Справа № 757/45070/15-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року м. Київ К/800/11871/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий),
Єрьоміна А.В., Кравцова О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Пенсійного фонду України, третя особа - Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька, про зобов'язання вчинити певні дії, що переглядається за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Пенсійного фонду України (далі - ПФУ), третя особа - Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька (далі - Управління ПФ), про зобов'язання вчинити певні дії.

Зазначала, що є громадянином України і з 1994 року постійно проживає в Ізраїлі. На виконання судових рішень Управління ПФ по серпень 2014 року виплачувало їй пенсію за віком. 22 червня та 27 липня 2015 року звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням пільгового трудового стажу та надбавки дітям війни, однак відповідач відмовив їй.

Посилаючись на протиправність дій відповідача, просила зобов'язати ПФУ здійснити перерахунок та індексацію пенсії за віком з урахуванням стажу роботи з 1 квітня 1969 року по 1 серпня 1994 року лікарем лаборантом в Міському шкірно-венерологічному диспансері № 2 міста Донецька в подвійному розмірі з 7 жовтня 2009 року, виплачувати пенсію за віком, надбавку дітям війни з проведенням всіх перерахунків та індексації пенсії.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку матеріалів справи та доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що в грудні 1993 року ОСОБА_4 призначено пенсію, яка виплачувалась Управлінням ПФ.

До виходу на пенсію позивач з 1 квітня 1969 року по 1 серпня 1994 року працювала лікарем лаборантом в Міському шкірно-венерологічному диспансері № 2 міста Донецька.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2012 року, яка набрала законної сили, позов ОСОБА_4 до Управління ПФ задоволено частково. Зобов'язано Управління ПФ нарахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком на підставах, визначених пенсійним законодавством, починаючи з 1 жовтня 2012 року. Решту позовних вимог залишено без розгляду.

З 1 вересня 2014 року виплату пенсії позивачу припинено у зв'язку з тим, що Управління ПФ розташоване на території проведення антитерористичної операції і відповідно тимчасово не здійснює своїх повноважень.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2015 року, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 6 жовтня 2015 року, обов'язок щодо поновлення виплати пенсії за віком з 1 вересня 2014 року покладено на ПФУ.

22 червня та 27 липня 2015 року позивач звернулася до ПФУ із заявами про перерахунок пенсії з 7 жовтня 2009 року по 1 жовтня 2012 року відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції Закону України від 10 липня 2003 року № 1110-IV) тобто із зарахуванням стажу роботи, набутого під час роботи в шкірно-венерологічному диспансері у подвійному розмірі.

Відповідачем у здійсненні зазначених дій відмовлено.

Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що відповідач діяв межах та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій.

Щодо перерахунку пенсії з урахуванням пільгового стажу роботи з 1 квітня 1969 року по 1 серпня 1994 року лікарем лаборантом в Міському шкірно-венерологічному диспансері № 2 міста Донецька, колегія зазначає таке.

Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції Закону України від 10 липня 2003 року № 1110-IV) передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Вказані зміни набирали чинності 15 серпня 2003 року, а тому у разі звернення особи (виникнення права на пільгову пенсію) за призначенням пенсії після 15 серпня 2003 року, період роботи в визначених статтею 60 Закону закладах, зараховується до стажу роботи в подвійному обчисленні, незалежно від того, коли особа працювала у цих закладах.

До осіб, яким призначена пенсія до набрання чинності Закону України «Про внесення зміни до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і які після цієї дати не працювали у відповідних закладах, пільгове обчислення стажу не застосовується, оскільки Закон зворотної сили не має.

За загальновизнаним принципом права, закріпленим у статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності, а тому до певної події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали.

Таким чином, оскільки позивачу пенсія за віком призначена у 1993 році, а у шкірно-венерологічному диспансері вона працювала по серпень 1994 року, то суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про виплату компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати колегія суддів зазначає.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та пунктів 2 і 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати пенсії (разом із сумою індексації), нарахованої громадянам за період починаючи з 1 січня 2001 року.

Отже, вказані норми поширюються на суми, які були нараховані, однак не сплачені.

Оскільки спірні суми за період з 7 жовтня 2009 року по 30 вересня 2012 року не нараховувалися, то колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо виплати компенсації втрати частини пенсії із сумою індексації у зв'язку з невчасною їх виплатою за вказаний період.

Крім того, судами обґрунтовано зазначено, що вимоги позивача про перерахунок пенсії з 7 жовтня 2009 року вирішено постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2012 року, а саме: залишено цю частину позову без розгляду відповідно статті 99 КАС України.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Печерського районного суду міста Києва від 12 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов