Справа № 448/720/16-а
Суддя: Борисенко В. В.
Дата ухвалення: 2016-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 448/720/16-а
Провадження № 2-а/448/53/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10.06.2016 року Мостиський районний суд Львівської області в складі :

головуючого - судді Борисенко В.В.,

при секретарі - Рушеляк Г.С.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

перекладача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська справу за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

В С Т А Н О В И В:

10.06.2016 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що громадянин РФ ОСОБА_2 відповідач у справі був затриманий 08.06.2016року в пункті пропуску «Смільниця-Кросценко», що на території Старосамбірського району Львівської області, під час прийому-передачі з з території РП до України представниками Прикордонної Варти РП на підставі Угоди про реадмісію осіб, як громадянин України ОСОБА_5, за незаконний, без відповідних документів, поза пунктом пропуску, перетин державного кордону України до ОСОБА_6.

Вказує, що 10.06.2016року Старосамбірським районним судом Львівської області відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Стверджує, що підставами вважати, що відповідач і в подальшому буде ухилятися від самостійного виїзду за межі України і спробує повторно незаконно перетнути ДКУ є: відсутність можливості самостійного повернення на батьківщину у звязку з нестачею коштів для легального повернення на територію Росії; відсутність документів на право перебування на території України, а також легального виїзду з України; відсутність на території України родинних звязків, відкритий намір потрапити в країни Західної Європи незаконним шляхом з метою пошуку кращих умов проживання.

З огляду на вищенаведене, просить суд примусово видворити відповідача за межі території України. Крім того, просить суд затримати відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, покликаючись на те, що він звертався до відповідних державних органів із заявою про отримання статусу біженця на території України, яка на даний час ще не розглянута. Зазначає, що подану ним заяву підтримує та бажає отримати статус біженця на території України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з огляду на наступне.

За правилами частини шостої статті 6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Згідно з ч.4 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом субєкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 183-5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що громадянин ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_2 відповідач у справі, 01.06.2016року о 15.05 год. на території Миляцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області в районі інформаційно-попереджувального знаку 0724, групою осіб разом із іншим громадянином РФ ОСОБА_7, незаконно перетнув державний кордон України поза пунктом пропуску через державний кордон України.

Постановою судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 02.06.2016року, провадження у справі відносно відповідача ОСОБА_2 за ч.2 ст.204-1 КУпАП було закрито на підставі ст.22 КУпАП та оголошено йому усне зауваження.

Цього ж дня, а саме 02.06.2016року згідно з вимогами ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" начальником Луцького прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України та зобовязано його покинути територію України у термін до 06.06.2016 року.

Крім того, 06.06.2016року відповідач ОСОБА_2, спільно з іншим громадянином РФ ОСОБА_7, був затриманий представниками прикордонної варти РП за незаконний перетин державного кордону ОСОБА_6 з Україною та 08.06.2016року о 11.00 год. був переданий в пункті пропуску «Смільниця - Кросценко» представниками прикордонної варти республіки ОСОБА_6 на підставі Угоди про реадмісію, чим порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України».

Постановою судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 10.06.2016 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 3400 (трьох тисяч чотирьохсот) гривень.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: копією паспорта громадянина ОСОБА_4 Федерації відповідача ОСОБА_2; копією постанови судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 02.06.2016року; рішенням про примусове повернення відповідача за межі України від 02.06.2016 року; протоколом про адміністративне затримання відповідача від 08.06.2016року; письмовими поясненнями відповідача ОСОБА_2 від 09.06.2016року; копією постанови судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 10.06.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Разом із цим, згідно з ч.8 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а ст. 3 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» містить пряму заборону вислання або примусового повернення біженця чи особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, до країни, з якої вони прибули та де їх життю або свободі загрожує небезпека.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно ч.4 цієї статті особа, зазначена в частині другій цієї статті, не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така особа не несе відповідальності за порушення правил перебування в Україні, якщо вона перебуває на території України протягом часу, необхідного для подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Як вбачається із матеріалів справи та наданих в судовому засіданні пояснень сторін, відповідач ОСОБА_2 після його затримання на території України за незаконний перетин державного кордону, 02.06.2016року звертався до ГУ ДМС України у Волинській області із заявою про отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту на території України, яка на даний час (на час розгляду справи в суді) відповідним державним органом не розглянута та рішення по ній не прийнято. При цьому, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтримав подану ним заяву та підтвердив своє бажання отримати статус біженця або особи, яка потребує захисту на території України.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника.

Пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" визначено, що довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов'язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

За таких обставин, враховуючи, що на момент розгляду справи залишається не вирішеним питання щодо звернення відповідача із заявою про надання йому статусу біженця, і беручи до уваги те, що до вирішення питання про надання або відмову в наданні статусу біженця відповідач не може бути примусово видворений, суд вважає, що адміністративний позов є передчасним, а тому в його задоволенні слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 6, 11, 69-71, 86, 158 163, 183-5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду (м. Львів, вул. Саксаганського, 13) через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі її оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В.Борисенко

Постанова набрала законної сили

«___» ______________ 20 р.

Суддя В.В.Борисенко