Справа № 815/1197/16
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2016-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1197/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд колегією в складі:

головуючого судді Бойко О.Я.,

судді Андрухіва В.В.

судді Левчук О.А.

за участі:

секретаря судового засідання - Белінського Г.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту внутрішньої безпеки НП України, Центральної атестаційної комісії №1 Національної поліції України, Центральної апеляційної атестаційної комісії Національної поліції України за участі третьої особи Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про скасування наказу про звільнення від 18.02.2016 року та стягнення грошового забезпечення, визнання протиправним та скасування рішення висновку атестації.

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту внутрішньої безпеки НП України, Центральної атестаційної комісії №1 Національної поліції України, Центральної апеляційної атестаційної комісії Національної поліції України за участі третьої особи Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив суд:

-визнати протиправними рішення Національної поліції України в частині включення старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах УВБ в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України ОСОБА_1, до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, та визнати протиправними дії Національної поліції України щодо проведення;

- визнати протиправним та скасувати висновок (рішення) Центральної атестаційної комісії №1 Національної поліції України, що зазначений в розділі IV "Результати атестування (висновок атестаційної комісії)" атестаційного листа в частині зазначення 4- займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність", прийнятий відносно старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах УВБ в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України ОСОБА_1, та оформлене відповідним протоколом Центральної атестаційної комісії Національної поліції України;

- визнати протиправним та скасувати рішення (висновок) Центральної апеляційної атестаційної комісії Національної поліції України в частині відхилення старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах УВБ в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України ОСОБА_1, скарги від 05.02.2016 р. на висновок (рішення) Центральної атестаційної комісії Національно, поліції України, що зазначений в розділі IV "Результати атестування (висновок атестаційної комісії)" атестаційного листа в частині зазначення" 4- займаній посаду не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність, оформлене відповідним протоколом;

-визнати незаконним та скасувати наказ №110 о/с від 18.02.2016 року винесений Національною поліцією України, про звільнення ОСОБА_1, зі служби в поліції з посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 24.02.2016 року;

-поновити ОСОБА_2 на вказаній посаді;

-стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25.02.2016 року по час поновлення на службі.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 1998 року працював на посадах: інспектора по розшуку ВДАІ Дзержинського МВ УМВС України в Донецькій області, інспектора групи розшуку викраденого транспорту ВДАІ Макіївського МУ УМВС в Донецькій області, державтоінспектора групи автомобільно-технічної інспекції відділення ДАІ з обслуговування м. Охтирка, Охтирського району та автомобільно-технічної інспекції, підпорядкованого УДАІ УМВС України в Донецькій області. інспектора - чергового чергової частини роти ДПС ВДАІ з обслуговування адміністративної території м. Горлівки та АТІ УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, інспектора-чергового чергової частини БПС Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області, інспектора слідчого відділення Будьоннівського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області, інспектора слідчого відділення ЛВ на станції Христинівка УМВС України на Одеській залізниці, старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу оперативного забезпечення управління внутрішньої безпеки в Одеській області, підпорядкованого Департаменту ВБ МВС України.

З 07.11.2015 року на підставі наказу № 13 о/с від 07.11.2015 року, виданого НПУ, ОСОБА_1 прийнятий до лав НПУ та перебував на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Управління УВБ в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки НПУ, мав спеціальне звання капітан поліції.

В період з грудня 2015 року по 24.02.2016 року позивач знаходився на лікуванні.

11.03.2016 року ОСОБА_1 зателефонували з відділу кадрів УВБ в Одеській області та повідомили, що йому необхідно прийти для отримання трудової книжки. Позивач зазначає, що станом на 11.03.2016 року не подавав рапортів/заяв про звільнення та не був комісований зі служби за станом здоров'я, не отримував жодних наказів про звільнення.

14.03.2016 року позивач у відділі кадрів УВБ в Одеській області Департаменту ВБ НПУ під розпис отримав трудову книжку, яка містила запис, датований 24.02.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_1 звільнений зі служби в НПУ на підставі наказу НПУ №110 о/с від 18.02.2016 року.

Підставою звільнення позивача з УВБ в Одеській області Департаменту ВБ НПУ є п.5 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» - через службову невідповідність.

В усному порядку позивач повідомлений, що причиною його звільнення є результати його атестації, викладені в атестаційному листі Національної поліції України.

Позивач зазначив, що 05.02.2016 року звернувся зі скаргою на висновок Центральної атестаційної комісії № 1 до Голови центральної апеляційної атестаційної комісії.

Позивач вважає протиправним рішення НПУ в частині та дії НПУ щодо проведення його атестації та включення його до списків осіб, які підлягають атестації, а також вважає незаконним наказ №110 о/с від 18.02.2016 року про звільнення зі служби в НПУ з посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах УВБ в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві та уточненнях до позовної заяви (а.с.4-8,1101-119).

Представник відповідача НПУ заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених в письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с.137-140).

Представник відповідача в обґрунтування письмових заперечень зазначив, що підставою прийняття ОСОБА_1 на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах УВБ в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки НПУ присвоївши йому в порядку пере атестування спеціальне звання «капітан поліції» стала заява позивача від 07.11.2015 року про прийняття його на службу до поліції та призначення на посаду. У зв'язку з тим, що колишніх працівників ОВС було прийнято без проведення атестування та конкурсу за скороченою процедурою без належного відбору, їх було призначено на посади тимчасового штатного розпису про, що зазначалося у наказах про призначення до поліції.

Після проведення тестування позивача на підставі п.12 розділу IV Інструкції запрошено на співбесіду, за результатами якої 22.01.2016 року ЦАК №1 прийняла рішення, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. Отже, атестаційна комісія зробила негативний висновок стосовно особи позивача на підставі всебічного розгляду всіх наявних у комісії матеріалів та на підставі аналізу наданих особою відповідей, у зв'язку з чим і прийняла в межах наданих їй повноважень рішення, яке відповідає положенням п.15 розділу IV Інструкції.

Також представник відповідача зазначив, що враховуючи те, що ОСОБА_1 за результатами тестування набрав сумарно лише 36 балів Центральна апеляційна комісія № 1відмовила в розгляді скарги позивача. Отже позивач навіть не набув права на подання апеляційної скарги.

Представники відповідачів Департаменту внутрішньої безпеки НП України, Центральної атестаційної комісії №1 Національної поліції України, Центральної апеляційної атестаційної комісії Національної поліції України та третьої особи Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у судове засідання не з'явився про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином та завчасно.

Заслухавши пояснення позивача його представника та представника відповідача, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до часткового задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 1998 року.

06.11.2015 року позивач подав рапорт на ім'я Міністра внутрішніх справ Авакова А.Б. про звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з переведенням до Національної поліції України (а.с.17).

07.11.2015 року позивач написав заяву на ім'я Голови Національної поліції України Деканоідзе Х. про призначення його на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах УВБ в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України (а.с.18).

Відповідно до наказу № 13о/с від 07.11.2015 року ОСОБА_1 призначено на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах УВБ в Одеській області, присвоївши йому спеціальне звання капітан поліції (а.с.141).

18.02.2016 року наказом НПУ № 110 о/с відповідно до ЗаконуУкраїни «Про національну поліцію» звільнено зі служби в поліції ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах УВБ в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки з 24.02.2016 року за підпунктом 5 (через службову невідповідність ч.1 ст.77). Підстава звільнення атестаційний лист ОСОБА_1 від 22.01.2016 року (а.с.108).

Суд встановив, що позивач відповідно до висновку (рішення) Центральної атестаційної комісії № 1 Національної поліції України, що зазначений в розділі IV "Результати атестування (висновок атестаційної комісії)" атестаційного листа в частині зазначення 4- займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність (а.с.19-21).

Відповідно до ст.57 Закону України "Про Національну поліцію", Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 року № 1465, було призначено проведення атестування поліцейських.

На виконання вимог Інструкції в межах повноважень, наказом 210 о/с від 20.11.2015 року НПУ призначено проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції, міжрегіональних територіальних органів (ДВБ, ДПН, ДЗЕ, ДК) та визначені заходи щодо організації її проведення, передбачені п.1 розділу IV Інструкції, у тому числі було оголошено набір до атестаційних комісій осіб з числа народних депутатів України, працівників МВС, громадських, правозахисних організацій, проектів міжнародної технічної допомоги, громадськості та засобів масової інформації (а.с.142).

02.12.2015 року наказом № 134 НПУ затверджено персональний склад Центральної атестаційної комісії №1 НПУ, до якого з ініціативи голови комісії в подальшому вносилися зміни (а.с.144-152).

На виконання вимог Інструкції позивач пройшов тестування, за результатами якого отримав за тестом на загальні здібності та навички 19 балів, за тестом на знання законодавчої бази 17 балів.

Після проведення тестування позивача запрошено на співбесіду, за результатами якої 22.01.2016 року ЦАК №1 прийняла рішення, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Не погоджуючись з висновком ЦАК № 1 позивач подав скаргу до Центральної апеляційної атестаційної комісії, в якій зазначив, що членами ЦАК № 1 всебічно не розглянуто зміст атестаційного листа у якому зазначена його професійна підготовка та практичний досвід, не з'ясовано відповідність викладених у ньому даних, що передбачено п.11 розділу IV Інструкції. Також не взято до уваги, що з 14.11.2015 року по 13.12.2015 року позивач проходив службу на території АТО в складі батальйону особливого призначення «ШТОРМ» по відпрацюванню Донецької та Луганської областей, виконував бойові завдання згідно з бойовими розпорядженнями (міста, що розташовані на лінії зіткнення: м. Авдіївка, м. Мар'їнка, Красногорівка та інші населені пункти ) (а.с.23-25).

Члени ЦАК №1 НПУ не враховали, що позивач залишився вірним присязі працівника ОВС України, залишився вірним Україні, її патріотом. Позивач віддав службі в ОВС Україні більше 17 років та бажає у подальшому служити народу України та проходити службу.

Центральною апеляційною атестаційною комісією відмовлено в розгляді скарги позивача.

Вирішуючи спір по суті суд звертає увагу на наступне.

Правові засади організації та діяльності НПУ, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в НПУ визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VІІІ (далі - Закон №580-VІІІ).

Частиною 1 ст.1 Закону №580-VІІІ встановлено, що НПУ це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ч.1 ст.57 Закону №580-VІІІ атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

При цьому, атестація поліцейських в силу приписів ч.2 ст.57 Закону №580-VІІІ проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення в поліції через службову невідповідність.

Атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками (ч.3 ст. 57 Закону №580-VІІІ ).

Аналогічні норми в частині підстав для атестування містить також Інструкція про порядок проведення атестування поліцейських, затверджена наказом МВС від 17.11.2015 року (далі Інструкція), зокрема її п.3 розділу І.

Відповідно до ч.4 ст.75 Закону №580-VІІІ рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівник органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно з законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами, а порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України (ч.5 ст. 57 Закон №580-VІІІ).

Аналізуючи вищевикладене в сукупності та приймаючи до уваги мету проведення атестації поліцейських суд дійшов висновку, що прийняття рішення про проведення атестації відносно конкретного поліцейського та власне проведення атестації може мати місце у виключних випадках, а саме: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

При цьому, такі підстави для проведення атестації, як для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, є наслідком виявлення ознак невідповідності поліцейського займаній посаді, зокрема: в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби; метою проведення атестації для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є вирішення можливості в той чи інший спосіб залишення на службі і як крайній захід пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду України, що вкладений у постанові від 11.03.2014 року у справі № 21-13а14.

Поряд з цим, відповідно до пп.2 п.1 розділу ІV Інструкції організаційні заходи з підготовки та проведення атестування оголошуються наказами відповідних керівників і передбачають складання списків поліцейських, які підлягають атестуванню.

Таким чином, до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, належать включенню лише ті поліцейські, відносно яких наявні підстави для проведення атестації, що передбачені ч.2 ст. 57 Закону №580-VІІІ

Разом з тим відповідач НПУ не довів суду, що ОСОБА_1 належить до атестації та відповідно до включення до списку поліцейських, які підлягають атестації, оскільки не наведено підстав для проведення атестації позивача, які передбачені ч.2 ст.57 Закону №580-VІІІ, та не надано відповідних доказів, які б підтверджували, що позивач мав бути призначений на вищу посаду без проведення конкурсу, або щодо нього виявлено ознаки службової невідповідності, наприклад за станом здоров'я чи у зв'язку із не виконанням службових обов'язків.

З огляду на атестаційний лист суд встановив, що капітан поліції ОСОБА_1 з висновку прямого керівника займаній посаді відповідає та за період служби в органах внутрішніх справ та в займаній посаді зарекомендував себе професійно грамотним, старанним фахівцем. До виконання службових обов'язків відноситься сумлінно. Має добру теоретичну підготовку, достатній досвід практичної діяльності.

Пунктом 10 розділу XІ «Прикінцеві та перехідні положення » Закону №580-VІІІ врегульовано, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх спав через скорочення штатів.

З вказаного слідує, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Разом з цим суд зауважує, що позивач відповідно до наказу НПУ № 13о/с від 07.11.2015 року прийнятий до НПУ на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах УВБ в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки НПУ та йому присвоєно спеціальне звання «капітан поліції» .

Згідно з ст. 58 Закону №580-VІІІ призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Суд враховує, що у наказі НПУ № 13 о/с від 07.11.2015 року міститься словосполучення «в порядку переатестування» однак, звертає увагу, що норми Закону №580-VІІІ, у тому числі розділу XІ «Прикінцеві та перехідні положення », не передбачають процедури переатестації та не встановлюють додаткові підстави для атестації.

Суд акцентує увагу, що в ході розгляду справи представниками Центральної атестаційної комісії № 1 НПУ та Центральної апеляційної атестаційної комісії не подано жодних належних та допустимих доказів правомірності прийнятих рішень. Водночас, матеріали справи свідчать про прийняття останніх без врахування всіх обставин справи, без дотримання критерію об'єктивності та обґрунтованості, тобто без дотримання вимог встановлених ч.3 ст.2 КАС України.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги незаконність проведення атестації позивача суд вважає, що рішення (висновок) ЦАК № 1 НПУ та Центральної апеляційної атестаційної комісії НПУ прийняті без врахування професійних якостей, освітнього та кваліфікаційного рівня, фізичної підготовки ОСОБА_1, а тому на думку суду наявні підстави для скасування.

Щодо позовної вимоги про скасування спірного наказу в частині звільнення позивача, суд вважає, що вона належить до задоволення, оскільки суд дійшов висновку, що зазначене рішення відповідач прийняв з порушенням встановленої законом процедури, упереджено та недобросовісно з наступних підстав.

По-перше, щодо порушення встановленої законом процедури звільнення.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі норми права.

Відповідно до статті 43 Конституції України: «Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується».

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує різні можливості у виборі роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки та перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення».

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України : «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

З огляду на копію витягу з спірного наказу № 110 о/с від 18.02.2016 (а.с.108), позивач був звільнений згідно з підпунктом 5 ч.1 ст.77 Закону №580-VІІІ.

Згідно з п.5 ч.1 ст.77 Закону №580-VІІІ встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через службову невідповідність.

В свою чергу, визначення терміну «службова невідповідність» Закон № 580-УІІІ не надає, однак виходячи із вимог та обмежень, що ставляться до поліцейського та загального розуміння понять, можна дійти висновку, що під службовою відповідністю мається на увазі відповідність поліцейського встановленим вимогам, добросовісне виконання вимог законодавства та дисциплінованість. Отже, службова невідповідність - це невідповідність займаній посаді в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби тощо.

Оскільки метою проведення атестації для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є вирішення можливості залишення на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю, в контексті норм Закону № 580-УІІІ та Інструкції звільнення за/через службову невідповідність може бути застосоване як вид дисциплінарного стягнення, про що зроблено висновок у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2014 року у справі №21-1 За 14.

Згідно ст. 19 Закону № 580-УІІІ у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

На момент прийняття оскаржуваних рішень та наказу Дисциплінарного статуту Національної поліції України ще не затверджено, тому, керуючись аналогією закону, суд вважає за можливе застосувати до відносин звільнення норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ.

Так, відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися дисциплінарні стягнення, зокрема, у вигляді звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з порядком накладання дисциплінарних стягнень, визначеним у ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Отже, на думку суду, поліцейський може бути звільнений через службову невідповідність на підставі п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-УІІІ лише в крайньому випадку та за умови дотримання порядку накладення дисциплінарного стягнення.

Разом з тим відповідачами не доведено неможливості залишення позивача на службі в поліції, необхідності застосування крайньої міри у вигляді звільнення та порядку дотримання накладання дисциплінарного стягнення.

Крім того, слід звернути увагу, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді (акт відповідного службового розслідування, документи, що характеризують позивача з негативної сторони або вказують на низький професійний рівень тощо).

Водночас вимоги відповідності до поліцейських закріплені в статті 49 Закону №580-VIII, відповідно до якої на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних , релігійних чи інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою.

Однак, відповідач НПУ ні в своїх запереченнях на позов, ні в судових засіданнях жодним чином не послався на будь-яку невідповідність позивача, переліченим вище вимогам до поліцейських.

Отже, на підставі викладених обставин та з сукупного аналізу норм права, суд вважає, що спірний наказ був прийняти без дотримання основних принципів-критеріїв правомірної адміністративної процедури, що призвело до протиправного звільнення позивача.

Щодо позовної вимоги про поновлення позивача на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах УВБ в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки НПУ з 24.02.2016 року, що вона є обґрунтованою та належить до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розслідує трудовий спір.

Згідно з п. 24 Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991р. у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більше як за один рік.

Отже, на підставі зазначеного, суд вважає за необхідне, з метою повного поновлення прав особи, яка звернулась за судовим захистом, поновити позивача на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах УВБ в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки НПУ з 24.02.2016 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання УВБ в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки НПУ виплатити відповідне грошове забезпечення з моменту підписання вищевказаного наказу до моменту винесення відповідного судового рішення, суд зазначає наступне.

Згідно із правовим висновком, зазначеним у Постанові Верховного Суду України від 14 січня 2014 року по справі №21-395а13, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Крім того, відповідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. "Про практику розгляду судами трудових спорів" при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. (надалі - Порядок № 100), у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою № 188 від 26.04.2016 р. заробіток позивача за попередні перед останніми два календарні місяці: січень та лютий 2016 року склав відповідно 19045,85 грн., відповідно - середньоденна заробітна плата позивача (ідентифікаційний код НОМЕР_1) складає 514,75грн. (а.с. 62).

Відповідно до п.24 Положення №114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 24.02.2016р. по 31.05.2016 р. у розмірі 27625,00грн.

Суд вважає, що рішення в частині виплати грошового утримання за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання, так як відповідно до п.2 ч.1 ст.256 КАС України постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового забезпечення у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць належить до негайного виконання.

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Керуючись ст.ст. 2,9,94, 122, 128,158-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати висновок (рішення) Центральної атестаційної комісії №1 Національної поліції України, що зазначений в розділі IV "Результати атестування(висновок атестаційної комісії)" атестаційного листа в частині зазначення" 4 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність", прийнятий відносно старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах УВБ в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України ОСОБА_1, та оформлене відповідним протоколом Центральної атестаційної комісії №1 Національної поліції України від 22.01.2016 року.

3. Визнати незаконним та скасувати наказ №110 о/с від 18.02.2016 р., винесений Національною поліцією України, про звільнення ОСОБА_1, зі служби в поліції з посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 24.02.2016 року.

4.Поновити з 24.02.2016 року ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

5.Стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 24.02.2016р. по 31.05.2016 р. у розмірі 27625 (двадцять сім тисяч шістсот двадцять п'ять), 00 грн.

6.У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

7. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та стягнення грошового забезпечення за один місяць в сумі 9350 (дев'ять тисяч триста п'ятдесят),00 грн.

8. Стягнути з Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 551,20 (п'ятсот п'ятдесят одна),20 грн.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через адміністративний суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

У зв'язку з находженням головуючого судді на лікарняному повний текст постанови складений 10.06.2016 року.

Головуючий суддя О.Я. Бойко

Суддя В.В. Андрухів

Суддя О.А. Левчук