Справа № 804/14713/15
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.
суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.
за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Прокурора Дніпропетровської області про визнання протиправним, скасування наказу та поновлення на роботі, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Прокурора Дніпропетровської області та просив: - скасувати наказ №1707к від 14.08.2015р., як незаконний і необґрунтований; - зобов`язати прокурора Дніпропетровської області поновити його на роботі та виплатити йому належну заробітну плату за весь строк вимушеного прогулу (з 14.08.2015 р. по день поновлення на службі).
В обґрунтування позову було вказано, що наказом прокурора Дніпропетровської області №1707к від 14.08.2015р. позивача було звільнено із займаної посади та з органів прокуратури відповідно до положень ст.8, п.1 ст.9 Дисциплінарного статуту прокуратури України та п.4 ст.40 КЗпП України. Позивачем зазначено на неналежне проведення службової перевірки без дослідження і витребування в Генеральній прокуратурі України необхідних документів, без залучення представників управління внутрішньої безпеки, що є порушенням вимог Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України. Також з 15 по 17 липня 2015р. позивач був відсутній на роботі з поважних причин, оформив відпуску за сімейними обставинами, у зв`язку зі смертю батька, про що відповідач був належним чином повідомлений. Отже, за відсутності підстав для винесення оскаржуваного наказу, останній є протиправним та підлягає скасуванню.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений. Визнаний протиправним та скасований наказ прокурора Дніпропетровської області №1707к від 14.08.2015р. "Про притягнення до дисциплінарної відповідадьності" ОСОБА_1 ; позивача поновлено на посаді слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області з 14.08.2015р.; прокурора Дніпропетровської області зобов`язано нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за вимушений прогул відповідно до чинного законодавства за період з 14.08.2015р. по 16.02.2016р. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області допущено до негайного виконання.
Не погодившись з постановою суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що факти вчинення позивачем порушень приписів Дисциплінарного статуту прокуратури України та Кодексу законів про працю України підтверджено матеріалами службового розслідування (перевіркою). Так, встановлено протиправне, в порушення ст. 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, використання позивачем службового посвідчення працівника прокуратури Дніпропетровської області в ході його затримання та під час спілкування з працівниками правоохоронного органу, що не заперечується позивачем, а також вчинення останнім прогулу. Отже, приймаючи рішення, суд не врахував, що позивач був звільнений із займаної посади за порушення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури та відсутність на роботі протягом трьох робочих днів, а не у зв`язку з підозрою у вчиненні ним адміністративного чи кримінального правопорушення. За твердженням апелянта, судове рішення ґрунтується лише на доводах позивача, в той час як запереченням відповідача належної правової оцінки судом не надано, що також свідчить про незаконність та необґрунтованість судового рішення.
Представники прокуратури за довіреностями ОСОБА_2 та Афанасенко К.В. у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги та надали пояснення, аналогічні вищенаведеному.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечив проти доводив апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні у зв`язку з необґрунтованістю, та підтримав надані заперечення на апеляційну скаргу, в яких вказав, що викладені у апеляційній скарзі доводи були в повному обсязі досліджені судом першої інстанції, тобто відповідачем спотворено реальні події та не наведено жодного аргументу щодо незаконності та необґрунтованості судового рішення.
Заслухавши позивача та представників прокуратури, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановив суд з урахуванням пояснень сторін та на підставі наявних у справі письмових доказів, позивач з липня 2014р. працював на посаді слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області та згідно Розпорядження прокурора Дніпропетровської області №256 від 06.07.2015р. був відряджений у службове відрядження до Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України у м.Київ.
В період перебування у відрядженні позивач у зв`язку зі смертю батька (Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 14.07.2015р., ар.с.8) вибув до м.Бердянська та щодо наведених обставин позивачем 14 липня 2015р. на ім`я прокурора Дніпропетровської області було написано рапорт з проханням надання відпустки без збереження заробітної плати строком з 15.07.2015р. по 17.07.2015р., у зв`язку з сімейними обставинами. Зазначений рапорт погоджено з начальником третього слідчого відділу управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України Литвинюком О.В., (ар.с.9).
Відповідно до п.1 Наказу №1707к від 14.08.2015р. за неналежне виконання службових обов`язків, порушення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, відсутність на роботі протягом трьох робочих днів слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області молодшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з займаної посади та з органів прокуратури.
Крім того, в наказі зазначено, що позивач 15 липня 2015 року з 8 години ранку протягом всього робочого дня, без належним чином оформленого відрядження, або відпустки знаходився у м. Бердянську Запорізької області, де був затриманий працівниками роти патрульної служби військової частини № НОМЕР_2 за підозрою у незаконному зберіганні наркотичних речовин. У ході спілкування з працівниками роти патрульної служби військової частини № НОМЕР_2 позивач, не виконуючи будь-яких службових обов`язків та не реалізовуючи свої владні повноваження, з метою ухилення від відповідальності пред`явив посвідчення працівника прокуратури Дніпропетровської області, чим грубо порушив вимоги ст.18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури. Окрім того, 16 та 17 липня 2015 року протягом робочого часу позивач був відсутній за місцем відрядження у Головному слідчому управлінні Генеральної прокуратури України та на роботі у прокуратурі Дніпропетровської області. Документів, що вказували б на поважність причин відсутності на роботі у період з 15 по 17 липня 2015 року він не надав.
Своїми діями, що виразилися у відсутності на роботі без поважних причин протягом 3 робочих днів, слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 здійснив прогул, що стало можливим внаслідок неналежного виконання ним службових обов`язків, та у зв`язку з чим позивач заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення із займаної посади та органів прокуратури відповідно до положень ст.8, п.1 ст.9 Дисциплінарного статуту прокуратури України та п.4 ст.40 КЗпП України.
Отже, суд зазначив, що факт незаконного зберігання наркотичних речовин та неправомірне використання службового посвідчення позивачем при з`ясуванні обставин з представниками правоохоронних органів, з метою ухилення від відповідальності, спростовано матеріалами справи та не знайшли підтвердження під час судового розгляду, у зв`язку з чим, вказані події не могли бути підставою для звільнення.
Щодо висновку, який став другою підставою для звільнення, а саме факт відсутності позивача у період з 15 по 17 липня 2015 р. на роботі без поважних причин, суд зазначив, посилаючись на пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", що з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.
Поважність причин відсутності позивача на робочому місці у зазначений період часу доведено отриманою інформацією про смерть батька позивача у м.Бердянську. Також 14 липня 2015р. позивач, перебуваючи у відрядженні в м.Київі в Генеральній прокуратурі України, на ім`я прокурора Дніпропетровської області написав рапорт з проханням надати відпустку без збереження заробітної плати строком з 15.07.2015р. по 17.07.2015р., у зв`язку з сімейними обставинами. Зазначений рапорт позивачем було погоджено з начальником третього слідчого відділу управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України Литвиненком О.В., який, під час допиту в суді першої інстанції в якості свідка підтвердив, що 14.07.2015р. ним, як безпосереднім начальником позивача, було погоджено рапорт позивача про надання відпустки без збереження заробітної плати з 15.07.2015 по 17.07.2015, у зв`язку із сімейними обставинами, що підтверджується його підписом на вказаному рапорті.
Однак, як зазначено судом, при вирішенні питання щодо застосування дисциплінарного стягнення належної оцінки даним обставинам відповідачем надано не було, у зв`язку з чим, факт відсутності позивача у період з 15 по 17 липня на роботі без поважних причин під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження та, як наслідок, не міг слугувати підставою для звільнення.
Згідно доводів апеляційної скарги відповідач стверджує щодо помилковості висновків суду першої інстанції, оскільки позивач був звільнений із займаної посади за порушення ст.8, п.1 ст.9 Дисциплінарного статуту прокуратури України та п.4 ст.40 КЗпП України, а саме, у зв`язку з використанням посвідчення працівника прокуратури Дніпропетровської області з метою ухилення від відповідальності, в порушення вимог ст.18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, а також за вчинення прогулу. Отже звільнення позивача не пов`язане з фактами притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності та стосується лише обставин неналежного виконання ним своїх посадових обов`язків та дотримання службової дисципліни.
Проте, такі доводи апелянта колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими, з урахуванням наступного.
Відповідно до п. 10 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України №20 від 06.03.2012 року, при проведенні службового розслідування чи службової перевірки повному, об`єктивному і всебічному з`ясуванню підлягають: обставини події, у зв`язку з якою проводиться розслідування чи перевірка (час, місце, спосіб, наслідки тощо); правомірність дій чи бездіяльності працівників прокуратури, що призвели до події чи безпосередньо передували їй; наявність у діянні прокурорсько-слідчого працівника ознак дисциплінарного проступку, адміністративного правопорушення, злочину чи іншого ганебного вчинку, їх мотиви; обставини, що впливають на ступінь і характер відповідальності прокурорсько-слідчих працівників; характеристика особи, що вчинила порушення (ставлення до виконання службових обов`язків, поведінка до порушення тощо); причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, посадові особи, якими вони допущені; характер і розмір завданих порушенням збитків, а також можливості їх відшкодування; обставини зарахування в органи прокуратури працівників, які припустились ганебних вчинків, обґрунтованість призначення їх на відповідні посади, присвоєння класних чинів, заохочень та роль їх безпосередніх керівників у забезпеченні належної поведінки цих працівників; правильність і обґрунтованість прийнятого відповідними компетентними органами рішення за фактом події. Отже, передумовою звільнення працівника прокуратури, мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування.
Як вірно вказав суд, події та факти вчинення позивачем правопорушень спростовано постановою слідчого ОВС слідчого відділу прокуратури Запорізької області та судовим рішенням.
Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29.07.2015р. по справі №310/6619/15-п, яка на час проведення службової перевірки набрала законної сили, було встановлено, що при затриманні позивача 15.07.2015 протокол про адміністративне затримання ОСОБА_1 відповідно до ст. 261 КпАП України не складений, свідків тих обставин, що викладені в протоколі затримання від 16.07.2015 не має, поняті під час затримання не залучались, а рапорти осіб, які затримували позивача, та повноваження яких з охорони громадського порядку не підтверджено, викладені однаково.
Отже, на час прийняття спірного наказу про звільнення позивача судовим рішенням було встановлено факт затримання позивача у м. Бердянську не уповноваженими особами, критично оцінено зміст рапортів цих осіб та доведено відсутність складу адміністративного правопорушення. Проте, дане судове рішення під час вирішення питання про накладення на позивача дисциплінарного стягнення не досліджувалось та відповідні факти, що встановлені цим судовим рішенням, до уваги не приймалися. Зокрема, зазначаючи у висновку службової перевірки про підтвердження факту затримання позивача за підозрою у незаконному зберіганні наркотичних речовин, відповідач не врахував, що затримання позивача визнано таким, що відбулось в порушення приписів законодавства.
Щодо використання службового посвідчення працівника прокуратури Дніпропетровської області, колегія суддів зазначає, що позивач під час його затримання інших документів, крім службового посвідчення прокуратури, не мав, та підтвердити свою особу у інший спосіб, крім пред`явлення цього посвідчення на вимогу осіб, які його затримали, не міг. Відповідні висновки суду першої інстанції щодо недоведеності факту неправомірного використання позивачем службового посвідчення ґрунтуються на правильно та повно встановлених обставинах справи. В даному випадку, у матеріалах службової перевірки не відображено, за яких підстав відповідач дійшов висновку про те, що пред`явлення службового посвідчення позивачем вчинено саме з метою уникнення відповідальності, оскільки виходячи зі змісту пояснень позивача ним було пред`явлено службове посвідчення лише з метою підтвердження його особи. Наявні у матеріалах службової перевірки докази прямо чи побічно не доводять вчинення позивачем дій саме з метою уникнення затримання. Таким чином, висновок відповідача щодо порушення позивачем ст. 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури є безпідставним. Так, наведеною нормою Кодексу встановлено заборону при з`ясуванні будь-яких обставин з представниками правоохоронних і контролюючих органів використовувати службовий статус, у тому числі і пред`явлення посвідчення працівника прокуратури з метою ухилення від відповідальності. Наведені вище обставини дають підстави стверджувати, що під час проведення службової перевірки відповідачем було формально встановлено факт пред`явлення позивачем службового посвідчення під час його затримання, проте інші об`єктивні дані, в тому числі і такі, які б доводили використання позивачем службового статусу з метою ухилення від відповідальності, не підтверджені.
Що стосується висновків службової перевірки про відсутність позивача на робочому місці у період з 15 по 17 липня без поважних причин, що також слугувало підставою для звільнення позивача, колегія суддів звертає увагу на наступне.
На час проведення службової перевірки відповідачеві були відомі причини відсутності позивача на робочому місці в період відрядження до Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України у м. Києві. Зокрема, як встановлено під час апеляційного розгляду, на час проведення службової перевірки відповідач отримав доказ поважності причин відсутності позивача на робочому місці Свідоцтво про смерть батька позивача ОСОБА_3 , серії НОМЕР_1 від 14.07.2015р.
Пунктом 4 ст. 40 КЗпПУ передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Отже, звільнення на цій підставі допускається тільки в тому випадку, якщо працівник здійснив прогул або був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважної причини, тобто такої, яка виключає вину працівника. Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності, обставини за яких вчинено проступок, а також вина працівника. Проте, виходячи зі змісту висновку службової перевірки, причини відсутності позивача на робочому місці не аналізувались; не було взято до уваги, що причини, за яких позивач був відсутній на робочому місці смерть батька, ним повідомлялись безпосередньому керівнику під час відрядження та саме за його погодженням позивач виїхав з місця відрядження. Таким чином, позивач мав об`єктивні підстави розраховувати на те, що відповідно до його рапорту йому погоджено відпустку та його відсутність на робочому місці цілком виправдана і має законні підстави.
В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що поважність причин відсутності позивача на роботі протягом зазначеного періоду не заперечується, проте, оскільки позивач не подав рапорт про надання відпустки у зв`язку із сімейними обставинами до прокуратури Дніпропетровської області, тому надання йому відпустки у визначений термін не було можливим.
Колегія суддів зауважує, що в даному випадку спірне питання не пов`язане з порядком оформлення підстав відсутності позивача на роботі. Вирішуючи питання про звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпПУ, відповідач зобов`язаний був проаналізувати причини відсутності позивача на робочому місці. В даному випадку поважність причин відсутності на робочому місці належними доказами підтверджено, що не заперечується відповідачем. Таким чином, безпідставне неврахування відповідачем вказаних обставин свідчить про незаконність звільнення позивача на підставі п. 4 ст. 40 КЗпПУ.
Крім наведеного, колегія суддів також звертає увагу на інші підстави звільнення позивача із займаної посади. Так, приймаючи наказ про звільнення, крім п. 4 ст. 40 КЗпПУ відповідач керувався положеннями ст.8, п.1 ст.9 Дисциплінарного статуту прокуратури України.
Відповідно до ст.8 Дисциплінарного статуту прокуратури України дисциплінарні стягнення щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.
В даному випадку фактів невиконання чи неналежного виконання позивачем службових обов`язків не встановлено. Вчинення позивачем проступку, який би порочив його як працівника прокуратури також не доведено належними доказами.
Колегія суддів також погоджується з доводами суду першої інстанції щодо відсутності підстав для звільнення позивача із займаної посади, в тому числі, з урахуванням позитивної характеристики його особи. Так, позивач у 2014р. пройшов Дострокову атестацію, у зв`язку із висуненням на вищу посаду, з витягу якої вбачається, що позивач був заохочений прокурором Дніпропетровської області у 2011, 2012р.р. та позитивно характеризується, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, проте відповідачем застосовано одне з найсуворіших стягнень, передбачених ст. 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України, звільнення, в той час, як згідно ст.11 вказаного Статуту, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що апелянтом, в свою чергу, не було надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги, тоді як висновки суду першої інстанції є такими, що відповідають вимогам закону і доводами апеляційної скарги не спростовуються.
Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення не допущено порушень норм матеріального і процесуального права, а викладені в ньому висновки відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -
Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області залишити без задоволення.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай