Справа № 201/4721/16-а
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 201/4721/16- а
провадження 2а/201/862/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (Соборної) районної в м. Дніпропетровську (Дніпро) ради про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 31 березня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 (Соборної) районної в м. Дніпропетровську (Дніпро) ради про зобовязання вчинити певні дії. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилаються на те, що позивачу належать приміщення № № 1, 3, 4, 19, 30, 34, 38, 54, 62, 71, 79, 82, 85, 87, 89, 90, 91, 92, що розташовані в м. Дніпропетровську по пр. К. Маркса, 3, Жовтневий район міста. Вказані приміщення прийняті в експлуатацію в передбаченому законом порядку, що затверджено рішенням міськради. Позивач є мешканцем м. Дніпропетровська і як такий мешканець є членом територіальної громади району і м. Дніпропетровська, а тому має право на забезпечення дотримання його прав та інтересів. Його права стосовно належного користування вказаними приміщеннями дотримані не були, він звернувся з позовом до суду і постановою суду від 08 грудня 2015 року зобовязано відповідача, ОСОБА_2 районну у м. Дніпропетровську раду, направити районно-технічну комісію за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, буд. 3 для обстеження стану вказаних житлових приміщень № № 1, 3, 4, 19, 30, 34, 38, 54, 62, 71, 79, 82, 85, 87, 89, 90, 91, 92, що належать ОСОБА_1, з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам. Вказана постанова набрала законної сили і відповідачем виконана: комісія направлена, складено акт від 27 січня 2016 року. Але у вказаному акті не зроблено висновок про придатність чи непридатність вказаних приміщень до проживання, такі графи акту взагалі не заповнені, хоча і передбачені в акті. Крім того, вказаний акт належним чином не затверджено рішенням районного виконкому, як це передбачено законом, а лише надано лист з рекомендаціями стосовно вказаного акту (провести капітальний ремонт та інш.), що також є порушенням, адже оскаржити цей лист позивач нікуди не може, що обмежує його права; він звертався з заявами та скаргами до відповідача та його органів з питаннями усунення вказаних порушень та інш., але вони ніяких дій для цього не зробили. Позивач вважає вказане незаконним і протиправним, оскільки цим порушуються його права і права членів територіальної громади району та міста, в добровільному порядку питання не вирішується, відповідач не погоджуються з доводами позивача, тому просив визнати протиправною вказану бездіяльність відповідача та зобовязати відповідача вчинити певні дії: зобовязати відповідача на підставі акту обстеження районної технічної комісії виконавчого комітету ОСОБА_2 районної в м. Дніпропетровську ради від 27 січня 2016 року винести рішення щодо стану придатності до проживання житлових приміщень № № 1, 3, 4, 19, 30, 34, 38, 54, 62, 71, 79, 82, 85, 87, 89, 90, 91, 92, що розташовані в м. Дніпропетровську по пр. К. Маркса, 3 та належать позивачу, стягнути судові витрати, задовольнивши адміністративний позов у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 (Соборної) районної в м. Дніпропетровську (Дніпро) в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно було рішення суду, яке вони виконали повністю, акт комісії є і вони направили позивачу лист на підставі цього акту з викладеними недоліками і що потрібно зробити позивачу, але виносити рішення про придатність вказаних приміщень до проживання вони не можуть по закону згідно положення. На всі письмові звернення позивача вони йому надавали своєчасні письмові відповіді, відповідно реагували на них, скарги скеровували до відповідних служб і підрозділів, вони діють в межах своєї компетенції, порушення закону чи бездіяльності з їх боку не було, вважає позовні вимоги до них безпідставними і просила в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача і представника відповідача, зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Згідно п.1 ч. І ст. 18 КАС України адміністративні справи, в якій однією із сторін є орган або посадова особа місцевого самоврядування, підсудні місцевим судам. А відповідно до ч. З ст. 18 цього Кодексу справи, щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади, розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом за вибором позивача.

Згідно ч. 2 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які вчинені (допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи, вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) особи-позивача.

Згідно ст. 19 Конституції України, ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи державної влади та органи місцевого самоврядування (до яких належить й відповідач) зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно ст. 41 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обсяг і межі районних у містах рад та їх виконавчих органів визначаються відповідними міськими радами.

В судовому засіданні встановлено, що Дніпропетровська міська рада рішенням № 18/15 від 18 лютого 2004 року «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» (із змінами від 26 листопада 2008 року № 57/39) визначила повноваження виконкому ОСОБА_2 районної у м. Дніпропетровську ради у галузі будівництва надавати дозвіл при наявності висновку ГоловАПУ міської ради на будівництво прибудов, надбудов, господарських будівель, гаражів, виконання капітальних ремонтів та реконструкцій, будівництво нових жилих будинків замість непридатних для проживання чи невеликих за розміром в приватному житловому фонді за умови, що зазначені будівлі не виходять за межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян, і документи, що встановлюють право на користування цими земельними ділянками, належно оформлені.

В обґрунтування звернення з позовом до адміністративного суду позивач посилався на норми Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. КАС України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Згідно зі ст. З КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України при здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону.

Згідно статті 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є мешканцем м. Дніпропетровська і як такий мешканець є членом територіальної громади району і м. Дніпропетровська, а тому має право на забезпечення дотримання його прав та інтересів. Його права стосовно належного користування вказаними приміщеннями дотримані не були, він звернувся з позовом до суду і постановою суду від 08 грудня 2015 року зобовязано відповідача, ОСОБА_2 районну у м. Дніпропетровську раду, направити районно-технічну комісію за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, буд. 3 для обстеження стану вказаних житлових приміщень № № 1, 3, 4, 19, 30, 34, 38, 54, 62, 71, 79, 82, 85, 87, 89, 90, 91, 92, що належать ОСОБА_1, з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам. Вказана постанова набрала законної сили і відповідачем виконана: комісія направлена, складено акт від 27 січня 2016 року. Але у вказаному акті не зроблено висновок про придатність чи непридатність вказаних приміщень до проживання, такі графи акту взагалі не заповнені, хоча і передбачені в акті. Крім того, вказаний акт належним чином не затверджено рішенням районного виконкому, як це передбачено законом, а лише надано лист з рекомендаціями стосовно вказаного акту (провести капітальний ремонт та інш.)

Відповідно ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад. Будь-які обмеження права громадян України на участь у місцевому самоврядуванні залежно від їх раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, терміну проживання на відповідній території, за мовними чи іншими ознаками забороняються. (ст. 3 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста (ч. 1 ст. Закону України «Про місцеве самоврядування»). Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч.1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Як член територіальної громади міста Дніпропетровська, позивач має право на забезпечення дотримання своїх законних прав та інтересів. Гарантування таких прав та інтересів покладено на органи місцевого самоврядування, що представляють інтереси територіальних громад, а отже і інтереси як всього населення відповідної територіальної одиниці, так і інтереси кожного громадянина, що входить до їх складу.

Як громадянин, позивач має право вимагати від органів місцевого самоврядування ефективно здійснювати свою діяльність та виконувати всі покладені на них чинним законодавством завдання.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах народовладдя, законності, гласності, підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 ЖК України, порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Відповідно до п. 6 «Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання», яке затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 26 квітня 1984 року № 189 (станом на день винесення даної постанова Положення є дійсним), для обстеження стану жилих будинків, зазначених в абзаці другому пункту 5 цього Положення, виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів призначає комісію. Відповідно до пп. б п. 7 Положення, комісія виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів обстежує стан жилого будинку (жилого приміщення) та складає акт за формою, що встановлюється Міністерством житлово-комунального господарства УРСР. Відповідно до п. 8 Положення, виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів розглядає подані комісією матеріали і приймає рішення щодо придатності жилого будинку (жилого приміщення) для проживання.

12 червня 2015 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до голови ОСОБА_2 районної в м. Дніпропетровську ради із вимогою про визнання належної ОСОБА_1 житлової нерухомості, що розташована за адресою: Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, 3 непридатною для проживання в звязку з відсутністю в приміщенні систем електро -, тепло -, холодо -, водопостачання, водовідведення та каналізації. 06 червня 2015 року за номером Л-09/337 виконком ОСОБА_2 районної в м. Дніпропетровську ради надав ОСОБА_1 відповідь, згідно якої, на вказані позивачем квартири КП «ДМБТІ» ДОР видало технічні паспорти, а тому виконком не має підстав вважати дані квартири непридатними для проживання. З вищевказаної відповіді виконкому ОСОБА_2 районної у м. Дніпропетровську ради від 26 червня 2014 року вбачається, що акт районно-технічною комісією ОСОБА_2 районної у м. Дніпропетровську стосовно обстеження стану житлових приміщень № № 1, 3, 4, 19, 30, 34, 38, 54, 62, 71, 79, 82, 85, 87, 89, 90, 91, 92 в буд. 3 по пр. К.Маркса в м. Дніпропетровську не виносився. Натомість, виконком без посилань на будь-які норми закону повідомляє позивача про те, що відсутні підстави вважати зазначені ним квартири такими, що не придатні для проживання, виходячи з того, що на дані квартири КП «ДМБТІ» ДОР видано технічні паспорти.

Таким чином, при розгляді питання, поставленого позивачем, відповідачем було порушено вимоги «Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання», яке затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 26 квітня 1984 року № 189, оскільки висновок про відсутність підстав для визнання приміщень непридатними зроблений відповідно до Положення має право винести лише районно-технічна комісія з одночасним складанням акту. В подальшому, ОСОБА_2 районна у м. Дніпропетровську рада повинна винести рішення (а не відмовляти листом) щодо придатності жилого будинку (жилого приміщення) для проживання.

Права позивача стосовно належного користування вказаними приміщеннями вказаним дотримані не були, він звернувся з позовом до суду і постановою суду від 08 грудня 2015 року зобовязано відповідача, ОСОБА_2 районну у м. Дніпропетровську раду, направити районно-технічну комісію за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, буд. 3 для обстеження стану вказаних житлових приміщень № № 1, 3, 4, 19, 30, 34, 38, 54, 62, 71, 79, 82, 85, 87, 89, 90, 91, 92, що належать ОСОБА_1, з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам. Вказана постанова набрала законної сили і відповідачем виконана: комісія направлена, складено акт від 27 січня 2016 року.

Вищезазначений акт було позивачем отримано 11 лютого 2016 року. 18 лютого 2016 року він звернувся до ОСОБА_2 районної у м. Дніпропетровську ради

із заявою щодо винесення рішення відповідачем про визнання належної йому вищезазначеної житлової нерухомості непридатною для проживання на підставі акту обстеження районної технічної комісії виконкому ОСОБА_2 районної у м. Дніпропетровську ради від 27 січня 2016 року. 29 лютого 2016 року позивачем був отриманий лист виконавчого комітету ОСОБА_2 районної у м. Дніпропетровську ради (вих. № Л-09/166 від 29 лютого 2016 року) за підписом голови ради ОСОБА_4, згідно якого моє звернення щодо винесення рішення про визнання належної позивачу житлової нерухомості непридатною для проживання було розглянуте та повідомлено, що відповідно до положення про роботу районної технічної комісії №112 від 18 серпня 2007 року встановлено, що у випадках коли за висновком комісії виявлені під час обстеження стану житлового будинку (житлового приміщення) негативні фактори можуть бути усунені шляхом проведення капітального ремонту будинку (приміщення), матеріали обстеження передаються власнику будинку (приміщення) для проведення в установленому порядку необхідного ремонту.

Згідно пункту 6 постанови Ради Міністрів УРСР від 26 квітня 1984 року №189 «Про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання» для обстеження стану жилих будинків, зазначених в абзаці другому пункту 5 цього положення, виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів призначає комісію в такому складі: заступник голови виконавчого комітету місцевої Ради (голова комісії), начальник управління (відділу) житлового (комунального) господарства виконавчого комітету місцевої Ради (заступник голови комісії), представник органу або закладу санітарно-епідеміологічної служби, представник відділу (управління) у справах будівництва і архітектури виконавчого комітету місцевої Ради або районний архітектор, представник органу державного пожежного нагляду, депутат місцевої Ради, інженер житлово-експлуатаційної організації (секретар комісії), представник громадського будинкового комітету.

Відповідно до п. 7 вищезазначеного положення комісія виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів обстежує стан жилого будинку (жилого приміщення) та складає акт за формою, що встановлюється Міністерством житлово-комунального господарства УРСР. В п. 8 положення зазначено, що виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів розглядає подані комісією матеріали і приймає рішення щодо придатності жилого будинку (жилого приміщення) для проживання. У випадках, коли виконавчий комітет місцевої Ради дійде висновку про можливість і доцільність усунення негативних факторів шляхом проведення капітального ремонту жилого будинку (жилого приміщення), він приймає рішення про проведення такого ремонту.

Таким чином, в даному випадку, вищезазначений акт обстеження і є тими матеріалами, які повинен розглянути виконавчий комітет ОСОБА_2 районної у м. Дніпропетровську ради та винести відповідне рішення щодо стану придатності житлового приміщення для проживання, оскільки саме до його компетенції належить контроль за житловим фондом, визнання житла непридатним для проживання, а не повідомляти простим листом про деякі пункти положення про роботу районної технічної комісії.

Статтею 18 КАС України встановлені правила предметної підсудності адміністративних справ. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Відповідач є органом місцевого самоврядування, який не входить до переліку субєктів, встановленого ч. 2 ст. 18 КАС України, що можуть бути стороною у адміністративних справах, які підсудні окружним адміністративним судам.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року за № 280/97-ВР система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення та зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Тобто, відповідач ОСОБА_2 (Соборна) районна в м. Дніпропетровську (Дніпро) рада повинен довести, що дiями позивача було порушено їх права. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано.

Відповідно до ст. 21 Конституції права та свободи людини є непорушними, до яких відноситься й право згідно ст. 4І Конституції на володіння, користування і розпорядження власністю, яку придбала позивачка у відповідності до вимог закону.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту порушеного права згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконним рішення, дії або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування. їх посадових або службових осіб.

Відповідно до вимог ст. 69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі,

або з власної ініціативи. Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім того, згідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України «У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку». При цьому Пленум Вищого адміністративного суду у постанові від 6 березня 2008 року зауважив, що під час розгляду спорів щодо окарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених в позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

З огляду на заявлені позовні вимоги, доводи позивача, визначальними обставинами для вирішення спірних правовідносин є визначення відповідності оскаржуваних дій відповідача критеріям правомірності, які предявляються до дій та рішень субєктів владних повноважень.

Посилання представника відповідача на відсутність у районної ради повноважень щодо вказаних в позові зобовязань, розмежування повноважень та інш. не доведені ним в судовому засіданні належними доказами, а отже і не можуть бути прийняті судом до уваги.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що дії відповідача стосовно спірного питання не відповідають вимогам діючого законодавства, це є бездіяльністю та не виконанням наданих законом повноважень, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги позицію представника відповідача щодо не визнання позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються, порушення прав позивача, в тому числі і визначених Конституцією України, іншими законами відповідачем були допущені.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та зобовязати відповідача - ОСОБА_2 (Соборну) районну в м. Дніпропетровську (Дніпро) раду - на підставі акту обстеження районної технічної комісії виконавчого комітету ОСОБА_2 районної в м. Дніпропетровську ради від 27 січня 2016 року винести рішення щодо стану придатності до проживання житлових приміщень № № 1, 3, 4, 19, 30, 34, 38, 54, 62, 71, 79, 82, 85, 87, 89, 90, 91, 92, що розташовані в м. Дніпропетровську по пр. К. Маркса, 3 та належать позивачу ОСОБА_1, а також стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень ОСОБА_2 (Соборної) районної в м. Дніпропетровську (Дніпро) ради на користь ОСОБА_1 понесений при подачі позову судовий збір у розмірі 551 грн.20коп.

Таким чином позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії в такому вигляді знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 1, 2, 3, 24, 30, 37, 41, 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 22 Закону України «Про основи містобудування», ст. ст. 24, 29 Закону України «Про планування і забудову територій», ст. ст. 26, 36, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. ст. 2, 3, 5, 6, 18, 19, 69, 71, 72, 158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Зобовязати відповідача - ОСОБА_2 (Соборну) районну в м. Дніпропетровську (Дніпро) раду - на підставі акту обстеження районної технічної комісії виконавчого комітету ОСОБА_2 районної в м. Дніпропетровську ради від 27 січня 2016 року винести рішення щодо стану придатності до проживання житлових приміщень № № 1, 3, 4, 19, 30, 34, 38, 54, 62, 71, 79, 82, 85, 87, 89, 90, 91, 92, що розташовані в м. Дніпропетровську по пр. К. Маркса, 3 та належать ОСОБА_1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень ОСОБА_2 (Соборної) районної в м. Дніпропетровську (Дніпро) ради на користь ОСОБА_1 понесений при подачі позову судовий збір у розмірі 551 грн.20коп.

Постанова може бути оскаржена в Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя