Справа № 815/1510/16
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1510/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретар судового засідання Гацанюк К.В.

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

від відповідача: ОСОБА_2 (за довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.01.2016 року, стягнення 1556,23 грн., -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.01.2016 року, стягнення з Державного бюджету України на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» сплачені штрафні санкції у сумі 1556,23 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог Податкового кодексу України, оскільки відповідно до висновків акту перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, позивачем як платником податку порушено терміни сплати самостійно визначеного та узгодженого податкового зобовязання з плати за землю (несвоєчасно сплачено земельний податок за грудень 2013 року) відповідно до поданої декларації від 22.01.2013 року №, при цьому вказана декларація подана КП «МПРС» та саме податковим органом у листі від 21.12.2015 року №39282/10/15-53-15-03 визначено, що платником земельного податку за земельну ділянку площею 7520 кв. м, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1 було саме Казенне підприємство «Морська пошуково-рятувальна служба», а тому, оскільки вказане підприємство не припинило свого існування як окрема юридична особа та реорганізація його не завершена, застосування до позивача штрафних санкцій є безпідставним та незаконним. Також, позивач вказує, що Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» утворене та зареєстроване як юридична особа 27.05.2013 року, а тому подавати до ДПІ декларацію 22.01.2013 року не мало можливості і податкових зобовязань у позивача у 2013 році виникнути не могло, а речове право господарського відання стосовно нежитлових будівель за вказаною адресою зареєстровано за позивачем лише 24.03.2014 року, а до вказаного часу земельна ділянка сформована не була згідно зі ст.79-1 Земельного кодексу України як обєкт цивільних прав. Також, згідно передавального акту балансових розрахунків, матеріальних цінностей, активів та пасивів по Казенному підприємству «Морська пошуково-рятувальна служба» станом на 23.12.2013 року та Ліквідаційного балансу (звіту про фінансовий стан) кредиторської заборгованості перед бюджетом не мало, що також підтверджується висновками Акту перевірки №800/15-58-22-5/38017026 від 31.01.2014 року, в якому перевірялось дотримання КП «МПРС» податкового та іншого законодавства в період з 09.12.2011 року по 25.01.2014 року, а тому прийняте податковим органом 13.01.2016 року податкове повідомлення-рішення № не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Представник відповідача надав до суду заперечення (а.с. 55-56), відповідно до яких просить суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи адміністративного позову, наявні матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, встановив наступні факти та обставини.

22 січня 2013 року КП Морська пошуково-рятувальна служба подано до ДПІ у Приморському районі м. Одеси податкову декларацію з плати за землю (земельний податок) № на 2013 рік.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 року № 584 Про реорганізацію казенного підприємства Морська пошуково-рятувальна служба, постановлено реорганізувати казенне підприємство Морська пошуково-рятувальна служба шляхом його приєднання до державного підприємства Адміністрація морських портів України.

На виконання постанови КМУ від 14.08.2013 року №584 Міністерством інфраструктури України видано наказ від 05.09.2013 року №665 Про реорганізацію казенного підприємства Морська пошуково-рятувальна служба, відповідно до якого вирішено реорганізувати казенне підприємство Морська пошуково-рятувальна служба, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1 (), шляхом приєднання до державного підприємства Адміністрація морських портів України, що розташоване за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 14 ().

21.12.2015 року, на підставі п.п. 19-1.1.1 та п.п. 19-1.1.2 п.19-1 ст. 19-1, п.п.20.1.4 п. 20.1 ст.20 Податкового кодексу України, головним державним ревізором-інспектором відділу місцевих, ресурсних, рентних та неподаткових платежів управління оподаткування юридичних осіб ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3 проведено перевірку податкової декларації з плати за землю (земельний податок) за 2013, 2014, 2015 роки.

За результатами перевірки посадовою особою відповідача складено Акт від 21.12.2015 року №9814/15-03/38727770, яким встановлено порушення платником термінів сплати самостійно визначеного та узгодженого податкового зобовязання з плати за землю (земельний податок) протягом строків, визначених п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України, відповідальність за яке передбачена п.126.1 ст.126 ПКУ (а.с.161-17).

На підставі вищенаведеного акту та встановлених порушень, 13.01.2016 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» зобовязано сплатити суму штрафу у розмірі 20% суми грошового зобовязання сплаченого із затримкою (7831,15 грн.), що складає 1566,23 грн. (а.с.14).

З метою недопущення нарахування пені, позивачем сплачено штрафні санкції, та, не погоджуючись з правомірністю прийняття зазначеного податкового повідомлення-рішення позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відповідно до податкового законодавства України, основною метою податкового контролю є забезпечення належного виконання податкових обов'язків щодо визначення та сплати грошових зобов'язань, тому звернення податкових органів із позовами на підставі норм підпункту 20.1.37 пункт 20.1 статті 20 та пункту 67.2 статті 67 Податкового кодексу України повинно бути спрямоване на запобігання та припинення податкових правопорушень, які пов'язані із неналежними визначенням та сплатою грошових зобов'язань платниками податків або невиконанням ними інших податкових обов'язків.

Так, Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб» (в редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон) регулює відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб підприємців.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону, державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно з п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об'єктів оподаткування або об'єктів, які пов'язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Згідно до п.п. 20.1.2, 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право: для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом; проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення врегульований ст. 107 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV.

Відповідно до ч. 2 -5 ст. 107 ЦК України, після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами.

Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

Юридична особа - правонаступник, що утворилася внаслідок поділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями юридичної особи, що припинилася, які згідно з розподільчим балансом перейшли до іншої юридичної особи - правонаступника. Якщо юридичних осіб - правонаступників, що утворилися внаслідок поділу, більше двох, таку субсидіарну відповідальність вони несуть солідарно.

Згідно з п. 97.1 ст. 97 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами і доповненнями (далі ПКУ) під ліквідацією платника податків розуміється ліквідація платника податків як юридичної особи або державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрація у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), внаслідок якої відбувається закриття їх рахунків та/або втрата їх статусу як платника податків відповідно до законодавства.

Відповідно до п.п. 37.3.1 п. 37.13 ст. 37 ПК України підставою для припинення податкового обов'язку, крім його виконання, є ліквідація юридичної особи.

Відповідно до ст.33 Закону, юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням державного органу, прийнятим у випадках, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2016 року по справі №815/592/15 встановлено, що з аналізу інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що КП з 17 вересня 2013 року перебуває в стані припинення, в той же час, запис про державну реєстрацію припинення КП, як завершеного факту, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено не було.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки реорганізація КП шляхом його приєднання до ДП АМПУ завершена не була, відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено не було, тобто, КП не припинило свого існування, як окрема юридична особа, то підстави для врахування ДПІ уточнюючих декларацій КП з подальшим перерахуванням сум переплат в розмірі 1385336,63 грн. на інтегрованих картках ДП АМПУ відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обовязковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Отже, судом встановлено, що стосовно Казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба", станом на час проведення перевірки та виявлення відповідачем порушень податкового законодавства, запису про державну реєстрацію припинення КП, як завершеного факту, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не внесено, а тому підстави для прийняття оскаржуваного рішення та нарахування позивачу штрафних санкцій за порушення платником - Казенним підприємством "Морська пошуково-рятувальна служба" термінів сплати самостійно визначеного та узгодженого податкового зобовязання з плати за землю (земельний податок) протягом строків, визначених п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України, відповідальність за яке передбачена п.126.1 ст.126 ПКУ, який не припинив свого існування, як окрема юридична особа, у ДПІ у Приморському районі м. Одеси відсутні.

Також, п.1 та 2 постанови КМУ від 24 лютого 2016 року № 158 "Про відновлення єдиної системи пошуку та рятування на морі" постановлено відмінити рішення про реорганізацію казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" шляхом його приєднання до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", відновити дію пунктів 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1069 "Про забезпечення функціонування єдиної системи пошуку і рятування на морі" та визнати такою, що втратила чинність, постанову Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 року № 584 "Про реорганізацію казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба".

З аналізу вказаних положень вбачається, що правонаступництво ДП АМПУ прав та обов`язків КП, яке було запроваджено постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 року № 584 "Про реорганізацію казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба", але фактично не реалізоване, на момент розгляду справи скасоване постановою КМУ від 24 лютого 2016 року № 158 "Про відновлення єдиної системи пошуку та рятування на морі", що також свідчить про безпідставність нарахованої суми штрафних санкцій.

З огляду на зазначені вище обставини, суд прийшов до висновку, що визначення позивачу суми податкового зобов'язання не відповідає положенням Податкового кодексу України та є протиправним, відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми сплачених штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.43 ПКУ, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Відповідно до частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Завданням адміністративного судочинства, згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправним рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням, діями чи бездіяльністю. При цьому, захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

В розумінні вимог ст.19 Конституції України суд не може брати на себе функції органу, на який покладено повноваження щодо здійснення таких процедур щодо повернення надмірно сплачених коштів, а тому позовні вимоги позивача в частині безпосереднього стягнення сплачених штрафних санкцій у розмірці 1556,23 грн. саме за рішенням суду, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частині визнання судом протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.01.2016 року №, в іншій частині позв задоволенню не підлягає.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.01.2016 року, стягнення 1556,23 грн. задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № від 13.01.2016 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» () судові витрати у сумі 1378,00 грн.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано суддею 13.06.2016 року.

Суддя П.П. Марин