Справа № 826/1264/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

13 червня 2016 року 13:10 справа №826/1264/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доПрокуратури Київської області
провизнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Прокуратури Київської області (далі по тексту - відповідач), в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 11 грудня 2015 року №2265к про звільнення позивача з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області у зв'язку з реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів прокуратури Київської області відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України; 2) зобов'язати відповідача надати трудову книжку позивача, а також надати відомості за період з 01 липня 2015 року по 11 грудня 2015 року щодо вакантних посад у прокуратурі Київської області (повну назву посад) та призначених (за вказаний час) на посади осіб у відділі нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Київської області (ПІБ, дата призначення на посаду); 3) поновити позивача на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Київської області; 4) стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 жовтня 2015 року по 25 січня 2016 року у розмірі 37 196,04 грн. (з розрахунку середньоденної заробітної плати 442,81 грн.); 5) допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення позивача на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Київської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 37 196,04 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/1264/16; закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 25 квітня 2016 року позивач позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечив; за спільним клопотанням представників сторін на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В:

Наказом Прокуратури Київської області від 11 грудня 2015 року №2265к звільнено старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області з 14 грудня 2015 року, у зв'язку з реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів Прокуратури Київської області відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, проведеним у порушення вимог статей 42, 492 та частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України, з тих підстав, що відповідачем не дотримано порядку вивільнення працівників, допущено порушення норм трудового законодавства та не враховано переважного права на залишенні на роботі.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши в письмовому запереченні про дотримання при звільненні позивача норм чинного законодавства.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Оскільки Законом України "Про прокуратуру" не передбачений порядок звільнення працівників у випадку ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, в даному випадку застосуванню підлягають загальні норми Кодексу законів про працю України.

Із приписів статті 51 Кодексу законів про працю України вбачається, що однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пункт 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частини першої та другої статті 492 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Частина третя статті 492 Кодексу законів про працю України встановлює, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення наведених положень Кодексу законів про працю України, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган зобов'язані повідомити працівника про наступне вивільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці не пізніше ніж за два місяці та одночасно запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, а також довести до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначається, що "Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

…При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи."

Відповідно до попередження про вивільнення від 09 жовтня 2015 року позивача повідомлено про звільнення з займаної посади у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці з 09 грудня 2015 року. З попередженням про вивільнення позивач ознайомлений 29 жовтня 2015, про що свідчить його власноручний підпис.

Одночасно, вказаним попередженням позивача повідомлено, що станом на 05 жовтня 2015 року наявна вакантна посада слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області.

Таким чином, позивача повідомлено про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці та запропоновано вакантну посаду управління прокуратури Київської області.

З наданих відповідачем доказів вбачається, що відповідно до пункту 1 наказу Генеральної прокуратури України від 15 липня 2015 року №46ш наказано ліквідувати у структурі та штатному розписі прокуратури Київської області ряд підрозділів, у тому числі управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні; загальну штатну чисельність ліквідованих управлінь 168 одиниць з відповідним фондом заробітної плати зарахувати до резерву Генеральної прокуратури України.

Пункт 2 наказу Генеральної прокуратури України від 15 липня 2015 року №46ш передбачає скорочення у структурі та штатному розписі прокуратури Київської області 126,5 одиниць з відповідним фондом заробітної плати та зарахування до резерву Генеральної прокуратури України, у тому числі: заступник прокурора Київської області, головний спеціаліст - психолог відділу роботи з кадрами, спеціаліст ІІ категорії секретаріату, журналіст, завідувач складу відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб; водій відділу матеріально-технічного забезпечення та соціально-побутових потреб, старші прокурори територіальних прокуратур Київської області у кількості 27 одиниць та заступник прокурора Києво-Святошинського району, головні спеціалісти територіальних прокуратур Київської області у кількості 18 одиниць.

Відповідно до пункту 3 вказаного вище наказу утворено у структурі та штатному розписі прокуратури Київської області управління нагляду у кримінальному провадженні у складі 7 відділів, у тому числі відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби штатною чисельністю 4 одиниці, з яких 1 -начальник відділу, 3 - прокурор відділу.

Суд звертає увагу, що у разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо.

Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

Аналогічна позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 09 грудня 2010 року №К-20764/08.

Так, виходячи зі змісту наказу Генеральної прокуратури України від 15 липня 2015 року №46ш, вбачається, що у межах спірних правовідносин фактично відбулося перейменування управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні на управління нагляду у кримінальному провадженні та перейменування відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції на відділ нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби; при цьому скорочення посади начальника відділу, яку обіймав позивач, не відбулося.

У свою чергу відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували, що відбулось скорочення чисельності керівного складу прокуратури Київської області.

Посилання відповідача на скорочення у відділі нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби посади заступника начальника відділу не приймаються судом до уваги, оскільки ОСОБА_1 займав посаду начальника цього відділу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулось за відсутності фактичного скорочення займаної ним посади, тобто, за відсутності законодавчо встановлених підстав, а отже - протиправно.

Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1, за наслідками отримання попередження про вивільнення від 09 жовтня 2015 року, звернувся до керівництва прокуратури, яке повідомило про виведення позивача поза штат, у зв'язку з призначенням іншої особи на посаду начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні, однак, позивач вважає, що мав переважне право про його призначення на зазначену посаду.

Згідно з частиною першою статті 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до частини другої статті 42 Кодексу законів про працю України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, в тому числі, сімейним - при наявності двох і більше утриманців; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

З матеріалів особової справи ОСОБА_1 суд встановив, що він працює безперервно в органах прокуратури з 21 листопада 2000 року, тобто тривалий час, що є достатнім для надання переваги при скороченні чисельності працівників прокуратури Київської області.

Матеріали справи також підтверджують, що ОСОБА_1 має двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто є сімейним з двома утриманцями.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано доказів скорочення посади, яку обіймав позивач, та доказів неможливості переведення позивача з його згоди на іншу роботу, та/або доказів відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також, що відповідач не врахував переважне право позивача щодо залишення на роботі.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем не дотримано порядку вивільнення працівників, встановленого статтею 492 Кодексу законів про працю України, та приходить до висновку про необхідність скасування наказу прокуратури Київської області від 11 грудня 2015 року №2265к та поновлення позивача на раніше займаній посаді.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі незаконного звільнення працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Разом з тим, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на те, що, в разі відсутності посади позивача (з об'ємом повноважень, які існували на дату звільнення) роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику іншу посаду відповідно до його кваліфікації, а в разі незгоди працівника на іншу роботу, роботодавець зобов'язаний виконати судове рішення, здійснивши відповідні зміни в організації праці.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд керується наступним.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю в Україні при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту - Порядок), вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року №21-395а13.

Згідно з довідкою прокуратури Київської області від 11 березня 2016 року №18-ф-107 середня заробітна плата ОСОБА_1 за останні 2 календарні місяці роботи складає 24 358,42 грн., а середньоденна заробітна плата - 579,96 грн.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку з 01 жовтня 2015 року по 26 травня року, що становить 164 робочих дні.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу ОСОБА_1, становить 95 113,44 грн. (579,96 грн. х 164).

Водночас у позовній заяві позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 37 196,04 грн., що є меншим, ніж належний йому до виплати.

Як встановлює частина друга статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи наведену процесуальну норму Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача в рамках даного адміністративного спору необхідно вийти за межі позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на суму, що перебільшує заявлену, а саме: у розмірі 57 917,40 грн. (95 113,44 грн. - 37 196,04 грн.).

У свою чергу, суд не погоджується з позовними вимогами про зобов'язання відповідача надати трудову книжку позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово направлялись повідомлення про необхідність прибуття до прокуратури Київської області для отримання трудової книжки, однак такі повідомлення позивачем ігнорувались, у зв'язку з чим судом не встановлено порушення права позивача на самостійне отримання своєї трудової книжки.

Крім того, необґрунтованою є вимога про зобов'язання відповідача надати відомості за період з 01 липня 2015 року по 11 грудня 2015 року щодо вакантних посад у прокуратурі Київської області (повну назву посад) та призначених (за вказаний час) на посади осіб у відділі нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Київської області (ПІБ, дата призначення на посаду), через відсутність в матеріалах справи доказів відмови відповідача у наданні такої інформації та, відповідно, порушеного права у цій частині.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірності звільнення позивача з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Беручи до уваги наведену процесуальну норму суд вважає, що постанова у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення суми середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ прокуратури Київської області від 11 грудня 2015 року №2265к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області, у зв'язку з реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів прокуратури Київської області відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Київської області.

4. Стягнути з прокуратури Київської області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 37 196,04 грн. (тридцять сім тисяч сто дев'яносто шість гривень чотири копійки).

5. Вийти за межі позовних вимог та стягнути з прокуратури Київської області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 57 917,40 грн. (п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот сімнадцять гривень сорок копійок).

6. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

7. Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Київської області та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко