Справа № 807/1530/15
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 рокум. Ужгород№ 807/1530/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті C. І., судді - Гаврилко С.Є. Луцович М.М.,

при секретарі судового засідання Шмідзен І.Ю.

за участю представників

позивач: ОСОБА_1

відповідача 1: Жупан Ж.В.. (довіреність від 18.11.2015 року № 99-99-10-02-01-17/07/4)

відповідача 2: Жупан Ж.В. (довіреність від 23.12.2015 року № 41/10-00-14)

відповідача 3: Жупан Ж.В. (довіреність від 22.06.2015 року № 539/7-13-10-00-15)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної Фіскальної Служби України, Головного управління ДФС у Закарпатській області, Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області про стягнення заборгованості з виплати вихідної допомоги при звільненні, виплати середньомісячної заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 30 травня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови. Постанова в повному обсязі складена 6 червня 2016 року.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної Фіскальної Служби України, Головного управління ДФС у Закарпатській області, яким просить: стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь позивача заборгованість у вигляді вихідної допомоги в розмірі 3688,30 грн. та середньої заробітної плати за весь період невиплати в розмірі 212446,08 грн., разом 216134,38 грн. та зобов'язати Головне управління ДФС у Закарпатській області привести запис в трудовій книжці позивача у відповідності до вимог діючої Інструкції про ведення трудових книжок.

Ухвалою суду від 25 березня 2016 року (протокольно, внесеною до журналу судового засідання, а.с.58-63) залучено до участі у справі співвідповідача - Державну податкову інспекцію у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області.

Ухвалою суду від 30 травня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду в частині вимог про зобов'язання Головного управління ДФС України в Закарпатській області привести запис в трудовій книжці ОСОБА_1 у відповідності до вимог діючої Інструкції про ведення трудових книжок та включення у вислугу років часу роботи в Державній податковій службі.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що наказом ДПА у Закарпатській області від 23.07.2003 року № 163 "Про звільнення ОСОБА_1В." з 28.07.2003 року позивача було звільнено з посади старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Тячівського міжрайонного управління податкової міліції ДПА у Тячівському районі та податкової міліції за п.64 пп. "ж" (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ від 29.07.1991 року № 114. На думку позивача, в порушення вимог п.2 ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відповідач не виплатив належну суму вихідної допомоги, що становила на момент звільнення 3688,30 грн., чим також порушив вимоги ч.1 ст.116 КЗпП України, а саме: не провів повного розрахунку на день звільнення, або видачі трудової книжки. Враховуючи наведене та відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємства, установи, організації повинні сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, та відшкодуванню підлягає 212446,08 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач надав суду письмові заперечення проти позову, згідно яких просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з Головного управління ДФС у Закарпатській області заборгованості у вигляді вихідної допомоги у розмірі 3688,30 грн. та середньої заробітної плати за весь період невиплати в розмірі 212466,08 грн. з тих підстав, що на момент звільнення позивача, Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Постановою КМ України від 17.07.1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" умовою для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні осіб начальницького складу податкової міліції були чітко визначені підстави звільнення, а виплата одноразової грошової допомоги при звільненні "за власним бажанням" не була передбачена.

В судовому засіданні представник відповідачів проти задоволення позову заперечив з мотивів, наведених у письмових запереченнях, просили відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 19 січня 1993 року прийнятий на посаду старшого державного податкового інспектора відділу оподаткування населення Державної податкової інспекції у Тячівському районі. 2 червня 1997 року звільнений з посади начальника відділу справляння податків з фізичних осіб Державної податкової адміністрації у Тячівському районі в зв'язку з переведенням на посаду старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Тячівського міжрайонного управління податкової поліції ДПА у Тячівському районі.

Наказом ДПА у Закарпатській області від 23 липня 2003 року № 163 "Про звільнення Мол нар І.В." з 28 липня 203 року позивача було звільнено з посади та податкової міліції за п.64 пп. "ж" (за власним бажанням") Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМ України від 29 липня 1991 року № 114.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України - військовослужбовців Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань (далі - військовослужбовців), осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, осіб начальницького складу податкової міліції, осіб начальницького і рядового складу кримінально-виконавчої системи України та членів їх сімей, військовослужбовців колишніх Збройних Сил СРСР, органів державної безпеки і внутрішніх справ СРСР, Національної гвардії України, військовослужбовців, які в період Великої Вітчизняної війни проходили службу у складі 1-го Чехословацького армійського корпусу під командуванням Л. Свободи, та членів їх сімей, а також громадян інших держав з числа військовослужбовців збройних сил і інших військових формувань, утворених відповідно до чинного законодавства цих держав, та членів їх сімей, які постійно проживають в Україні, і відповідно до міжнародних договорів, укладених Україною з іншими країнами про пенсійне забезпечення таких громадян, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено їх пенсійне забезпечення згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають (далі - особи, які мають право на пенсію за цим Законом) визначено Законом України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-XII (в редакції Закону чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон 2262).

Статтею 9 Закону 2262 визначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які звільняються зі служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМ України від 30.10.1998 року № 1716 "Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги" поширено на осіб начальницького складу податкової міліції та курсантів Академії державної податкової служби чинність постанови КМ України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей" від 17 липня 1992 р. N 393.

Пунктом 10 Постанови КМ України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей" встановлено, що військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільненим з військової служби або з органів внутрішніх справ через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується грошова допомога у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби, передбачена ч.2 ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", ОСОБА_1 нарахована та виплачена не була.

Листом від 28 квітня 2015 року позивач звернувся до Державної Фіскальної Служби України та Головного управління ДФС у Закарпатській області із вимогою про визначення вислуги років відповідно до вимог постанови КМ України від 17 липня 1992 року № 393, а такою, у відповідності до вимог діючого законодавства нарахувати та виплатити вихідну допомогу при звільненні за власним бажанням за сімейними обставинами (а.с.10).

Листом від 06.05.2015 року за вих. № 115/0716-04-00-77 Головне управління ДФС у Закарпатській області, наданим у відповідь на звернення позивача від 28.04.2015 року, Мол нар І.В. було повідомлено, що підстави для нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч.2 ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", відсутні (а.с.9).

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України № 2262 особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно ч.4 ст.9 цього Закону виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, Міністерством транспорту та зв'язку України, Державною податковою адміністрацією України, Державним департаментом України з питань виконання покарань, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що виплата одноразової грошової допомоги передбачена лише за наявності у особи, яка звільняється зі служби права на пенсію за Законом України № 2262, отже, якщо така особа на момент звільнення не набула права на пенсію за цим Законом, підстави для нарахування та виплати такої допомоги відсутні.

Відповідно до п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що приписи п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 кореспондуються з положеннями ч.2 ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262, при цьому застосування приписів цієї постанови, яка є підзаконним нормативним актом, можливе лише в тій частині, що не суперечить спеціальному Закону України № 2262.

Таким чином, однією з підстав для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні особи зі служби в податковій міліції є набуття цією особою права на пенсію згідно Закону № 2262-ХІІ.

Оскільки позивач на момент звільнення зі служби в податковій міліції права на пенсію за вказаним Законом не набув, то відсутні правові підстави на отримання ним одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби як відповідно до ч.2 ст.9 Закону України № 2262-ХІІ, так і відповідно до п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. ДФС України, Головним управлінням ДФС України в Закарпатській області та ДПІ у Тячівському районі доведено відсутність законних підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні та виплати середньомісячної заробітної плати, в зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України та в зв'язку з відсутністю судових витрат позивача, судові витрати у справі не стягуються.

Керуючись ст.. ст.. 2, 17, 71, 137, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної Фіскальної Служби України, Головного управління ДФС у Закарпатській області, Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області про стягнення заборгованості з виплати вихідної допомоги при звільненні, виплати середньомісячної заробітної плати - відмовити.

2. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст.186 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Судді С.І. Рейті С.Є. Гаврилко М.М. Луцович