Справа № 804/8952/15
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 червня 2016 рокусправа № 804/8952/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Юхименка О.В. Кругового О.О.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - МВС України - Борисенка А.М. (довіреність від 19.08.2015)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року у справі № 804/8952/15 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про стягнення грошового забезпечення,

встановив:

У вересні 2009 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх України на залізничному транспорті (далі - Відповідач-1), Міністерства внутрішніх України (далі - Відповідач-2), Державної казначейської служби України (далі - Відповідач-3), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

визнати неправомірними дії Управління Міністерства внутрішніх України на залізничному транспорті щодо невиплати грошового забезпечення з липня 2008 року по грудень 2009 року;

зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України виплатити йому грошове забезпечення, з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 168 750.08 грн. та стягнути з указаного Відповідача моральну шкоду в сумі 200 000 грн.

Свої уточнені вимоги обґрунтовував тим, що він не погоджується з діями Управління Міністерства внутрішніх України на залізничному транспорті щодо виведення його поза за штат посадових осіб управління, оскільки з розпорядженням про висновок виведенні із штату не був ознайомлений. Фактично Позивач просить визнати протиправними дії даного відповідача лише щодо невиплати грошового забезпечення з липня 2008 року по грудень 2009 року. При цьому вважає, що відповідно до пунктів 3.4.3 та 2.16 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України № 499 від 31.121.2007 р. (далі - Інструкції № 499) йому має бути виплачене грошове забезпечення із розрахунку посадового окладу за основною штатною посадою, на яку він мав би бути призначений у зв'язку з реорганізацією шляхом ліквідації усіх посад в Управлінні, окладу за сцезвання, надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру, що мало б складати 7.587.75 грн. щомісячно, також має бути виплачена матеріальна допомога у розмірі 7.587.75 грн. При цьому, як слідує зі змісту і вимог уточненого адміністративного позову ( поданого після скасування вищим судом попередніх судових рішень в частині визнання протиправними дій Управління щодо виведення його поза штат та вимог про поновлення на займаній посаді з підстав не дослідження судами обставин пропуску строку звернення ОСОБА_1 за захистом саме цих порушених прав), ОСОБА_1 в остаточній редакції позову не оскаржуються ні відповідні накази Управління щодо виведення його поза штат - переведення в розпорядження Управління, та не ставиться питання про їх скасування, як не ставиться питання і про визнання дій вказаного Відповідача неправомірними щодо видання цих наказів, ні бездіяльність щодо тривалого не призначення на нову посаду у зв'язку з реорганізацією. (том 2 а.с.134)

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду саме з указаними вимогами . Ухвала набрала законної сили. (том 2 а.с. 202-203).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення - задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у період з 01 жовтня 2008 року по 29 грудня 2009 року у розмірі 53 690,04 грн. (п'ятдесят три тисячі шістсот дев'яносто гривень 04 копійки).

Стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн. (двадцять п'ять тисяч гривень 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Постанова суду обґрунтована тим, що рішення відповідача про виведення ОСОБА_1 поза штат з 01 жовтня 2008 року під час його перебування у відпустці є протиправними та таким, що не відповідає приписам чинного законодавства, у зв'язку з чим у період з 01 жовтня 2008 року по 29 грудня 2009 року відбувся вимушений прогул, який підлягає оплаті із розрахунку середнього розміру грошового забезпечення особі, яка працює в органах внутрішніх справ. При цьому позовні вимоги про стягнення грошового забезпечення за період з липня 2008 року по 30 вересня 2008 року не підлягають задоволенню, оскільки в цей період фактично Позивач працював та перебував у відпустці та на лікарняному. (том 2 а.с.211-215)

Крім того, в описовій частині постанови зазначено, що 16 вересня 2015 року без виходу до нарадчої кімнати було виключено зі складу Відповідачів Управління Міністерства внутрішніх справ на Придніпровській залізниці через відсутність будь-яких вимог до них (а.с.211 т.2)

Не погодившись з даною постановою, Міністерство внутрішніх України подало на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просили скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі щодо них, оскільки вони не є належним відповідачем у справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги також зазначали, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що щомісячне грошове забезпечення ОСОБА_1 за час перебування у розпорядженні УМВСЗТ складало 7214,06 грн., оскільки, в порушення приписів п.3.4.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 р. № 499, було враховано і суму премій та одноразових видів грошового забезпечення. Вважають, що суд першої інстанції також дійшов помилкового висновку про необхідність зобов'язання саме Міністерства внутрішніх справ здійснити виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, так як у спірний період ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Управлінням Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті, яке станом на час ухвалення оскаржуваного рішення ліквідоване не було. (том 2 а.с.228-232)

ОСОБА_1 також не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року в частині безпідставного зменшення розміру стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на його користь грошового забезпечення на суму 115 060, 04 грн. та в цій частині прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність нормативно-правових актів, які б регулювали порядок виведення працівника ОЛВС поза штат, оскільки відповідні правовідносини регулюються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою КМУ Української РСР від 29.07.1991 р. № 114. Звертає увагу на те, що питання щодо переміщення працівника має вирішуватися з урахуванням його думки, разом з тим, станом на вересень 2009 року питання призначення його на іншу рівнозначну посаду вирішено не було. Вважає, що не можуть бути прийняті до уваги накази № 177 о/с від 08.12.2008 р. та № 38 о/с від 17.04.2009 р., оскільки це накази по особовому складу, та накази № 264 дск від 06.06.2008 р. та № 203 дск від 03.07.2008 р., що є нормативними. Звертає увагу на те, що при обчисленні грошового забезпечення, яке належало до виплати Позивачу, слід керуватися Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України № 499 від 31.121.2007 р.

Постанова суду у частині відмовлених позовних вимог (виплату сум грошового забезпечення саме з урахуванням індексу інфляції ) сторонами не оскаржувалась, а тому, згідно приписів статті 195 КАС України, судом апеляційної інстанції не переглядається.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 вимоги своєї апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити із підстав, у ній зазначених. Підтвердив, що вимог про поновлення його на попередній посаді чи визнання бездіяльності Відповідачів щодо тривалого не призначення на іншу конкретну посаду він не ставить, але оскільки він з вини посадових осіб Управління перебував поза штатом тривалий час, то йому має бути виплачено грошове забезпечення за весь цей час. В той же виплату грошового забезпечення слід проводити з розрахунку розміру грошового забезпечення, яке він мав би отримувати за посадою, на яку мав би бути призначеним після реорганізації шляхом ліквідації його попередньої посади. Проти задоволення апеляційної скарги МВС України заперечував, однак погодився, що Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті, якщо там іще працює ліквідаційна комісія, може виплатити йому безпідставно не сплачене грошове забезпечення за весь спірний період, пославши заявку до МВС України на виділення відповідних коштів.

Представник МВС України вимоги своєї апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, наполягаючи на тому, що Позивач у спірний період рахувався за Управлінням Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті, яке на даний час не ліквідовано, працює ліквідаційна комісія, яка і вирішує питання щодо виплати заборгованості по заробітній платі. Вважає, що невиплачене грошове забезпечення має розраховуватись згідно приписів Інструкції № 499, де оклад у Позивача встановлено на рівні 1200 грн. та встановлено додаткові постійні види грошового забезпечення, про що ними зазначено у апеляційній скарзі.

Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду відповідно до положень ст. 195 КАС України - в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, апеляційна скарга Міністерства внутрішніх України підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами підтверджено, що відповідно до наказу начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті від 15 лютого 2008 року № 14 о/с "По особовому складу", ОСОБА_1 (НОМЕР_1) призначено заступником начальника відділу з обслуговування Придніпровської залізниці Управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України на залізничному транспорті з посадовим окладом 1 200,00 грн., встановивши йому надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 40 відсотків, за службу в спеціальних підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю у розмірі 40 відсотків. (том 1 а.с.120).

Сторонами визнано, що МВС України 06 червня 2008 року № 264 дск прийнято наказ "Про організаційно-штатні зміни в підрозділах БОЗ МВС України"

Згідно з наказом МВС України № 459 від 17.09.2008 року затверджено перелік змін у штатах МВС, якими скорочено усі 99 посад управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України на залізничному транспорті (а.с.29 зворот т.3)

Як слідує із Послужного списку ОСОБА_1 (НОМЕР_1) (том 1 а.с.73-88) у графі 10 "Проходження служби …" зроблено запис від 15 лютого 2008 року про перебування особи на посаді заступника начальника Придніпровської залізниці Управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України на залізничному транспорті.

Після даного запису міститься наступна інформація:

"На підставі Наказу МВС України від 06 червня 2008 року № 264 дск "Про організаційно-штатні зміни в підрозділах БОЗ МВС України" зарахувати в розпорядження УМВС на залізничному транспорті з 05 серпня 2008 року, звільнивши з посади. Підстава: Наказ УМВС на залізничному транспорті № 177 о/с від 08 грудня 2008 року.

Внести зміни до Наказу Управління МВС України на залізничному транспорті від 08 грудня 2008 року № 177 о/с. На підставі наказу МВС України від 06 червня 2008 року № 264 дск "Про організаційно-штатні зміни в підрозділах БОЗ МВС України" та на підставі Наказу Управління від 03 липня 2008 року № 203 дск, зарахувати в розпорядження Управління МВС України на залізничному транспорті з 03 липня 2008 року, звільнивши з посади. Наказ № 38 о/с від 17 квітня 2009 року".

Наказом начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті від 17 квітня 2009 року № 38 о/с "По особовому складу", внесено зміни до Наказу Управління МВС України на залізничному транспорті від 08 грудня 2008 року № 177 о/с та ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника відділу з обслуговування Придніпровської залізниці Управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України на залізничному транспорті та з 03 липня 2008 року зараховано до розпорядження Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті. (том. 1 а.с.118, а.с.122).

Відповідно до копії рапорту від 24 листопада 2008 року ОСОБА_1 відбув у чергову відпустку за 2008 рік - 12 серпня 2008 року та прибув на робоче місце - 24 листопада 2008 року. (том 1 а.с.11)

У період з 10 жовтня 2008 року до 21 листопада 2008 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що підтверджується копією листка непрацездатності. (том 1 а.с.10).

Визнання протиправними дій Управління Міністерства внутрішніх України на залізничному транспорті саме щодо невиплати грошового забезпечення з липня 2008 року по грудень 2009 року та зобов'язання уже Міністерства внутрішніх справ України виплатити суму грошового забезпечення за вказаний період з урахуванням індексу інфляції у розмірі 168 750.08 грн. та стягнути моральну шкоду в сумі 200 000 грн. і було предметом судового спору.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача про виведення ОСОБА_1 поза штат з 01 жовтня 2008 року під час його перебування у відпустці є протиправними та таким, що не відповідає приписам чинного законодавства, у зв'язку з чим у період з 01 жовтня 2008 року по 29 грудня 2009 року відбувся вимушений прогул, який підлягає оплаті середнім розміром грошового забезпечення особі, яка працює в органах внутрішніх справ. При цьому позовні вимоги про стягнення грошового забезпечення за період з липня 2008 року по 30 вересня 2008 року не підлягають задоволенню, оскільки в цей період фактично Позивач працював та перебував у відпустці та на лікарняному. При цьому суд дійшов висновку, що розмір безпідставно невиплаченого грошового забезпечення має обраховуватись відповідно до приписів пункту 3 розділу 3 Порядку № 100. Щодо індексації загальної суми невиплаченого грошового забезпечення, суд дійшов висновку, що вказана сума, яку має виплатити роботодавець, індексації не підлягає, оскільки є разовою виплатою.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з приписами статті 11 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 3 вказаної статті). Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. (ч.2 ст.11)

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 спочатку звертався до суду з позовом про поновлення його на займаній посаді з посиланням на протиправність дій УМВС України на залізничному транспорті щодо не призначення його на відповідну посаду після реорганізації та виведення його поза штат, а також на безпідставну невиплату йому грошового забезпечення за період з липня 2008 по грудень 2009 включно. У подальшому, після скасування вищим судом попередніх судових рішень з підстав не дослідження судами обставин пропуску строку звернення ОСОБА_1 за захистом саме цих порушених прав, останній змінив позовні вимоги і вважав порушеними свої права лише в частині невиплати Управлінням Міністерства внутрішніх України на залізничному транспорті грошового забезпечення з липня 2008 року по грудень 2009 року, а поновленню порушені права, за вимогою Позивача, підлягали шляхом зобов'язання уже Міністерства внутрішніх справ України виплатити суму грошового забезпечення за вказаний період з урахуванням індексу інфляції у розмірі 168 750.08 грн. та стягнути моральну шкоду в сумі 200 000 грн.

Вказане свідчить про те, що за вказаних обставин підстав для виходу за межі позовних вимог ОСОБА_1 у суду немає, оскільки Позивач фактично добровільно відмовився як від вимог щодо визнання протиправними наказів Управління Міністерства внутрішніх України на залізничному транспорті, що слугували підставою для виведення його поза штат, так і від поновлення на раніше займаній посаді, зменшивши свої вимоги у порівнянні з раніше поданими шляхом подання нового позову.

При цьому колегія суддів враховує і те, що будь яких доказів наявності поважності причин пропуску строку звернення до суду щодо визнання протиправними будь-яких наказів Управління Міністерства внутрішніх України на залізничному транспорті, чи визнання протиправною бездіяльності Управління щодо тривалого не призначення на нову посаду ( звернення до суду мало місце більш ніж через рік) Позивачем не надано, навіть про це не зазначено у позові, що є додатковою обставиною обгрунтованості прийняття рішення тільки у межах заявлених вимог.

Колегія суддів також враховує, що жодним із суб'єктів владних повноважень у визначений законодавством строк вищевказані накази оскаржені чи скасовані не були, навпаки. До них тільки вносились відповідні зміни з липня 2008 року до квітня 2009 року, які також ніким не оскаржувались та їх неправомірність не визнана у встановленому законом порядку.

Таким чином наявні у матеріалах справи письмові докази свідчать про те, що на час розгляду справи по суті були діючими (не оскарженими жодною із сторін та не скасованими) наказ МВС України № 264 дск від 06 червня 2008 року "Про організаційно-штатні зміни в підрозділах БОЗ МВС України", наказ МВС України № 459 від 17.09.2008 року, яким затверджено перелік змін у штатах МВС та внесено зміни в лімітах штатної чисельності МВС, згідно з яким в УМВС України на залізничному транспорті скорочуються усі посади (а.с.29 т.3) та Наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті від 17 квітня 2009 року № 38 о/с "По особовому складу", яким внесено зміни до Наказу Управління МВС України на залізничному транспорті від 08 грудня 2008 року № 177 о/с та от остаточно регламентовано, що ОСОБА_1 зараховано до розпорядження Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті з 03 липня 2008 року, звільнивши з посади заступника начальника відділу з обслуговування Придніпровської залізниці УБОЗ Управління. (том. 1 а.с.118, а.с.122).

Крім того, сторонами визнано та не спростовано ніякими доказами, що Позивач фактично перебував у розпорядженні УМВС України на залізничному транспорті з 03 липня 2008 року по 29 грудня 2009 року включно і лише Наказом № 92 від 30.12.2009 року призначений на іншу посаду. При цьому в даному наказі зазначено, що Позивач на нову посаду прибув з Управління МВС України на залізничному транспорті, що підтверджується копією вказаного наказу (а.с.57 т.3 ) та послужним списком Позивача (а.с.78 т.1). також сторонами визнано, що Позивачу у спірний період грошове забезпечення не виплачувалось.

Щодо доказовості вищевказаних обставин колегія суддів вважає за можливе застосувати приписи частини 3 статті 71 КАС України.

Отже, факт перебування Позивача у розпорядженні Управління МВС України на залізничному транспорті у період з 03 липня 2008 року по 29 грудня 2009 року (за виключенням знаходження у відпустці, продовженій на період лікарняного загальною тривалістю з 12 серпня по 21 листопада 2008 року), при цьому, перебування у розпорядженні мало місце саме на підставі наказів цього ж Управління, які не скасовувались а лише уточнювались (змінювались) аж до квітні 2009 року, як і факт невиплати Позивачу за цей час грошового забезпечення, судом встановлено та сторонами не спростовано ніякими доказами.

Приймаючи рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 щодо зобов'язання Відповідача-2 виплати йому грошове забезпечення за період перебування його у розпорядженні Управління МВС України на залізничному транспорті, колегія суддів виходила із наступного.

Згідно з пунктом 1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31 грудня 2007 року № 499 (далі - Інструкція № 499), грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Конкретний розмір посадового окладу особі рядового чи начальницького складу встановлюється наказом про особовий склад одночасно з призначенням на відповідну посаду. (пункт 2.2.2. Інструкції № 499)

Особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільнені від займаних посад і перебувають у розпорядженні, не використавши чергової відпустки, або щодо яких затримано вирішення питання про їх подальше використання на службі як правило, надається невикористана чергова відпустка. За час чергової відпустки грошове забезпечення їм виплачується в розмірі, установленому за основною посадою на день зарахування в розпорядження. (п. 3.4.6. Інструкції № 499)

Матеріалами справи підтверджено та сторонами визнано, що у період перебування у розпорядженні ОСОБА_1 було надано чергову відпустку за 2008 рік - з 12 серпня 2008 року, у період якої Позивач перебував на лікарняному з 10 жовтня 2008 року до 21 листопада 2008 року, що підтверджується копією листка непрацездатності. (том 1 а.с.10) та прибув на робоче місце - 24 листопада 2008 року, що підтверджується його рапортом. (том 1 а.с.11)

При цьому колегія суддів також враховує, що до строку перебування у розпорядженні не зараховується період перебування у відпустках та на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах (пункт 3.4.2 Інструкції № 499).

Доказів невиплати грошового забезпечення за період перебування Позивача у відпустці, у тому числі і продовженої на період перебування на лікарняному, до суду не надано, більш того, згідно змісту позовних вимог ОСОБА_1 вказані обставини і не були предметом судового спору по даній справі.

В той же час, до суду не надано і доказів того, що з 22 листопада 2008 року по 29 грудня 2009 року Позивачу проводилась виплата грошового забезпечення за час перебування його у розпорядженні Управління МВС України на залізничному транспорті, більш того, вказані обставини визнані сторонами та ніким не оспорються.

Пунктом 3.4.3 Інструкції № 499 регламентовано, що за період перебування особи рядового і начальницького складу в розпорядженні органу внутрішніх справ їй виплачується грошове забезпечення з розрахунку посадового окладу за останньою основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру, крім премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно грошового атестату за останньою основною штатною посадою посадовий оклад Позивача за останньою основною штатною посадою складав 1200 грн., оклад за спеціальним званням -130 грн., надбавка за вислугу років - 399 грн., йому також були встановлені додаткові види грошового забезпечення постійного характеру, а саме: надбавка за виконання ОВЗ - 778.05 грн., надбавка за виконання ОРД - 120.00 грн., надбавка за службу в підрозділі БОЗ - 540 грн. (а.с.53 т.3)

Таким чином, загальний розмір місячного грошового забезпечення, який Позивач отримував за останньою основною штатною посадою (згідно з пунктом 3.4.3 Інструкції № 499) склав 3167.05 грн., а відповідно до вищевказаних наказів, у тому числі і наказу начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті від 17 квітня 2009 року № 38, позивач рахувався за вказаним Управлінням (був у його розпорядження поза штатом) та не отримував грошового забезпечення з 22 листопада 2008 року по 29 грудня 2009 року, а тому сума грошового забезпечення, яка підлягає виплаті за вказаний період має скласти 42439 грн.14 коп.. ( 3167.05 : 30 =105.57 грн. (денне грошове забезпечення х 402 дні = 42439.14 грн.)

Як визначено пунктом 2.2.7 Інструкції № 499 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеним на посади, за якими встановлені посадові оклади від мінімуму до максимуму, конкретні розміри або зміна розміру посадових окладів (підвищення або зниження) установлюються наказом керівника органу відповідно до складності та обсягу роботи, досвіду працівників та їх ставлення до виконання службових обов'язків за посадою, яку вони обіймають, у межах зазначених мінімального чи максимального розмірів і фонду оплати праці.

Як слідує із наказу начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті від 15 лютого 2008 року № 14 о/с "По особовому складу", ОСОБА_1 (НОМЕР_1) призначено заступником начальника відділу з обслуговування Придніпровської залізниці Управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України на залізничному транспорті з посадовим окладом 1 200,00 грн., встановивши йому надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 40 відсотків, за службу в спеціальних підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю у розмірі 40 відсотків. (том 1 а.с.120).

Посилання Позивача на те, що його грошове забезпечення за останньою посадою за 2 місяці має складати в загальній сумі 7214.06 грн., у тому числі посадовий оклад мав би складати 1550.00 грн., з чим погодився суд першої інстанції, визнається колегією суддів необґрунтованим та таким, що не підтверджено належними та допустимими доказами.

Однак суд першої інстанції вказаних обставин не врахував, більш того, дійшов помилкового висновку щодо необхідності застосування до даних правовідносин приписів п.4 розд.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок № 100), оскільки згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці « передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Помилковим є і висновок суду першої інстанції і про доцільність зобов'язання саме Міністерства внутрішніх справ України виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за спірний період, оскільки такий висновок протирічить приписам пункту 4 Наказу МВС України № 499 від 31.12.2007 року, згідно з яким виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, затвердженому Інструкцією.

В той же час, згідно з пунктом 1.6 Інструкції № 499, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та сторонами визнано, що лише з 30 грудня 2009 року наказом по Управлінню МВС України на Придніпровській залізниці № 92 від 30.12.2009 року ОСОБА_1 призначено на іншу посаду, тим більше у цьому наказі прямо зазначено, що ОСОБА_1 прибув з Управління МВС України на залізничному транспорті. (а.с. 57 т.3)

Вказане свідчить про те, що останнім місцем служби, де Позивачу не виплачувалось грошове забезпечення, було саме Управління МВС України на залізничному транспорті і саме воно має бути належним відповідачем щодо обов'язку виплати грошового забезпечення Позивачу.

Управління МВС України на Придніпровській залізниці на час розгляду справи по суті не ліквідовано, змінювався лише склад ліквідаційної комісії, а тому саме вказаний відповідач і має відновити порушені права Позивача.

Вказане, відповідно до приписів п.4 ч.1 ст.202 КАС України, є підставою для скасування постанови суду першої інстанції в цій частині та прийняття нової постанови про часткове задоволення вимог ОСОБА_1

Щодо вимог Позивача про виплату йому грошове забезпечення з урахуванням індексу інфляції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки згідно з пунктом 2 Закону України від 03.07.1991 року «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають лише грошові доходи громадян, які не мають разового характеру. Оскільки за рішенням суду спірна сума, що підлягає стягненню з суб'єкта владних повноважень, визначена конкретно та носить разовий характер, вона індексації не підлягає. Вказане узгоджується і з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у рішенні від 09.11.2011 року по справі № 6-35196св10.

Також колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції про можливість задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди Позивачу у розмірі 25000 грн., виплату якої також слід покласти на належного Відповідача - Управління МВС України на залізничному транспорті, з вини якого позивач тривалий час перебував у їх розпорядженні, був позбавлений можливості працевлаштуватись на іншу роботу, оскільки не був ні звільнений у передбачений Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, ні призначений на нову посаду до 30.12.2009 року, та при цьому не отримував ніякого грошового забезпечення.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1ст. 202, ст.. 205 ,207 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх України - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року у справі № 804/8952/15 у частині задоволених вимог - скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 22 листопада 2008 року по 29 грудня 2009 року у розмірі 42439 грн.14 коп.) та моральну шкоду у розмірі 25 000 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України у порядку та у строки, визначені статтею 212 КАС України. Повний текст постанови складено 09 червня 2016 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: О.О. Круговий