Справа № 803/87/16
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року Справа № 876/2534/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді Хобор Р.Б.

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Укртрансінспекції у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року по справі № 803/87/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ліхтнер Бетон Луцьк" до управління Укртрансінспекції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В C Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліхтнер Бетон Луцьк» звернулося з адміністративним позовом до управління Укртрансінспекції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 25.12.2015 року № 026708.

На підтвердження позовних вимог покликається на те, що інспекторами Управління Укртрансінспекції у Волинській області 26.10.2015 року на 133 км а/д М-19 «Доманово - Ковель - Чернівці - Тереблече» була проведена рейдова перевірка перевізників, що здійснюють внутрішні перевезення пасажирів та вантажів. Як вказано в акті № 020578 від 26.10.2015 року проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень і вантажів автомобільним транспортом, посадовими особами відповідача було проведено перевірку належного ТзОВ «Ліхтнер Бетон Луцьк» транспортного засобу DAIMLER, номерний знак НОМЕР_1 (вантажні перевезення за маршрутом Луцьк - Рожище вантажу «бетон») та під час перевірки виявлені порушення: водій відмовився від проходження вагового контролю та не надав посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, товарно-транспортну накладну або інший визначений законодавством документ на вантаж, водій самовільно залишив місце перевірки.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю

Визнано протиправною та скасовано постанову управління Укртрансінспекції у Волинській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 25 грудня 2015 року № 026708.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржив відповідач управління Укртрансінспекції у Волинській області, яке покликаючись на те, що вказана постанова є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що позивач у правовідносинах з ТзОВ «Птахокомплекс Губин» виступив не лише як продавець, а й як перевізник, який надав послуги перевезення вантажу на договірних умовах замовнику за плату. Таким чином перевізник ТзОВ «Ліхтнер Бетон Луцьк», надаючи послуги з внутрішніх перевезень вантажів, повинен був здійснювати такі перевезення у відповідності до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що згідно із направленням на перевірку від 23 жовтня 2015 року № 014018, інспекторами Управління Укртрансінспекції у Волинській області Горбаєм М.П., Чапалою А.О. 26 жовтня 2015 року на 133 км а/д М-19 «Доманово - Ковель - Чернівці - Тереблече» була проведена рейдова перевірка перевізників, що здійснюють внутрішні перевезення пасажирів та вантажів, за результатами якої, зокрема, було складено акт № 020578 від 26 жовтня 2015 року проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень і вантажів автомобільним транспортом.

Як слідує із вказаного акту, проведено перевірку належного ТзОВ «Ліхтнер Бетон Луцьк» транспортного засобу DAIMLER, номерний знак НОМЕР_1 (вантажні перевезення за маршрутом Луцьк - Рожище вантажу «бетон») та під час перевірки виявлені порушення: водій відмовився від проходження вагового контролю та не надав посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, товарно-транспортну накладну або інший визначений законодавством документ на вантаж, водій самовільно залишив місце перевірки. Крім того, відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю оформлено актом від 26 жовтня 2015 року. При цьому, в акті від 23 жовтня 2015 року № 014018 також зазначено, що перевірка проводилася в присутності водія (особу якого не встановлено), який пояснень не надав та самовільно залишив місце перевірки, а 18 листопада 2015 року розгляд акту проводився з директором ТзОВ «Ліхтнер Бетон Луцьк», який пояснень не надав та від підпису відмовився, на розгляд справи 07 грудня 2015 року та 25 грудня 2015 року представник позивача не прибув.

25 грудня 2015 року начальник Управління Укртрансінспекції у Волинській області виніс постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 026708, якою у зв'язку із не оформленням документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», тобто, за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 цього ж Закону, до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700,00 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що паспорт-накладна від 26.10.2015 року № 36052 на вантаж «бетон», що перевозився позивачем 26.10.2015 року транспортним засобом DAIMLER, номерний знак НОМЕР_1 за маршрутом м. Луцьк - с. Туличів (Турійський район) в адресу ТзОВ «Птахокомплекс «Губин», є документом на вантаж в розумінні статей 1, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Тому, суд першої інстанції встановив відсутність порушення позивачем вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-ІІІ (з наступними змінами та доповненнями) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частинами першою, другою статті 48 цього ж Закону автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 1 цього Закону визначено те, що у цьому Законі наведені терміни вживаються в такому значенні: документи на вантаж - документи, визначені відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про транспортно-експедиторську діяльність», «Про транзит вантажів», інших актів законодавства, в тому числі міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, які необхідні для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Відповідно до розділу 1 (Терміни та поняття) Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568) (з наступними змінами та доповненнями), наведені у цих Правилах терміни та поняття вживаються в такому значенні: вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення; вантажоодержувач - будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку; договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов'язки та відповідальність сторін щодо їх додержання; замовлення на перевезення вантажів - документ, який подає вантажовідправник перевізникові на доставляння обумовленої партії вантажів в узгоджені терміни; замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів; перевізник - фізична або юридична особа - суб'єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами; спеціалізований автомобіль - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій; товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 3.1 розділу 3 (Правила укладання договорів) цих же Правил визначено, що договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі (надалі - Перевізники), та вантажовідправниками або вантажоодержувачами (надалі - Замовники). Примірний договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні (надалі - Договір) наведений в додатку 1.

Відповідно до пункту 11.1 розділу 11 (Правила оформлення документів на перевезення) вказаних Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.

Із оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 25.12.2015 року № 026708 вбачається, що позивача притягнуто до відповідальності згідно із абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», у зв'язку із таким допущеним порушенням: не оформлені документи, перелік яких визначений статтями 39 та 48 зазначеного Закону.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за приписами абзацу третього частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян не за не оформлення документів, а за надання послуг з перевезень вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 цього Закону.

Із системного аналізу статей 1, 48, 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» випливає, що до відповідальності, передбаченої абзацом третім частини першої статті 60 цього Закону, можуть бути притягнуті лише ті автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату, тобто, є зареєстрованими у встановленому порядку суб'єктами господарювання (щодо яких до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців внесені записи щодо здійснення такого виду діяльності, як вантажні перевезення) та мають укладені договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом на комерційній основі, але які надають такі послуги без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 цього Закону. Судом першої інстанції вірно встановлено те, що ТзОВ «Ліхтнер Бетон Луцьк» здійснює такі види господарської діяльності за КВЕД, як « 26.61.0 виробництво виробів з бетону для будівництва», « 26.63.0 виробництво готових для використання бетонних сумішей», а господарською діяльністю із надання послуг з перевезення вантажів позивач не займається, що підтверджується довідкою серії АА № 031062/61, виданою 15 лютого 2008 року Головним управлінням статистики у Волинській області.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що 06 жовтня 2015 року між ТзОВ «Ліхтнер Бетон Луцьк» (продавець) та ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу (поставки), за умовами якого: продавець поставляє на умовах, встановлених цим договором, бетон відповідної марки, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити вартість товару в строки, встановлені цим договором; товар супроводжується паспортом-накладною, що видається покупцю в двох екземплярах; ціна товару включає в себе витрати продавця на технологічне перевезення товару на об'єкт - будівельний майданчик покупця: с. Туличів Турійського району Волинської області зі збереженням якості товару; право власності на товар за цим договором набувається покупцем після фактичної передачі товару покупцеві за адресою: с. Туличів Турійського району Волинської області.

Таким чином, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що перевезення позивачем 26 жовтня 2015 року транспортним засобом DAIMLER, номерний знак НОМЕР_1 за маршрутом м. Луцьк - с. Туличів (Турійський район) в адресу ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» вантажу «бетон», який був проданий позивачем згідно із договором купівлі-продажу (поставки) від 06 жовтня 2015 року, не можна вважати послугою з перевезення вантажу в розумінні статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки позивач господарською діяльністю із надання послуг з перевезення вантажів не займається, договору із ТзОВ «Птахокомплекс «Губин» про перевезення вантажу автомобільним транспортом на комерційній основі не укладав, за умовами договору купівлі-продажу (поставки) від 06 жовтня 2015 року право власності на цей вантаж перейшло до покупця після його фактичної передачі на будівельному майданчику (за адресою: с. Туличів Турійського району Волинської області).

З системного аналізу статей 1, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», розділу 1 (Терміни та поняття), пункту 11.1 розділу 11 (Правила оформлення документів на перевезення) Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568) (з наступними змінами та доповненнями), вбачається, що за загальним правилом при перевезенні вантажів автомобільним транспортом на комерційній основі у водія транспортного засобу повинен бути такий документ на вантаж, як товарно-транспортна накладна. Разом з тим, при перевезенні вантажів автомобільним транспортом на комерційній основі чи за власний кошт у водія транспортного засобу може бути інший, ніж товарно-транспортна накладна, документ на вантаж, визначений законодавством.

Наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 26.12.2008 року № 681 «Про прийняття національного стандарту» прийнято з наданням чинності з 01.04.2010 року ДСТУ Б В.2.7-176:2008 «Будівельні матеріали. Суміші бетонні та бетон. Загальні технічні умови» (EN 206-1:2000, NEQ), розроблений Науково-дослідним інститутом будівельного виробництва, пунктом 7.3 якого передбачено, що при поставці товарного бетону виробник надає споживачу паспорт на кожне відвантаження товару, в якому надрукована, проштампована або, принаймні, написана відповідна інформація

Також, пунктом 2.2 договору купівлі-продажу (поставки) від 06 жовтня 2015 року, укладеного між ТзОВ «Ліхтнер Бетон Луцьк» та ТзОВ «Птахокомплекс «Губин», передбачено, що товар (автобетоновоз) супроводжується паспортом-накладною, що видається покупцю в двох екземплярах.

З огляду на вищевикладене апеляційним судом встановлено те, що паспорт-накладна від 26 жовтня 2015 року № 36052 на вантаж «бетон», що перевозився позивачем 26 жовтня 2015 року транспортним засобом DAIMLER, номерний знак НОМЕР_1 за маршрутом м. Луцьк - с. Туличів (Турійський район) в адресу ТзОВ «Птахокомплекс «Губин», є документом на вантаж в розумінні статей 1, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а відтак суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Укртрансінспекції у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року по справі № 803/87/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Я.С. Попко

Р.П. Сеник