Справа № П/811/501/16
Суддя: С.В. Дегтярьова
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року Справа № П/811/501/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Дегтярьової С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення

за участю:

секретаря судового засідання - Глущенко Т.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представників:

позивача - ОСОБА_2,

відповідача - Філоненка Д.В.,

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом, в подальшому уточненим, до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про:

- визнання протиправною та скасування податкової вимоги №1518/10/11-26-08-00 від 15.04.2016 року;

- визнання протиправним та скасування рішення №4, зареєстрованого за №1817/20/11-26-08-00 від 10.05.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами фактичної перевірки було складено акт від 07.04.2016 року №15/40-00/НОМЕР_1 про результати фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, обігу підакцизних товарів, та наявності ліцензій, патентів, свідоцтв та сформовано, як позивач зазначає, податкову вимогу №1518/10/11-26-08-00 від 15.04.2016 року. З вимогами останньої щодо проведення у місячний термін процедури скасування реєстрації РРО з дня виявлення порушень позивач не погоджується в повному обсязі з огляду на те, що дана вимога винесена, на думку позивача, відповідачем з порушенням норм матеріального права, а тому є протиправною та підлягає скасуванню. Також позивач вважає, що скасуванню підлягає рішення №4, зареєстроване за №1817/20/11-26-08-00 від 10.05.2016 року прийняте на виконання вимоги №1518/10/11-26-08-00 від 15.04.2016 року.

Відповідачем подано заперечення на позовну заяву відповідно до змісту якого, позов ним не визнається у повному обсязі, оскільки вимога №1518/10/11-26-08-00 від 15.04.2016 року та рішення №4, що зареєстроване за №1817/20/11-26-08-00 від 10.05.2016 року винесені відповідно до норм чинного законодавства та скасуванню не підлягають.

На підставі ч.3 ст.160 КАС України в судовому засіданні 09.06.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено у строк до 10.06.2016 року, про що повідомлено сторонам після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

07.04.2016 року посадовою особою Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області проведено перевірку господарської одиниці, автомобільного газозаправочного пункту, що розташований за адресою м. Олександрія, вул. Леніна, 144, де здійснює свою господарські діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1. Перевірка проведена щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, обігу підакцизних товарів, та наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, за результатами якої складено акт (довідку) №15/40-00/НОМЕР_1 від 07.04.2016 року, висновками якого, зокрема, є порушення, на думку відповідача:

- п.п.1, 2, 3, 9 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР;

- п.2.6 гл.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 15.12.2004 року №637;

- п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI;

- п.1 ч.2 розділу ІІ, п.3 розділу ІІІ Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 28.08.2013 № 417 (а.с.65-67).

15.04.2016 року податковим органом фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 було направлено лист №1518/10/11-26-08-00 з попередженням про те, що у разі не виконання позивачем дій визначених в п.4.2-4.4 глави 4 розділу 2 Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), скасування реєстрації даних РРО буде здійснено примусово за рішенням податкової інспекції (а.с.13-14).

Відповідно до п.3 ст.3 Закону України від «Про застосування РРО в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР, суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані застосовувати реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, з додержанням встановленого порядку їх застосування.

Згідно пп.4 п.4.1 глави 4 розділу 2 Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 28.08.2013 року №417, реєстрація РРО діє до дати скасування реєстрації РРО, яке відбувається у випадку, якщо закінчилися визначені чинним законодавством терміни виведення з експлуатації РРО.

Судом встановлено, що у оскаржуваному листі зазначається про те, що актом фактичної перевірки щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, обігу підакцизних товарів, та наявність ліцензій, патентів, свідоцтв від 07.04.2016 року №15/40-00/НОМЕР_1 встановлено факт застосуванням РРО не за сферою застосування, визначеною Державним реєстром РРО.

Таким чином, з огляду на те, що даний лист №1518/10/11-26-08-00 від 15.04.2016 року, а не податкова вимога, як зазначає позивач, формується за даними податкового органу, носить інформативний характер, такий лист не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а тому скасованим бути не може.

Відповідно до ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суд вважає, що подавши позов про скасування листа Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області №1518/10/11-26-08-00 від 15.04.2016 року, позивач обрав невірний спосіб захисту свого права, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Щодо позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення №4, зареєстрованого за №1817/20/11-26-08-00 від 10.05.2016 року суд зазначає наступне.

10.05.2016 року Олександрійською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області винесено рішення №4 про скасування реєстрації реєстратора розрахункових операцій, зареєстрованого за №1817/20/11-26-08-00 (а.с.99).

Згідно наданих до суду матеріалів судом встановлено, що на господарській одиниці здійснюється продаж скрапленого вуглеводного газу (СВГ), яким заповнюються баки автотранспорту. Заправка СВГ паливних балонів автотранспортних засобів здійснюється з резервуара - цистерни розміщеної на території АГЗП з використанням паливороздавальної колонки. При цьому фіскальні чеки, що друкувались РРО та видавались особам, що придбавали СВГ, не містять номера ПРК через яку фактично здійснювалось відпускання пального, крім того не забезпечено роботу у єдиному нерозривному технологічному циклі, у режимі реєстрації відпускання пального ЕККА та програмно-технологічних засобів управління ПРК.

Технічні вимоги до спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів для автозаправних станцій (далі - Вимоги), що є додатком 7 до протокольного рішення Державної комісії з питань впровадження електронних систем і засобів контролю та управління товарним і грошовим обігом від 27 червня 2002 р. №13, встановлюють перелік додаткових вимог щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій - спеціалізованими електронними контрольно-касовими апаратами (далі - ЕККА), що призначені для реєстрації на автозаправних станціях (далі - АЗС) продажу пального (бензину, дизельного пального, скрапленого газу тощо), супутніх товарів і послуг.

ЕККА повинен відповідати цим Вимогам і Вимогам щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2002 р. N 199.

Так, відповідно до п.15 вказаних вимог - у режимі реєстрації відпускання пального ЕККА повинен забезпечувати у єдиному нерозривному технологічному циклі:

- управління відпусканням пального;

- реєстрацію об'єму (в літрах) та вартості (у гривнях) відпущеного пального кожного найменування окремо за готівковою та кожною безготівковою формами оплати;

- відображення на індикаторі оператора стану кожного роздавального крана ПРК (робочий, аварійний), а також для кожної замовленої дози - поточної інформації про об'єм відпущеного пального (у літрах) через цей роздавальний кран:

- дебетувати платіжних карток;

- друкування чеків установленої форми, які додатково містять номери ПРК, через які здійснювалося відпускання пального, об'єм (в літрах) і вартість (у гривнях) фактично відпущеного пального.

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено, що при проведенні розрахункових операцій при продажі СВГ на АГЗП використовується РРО (МІМ-500.02 МЕ), сфера застосування якого відповідно до Державного Реєстру РРО, затвердженого наказом ДФС України від 29.10.2015 року №829, - торгівля, громадське харчування та сфера послуг.

Відповідно до п.5 Державного Реєстру РРО, затвердженого наказом ДФС України від 29.10.2015 року №829, визначено спеціалізовані електронні контрольно-касові апарати для автозаправних станцій (АЗС), серед яких перелік моделей для використання торгівля, громадське харчування та сфера послуг МІМ-500.02 МЕ, який використовує позивач, відсутній.

В судовому засіданні на запитання суду чи є РРО МІМ-500.02 МЕ, моделлю РРО, яка дозволена у використанні на АЗС, представник відповідача повідомив що не є. Однак він зауважив, що автомобільний газозаправочний пункт, в якому він здійснює діяльність, не є автозаправочною станцією в розумінні чинного законодавства, а тому на ньому можна використовувати будь-який РРО.

Відповідно до п.1.2 Інструкцій щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій, затвердженою наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 06.12.2005 року №376 (далі - Інструкція №376):

- автозаправна станція (АЗС) - комплекс будинків, споруд, технологічного обладнання, призначений для приймання, зберігання моторного палива та заправлення ним автотранспорту (мототранспорту) (далі - автотранспорт);

- стаціонарний автомобільний газозаправний пункт - автозаправна станція, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки скрапленим вуглеводневим газом із стаціонарних резервуарів ємністю відповідно до Правил безпеки систем газопостачання ДБН В.2.5-20-2001 "Інженерне обладнання будинків і споруд. Газопостачання" (далі - ДБН В.2.5-20-2001);

- тимчасовий автомобільний газозаправний пункт - автозаправна станція, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки скрапленим вуглеводневим газом із автогазозаправника заводського виготовлення з резервуаром ємністю відповідно до ДБН В.2.5-20-2001."

В судовому засіданні представник позивача посилався на те, що вказана Інструкція розроблена для проектування об'єктів зазначеної категорії з питань пожежної безпеки, а не функціонування закінченого будівництва об'єкта.

Представником позивача в судовому засіданні було надано копію ДБН В.2.5-20-2001 "газопостачання", Наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від15.05.2015 року №285 «Про затвердження Правила безпеки систем газопостачання» та зазначено, що в самій Інструкції є посилання на ДБН В.2.5.-20-2001, в яких мова, на його думку, про АЗС не йде.

Окрім того, представник позивача в судовому засіданні посилався на п.2.1 розділу ІІ Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 року №285 «Про затвердження Правила безпеки систем газопостачання» в якому визначено, що автомобільний заправний пункт зріджених вуглеводневих газів - це стаціонарний або пересувний комплекс, призначений для заправлення паливних балонів зріджених вуглеводневих газів автомобільного транспорту із стаціонарних резервуарів або з автоцистерн. Представником позивача було зауважено, що даний документ не містить будь-якого посилання на те, що АГЗП є АЗС.

Судом встановлено, що ДБН В.2.5.-20-2001 та наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 року №285 «Про затвердження Правил безпеки систем газопостачання» регулюють, зокрема, проектування систем газопостачання, їх склад, визначають правила безпеки систем газопостачання, тобто правовідносини вузького спрямування щодо окремого виду автозаправного комплексу, призначеного для приймання, зберігання газу, як різновиду моторного палива, та заправлення ним автотранспорту (мототранспорту) та не розкривають самого змісту загального поняття АЗС.

Суд зауважує, що Інструкція №376 визначає загальні поняття автозаправних станцій, призначених для заправлення автотранспорту бензином, дизельним паливом, стисненим природним газом або скрапленим вуглеводневим газом, а також автозаправних комплексів.

З огляду на викладене суд прийшов висновку, що АГЗП є різновидом АЗС, яка призначена для заправки автотранспорту тільки скрапленим вуглеводневим газом, що чітко вказано в Інструкції №376 - стаціонарний автомобільний газозаправний пункт - автозаправна станція, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки скрапленим вуглеводневим газом, що узгоджується і зі змістом ДБН В.2.5.-20-2001 та наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 року №285 «Про затвердження Правил безпеки систем газопостачання». Тому на АГЗП повинні використовуватися ті РРО, застосування яких передбачено для сфери АЗС, та які зазначені в графі 5.«Спеціалізовані електронні контрольно-касові апарати для автозаправних станцій (АЗС)» Державного Реєстру РРО.

Представник же позивача в судовому засіданні наголошував, що Правила безпеки систем газопостачання розроблені, зокрема, для експлуатації систем газопостачання, а також роздрібної торгівлі зрідженим вуглеводневим газом. Тому при застосуванні нормативно-правових актів вищевказаний наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від15.05.2015 року №285, на думку представника позивача, має пріоритетне застосування перед Інструкцією №376, яка регулює вимоги щодо пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій, затвердженою наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 06.12.2005 року №376. Він вважає, що в даному випадку має місце конфлікт інтересів щодо застосування податковим органом чинного законодавства.

Відповідно до п.4.1.4 ст.4 Податкового кодексу вбачається, що презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Судом встановлено, що суперечності та неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків позивача або податкового органу в даних правовідносинах відсутні, оскільки тільки Інструкція №376 розкриває як загальне поняття АЗС, так і їх види за видами моторного палива, про що описано вище, а тому посилання представника позивача на наявність конфлікту інтересів є недоведеним.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що факт протиправності винесення рішення №4, зареєстрованого за №1817/20/11-26-08-00 від 10.05.2016 року не знайшов підтвердження в ході судового розгляду, а тому остання скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 159 - 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня отримання копії постанови у повному обсязі, апеляційної скарги.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду С.В. Дегтярьова