Справа № 2а-285/11
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року м. Київ К/9991/70056/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Загороднього А.Ф.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Сколівському районі Львівської області на постанову Сколівського районного суду Львівської області від 10 червня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Сколівському районі Львівської області про зобов'язання підвищити пенсію,

в с т а н о в и л а :

У травні 2011 року позивач звернулася в суд з адміністративним позовом, в якому зазначала, що відповідач в порушення вимог статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 09 липня 2007 року по 28 лютого 2011 року не підвищував пенсію на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, внаслідок чого виникла заборгованість, яку просила стягнути з урахуванням 20% надбавки за проживання у населеному пункті, якому надано статус гірського.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 06 травня 2011 року позовні вимоги за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року та з 01 січня по 04 листопада 2010 року залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 10 червня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року, позов задоволено: визнано дії неправомірними; зобов'язано нарахувати та виплатити з 05 листопада 2010 року по 28 лютого 2011 року включно підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком на підставі положень статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» із врахуванням 20% за проживання на території населеного пункту, якому надано статус гірського.

У касаційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просив скасувати судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач має право на підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і таке підвищення протягом 2007-2011 років не проводилося.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що права позивача порушені та підлягають поновленню з урахуванням строку звернення до суду.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі в межах доводів касаційної скарги колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яка регулює питання державної соціальної підтримки дітей війни, дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Відповідно до вимог статті 7 вказаного Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» надане право Кабінету Міністрів України у 2010 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Кабінетом Міністрів України у 2010 році таке право використано не було, а тому вказані норми не підлягають застосуванню під час визначення розміру спірних виплат, у зв`язку з чим їх виплату слід здійснювати виходячи з розміру, встановленого статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» установлено, що у 2011 році норми і положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Відповідну постанову № 745 Урядом прийнято 6 липня 2011 року.

Положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» стосовно застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першої цієї статті, тільки щодо визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Отже, право на підвищення пенсії, що передбачене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у 2010, 2011 роках виникло з 01 січня.

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про те, що враховуючи шестимісячний строк звернення до суду, встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, задоволенню підлягають позовні вимоги з 05 листопада 2010 року.

Згідно статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків.

Позивач має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», оскільки є особою, яка проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського, що підтверджується відповідним посвідченням.

Тому висновок судів попередніх інстанцій про підвищення пенсії позивача з урахуванням її збільшення за проживання на території населеного пункту, якому надано статус гірського, є також правильним та скасуванню не підлягає.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для їх скасування і ухвалення нового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Сколівському районі Львівської області залишити без задоволення, а постанову Сколівського районного суду Львівської області від 10 червня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: