Справа № 2а-7200/12/2670
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" червня 2016 р. м. Київ К/9991/58746/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: Стародуб О.П. (суддя-доповідач), Іваненко Я.Л., Пасічник С.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 03.07.2012р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.09.2012р. у справі за його позовом до управління ресурсного забезпечення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

У травня 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом (з урахуванням змін позовних вимог) про зобов'язання відповідача прийняти рішення згідно чинного законодавства, в якому задовольнити його вимоги щодо поліпшення житлових умов, скасування рішення відповідача, що стало підставою для надання йому письмової відповіді вих. №25/2/1-Г-73 ОП як таке, що прийняте з порушенням чинного законодавства України та порушує його права.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 03.07.2012р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.09.2012р., в задоволенні позову відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постановлені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до статті 54 Житлового кодексу Української УРСР», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення.

Ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім'ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання.

Правила, передбачені частинами першою і другою цієї статті, застосовуються незалежно від належності жилого будинку.

У разі відмови в наданні жилого приміщення, що звільнилося, у випадках, передбачених цією статтею, спір може бути вирішено в судовому порядку.

Якщо ізольоване приміщення, що звільнилося, не може бути відповідно до правил частини другої цієї статті передано наймачеві, який проживає в цій квартирі, його надають іншим особам у загальному порядку.

В ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач проживає разом із дружиною та донькою у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 У зазначеному блоці у сусідній кімнаті проживає колишній співробітник органів внутрішніх справ із сім'єю.

27.03.2012р. позивач звернувся до керівництва МВС України із рапортом про надання йому додаткової житлової площі у гуртожитку.

Листом від 28.04.2012р. відповідач повідомив управління будівництва, реконструкції та інвестицій ДМЗ МВС України про те, що у списках на отримання кімнати у сімейних гуртожитках ГУ МВС України перебуває 518 сімей працівників міліції, із них 70 сімей працівників ПМОП «Беркут», а на поліпшення житлових умов у гуртожитку на АДРЕСА_1 - 32 сім'ї у складі із 4-х осіб. У кімнаті №4-6а житловою площею 12,4 кв.м. проживає сім'я колишнього працівника ПМОП «Беркут» ОСОБА_5, яку відселити не має можливості через відсутність вільної житлової площі в гуртожитку. Крім того, позивач не є працівником ГУ МВС України в м. Києві.

Листом від 08.05.2012р. №25/2/1-Г-73 ОП ДМЗ МВС України повідомив позивача про відсутність правових підстав для надання додаткової житлової площі в гуртожитку по АДРЕСА_1, оскільки він перебуває на квартирному обліку осіб, які потребують покращення житлових умов в апараті Міністерства внутрішніх справ України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що нормами Житлового кодексу врегульовано питання щодо надання наймачеві житлового приміщення яке звільнилось і є вільним для заселення, а тому оскільки кімната в гуртожитку, на яку претендує позивач є заселеною, відповідач обґрунтовано прийняв рішення про відмову у наданні позивачу додаткової житлової площі для поліпшення житлових умов відповідно до вимог законодавства.

Крім того, суди виходили з того, що незаконність та протиправність проживання сім'ї колишнього працівника ПМОП «Беркут» ОСОБА_5 із сім'єю у спірній кімнаті гуртожитку не може розглядатися в межах даної справи, оскільки є окремим предметом спору.

Розглядаючи справу, суди попередній інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Поряд з тим, судами не враховано, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В свою чергу, приписи пункту першого частини першої статті 15 ЦПК України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства.

Оскільки зазначена норма не містить винятку із встановленого нею загального правила, а тому поняття «житлові відносини» в контексті її змісту включає і право на одержання житла в зв'язку з проходженням публічної служби.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02.12.2014р. №21-530а14, а за правилами статті 2442 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Статтею 228 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Таким чином, передбачені статтями 155 і 157 КАС України підстави тягнуть за собою обов'язкове скасування судового рішення.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування судових рішень та закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 228, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 03.07.2012р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.09.2012р. скасувати і провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV КАС України.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: Я.Л. Іваненко

С.С. Пасічник