміну первинного відповідача на належного - відповідно державну виконавчу службу України, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, або, у разі наявності заперечень позивача, залучати вказаний орган як другого відповідача.

Проте, суд першої інстанції вищенаведених вимог закону не врахував, та, вирішуючи спір за позовом, пред'явленим до головного державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Лаврик О.П., не з'ясував хто є належним відповідачем у справі та, у разі необхідності, не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача. Суд апеляційної інстанції зазначених помилок не виправив.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 14 липня 2015 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк М.М. Олексієнко