Справа № П/811/4445/14
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" червня 2016 р. м. Київ К/800/37554/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Катіон» до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Кіровоградській області про скасування податкових повідомлень-рішень, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України в Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Катіон» (далі - позивач, ТОВ «Катіон») звернулось до суду першої інстанції із позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 08.12.2014 року № та № .

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2015 року, адміністративний позов задоволено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Не погоджуючись із рішенням судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування, як таких, що ухвалені із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. У доводах касаційної скарги зазначає, що позивачем порушено вимоги п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до заниження податкових зобов'язань зі сплати податку на додану вартість. Посилається на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

У період з 14.11.2014 року по 20.11.2014 року посадовими особами відповідача було проведено документальну позапланову перевірку ТОВ «Катіон» з питань правильності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість, доходів та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податок підприємства по взаємовідносинах з ПП «Олівде» за серпень 2012 року, ПП «Дніпрокомплекс» за серпень, листопад, грудень 2013 року, січень, лютий, березень, квітень 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки №8/11-23-22-04/32324824 від 27.11.2014 року.

У висновках вказаного акту перевірки зазначено про порушення позивачем вимог:

- п. 185.1, п. 187.1 та п. 188.1 ст. 188 ПК України, в результаті чого, підприємством завищено податкові зобов'язання з ПДВ на загальну суму 409141 грн. по взаємовідносинах з контрагентами - покупцями, в тому числі: за серпень 2012 року на загальну суму ПДВ 25887 грн., за серпень 2013 року на загальну суму ПДВ 94688 грн., за листопад 2013 року на загальну суму ПДВ 30397 грн., за грудень 2013 року на загальну суму ПДВ 189813 грн., за січень 2014 року на загальну суму ПДВ 11470 грн., лютий 2014 року на загальну суму ПДВ 10189 грн., за березень 2014 року на загальну суму ПДВ 33642 грн., за квітень 2014 року на загальну суму ПДВ 20996 грн., за травень 2014 року на загальну суму ПДВ 38379 грн., за червень 2014 року на загальну суму ПДВ 42280 грн., за липень 2014 року на загальну суму ПДВ 69543 грн., за серпень 2014 року на загальну суму ПДВ 6288 грн., за вересень 2014 року на загальну суму ПДВ 6469 грн.;

- п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України від 02.12.2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями) внаслідок чого підприємством завищено податковий кредит з ПДВ в сумі 739397.00 грн. в тому числі: за серпень 2012 року на суму ПДВ - 25664 грн., за серпень 2013 року на загальну суму ПДВ - 60201 грн., за вересень 2013 року на загальну суму ПДВ - 28467 грн., за листопад 2013 року на загальну суму ПДВ - 174422 грн., за грудень 2013 року на загальну суму ПДВ - 114670 грн., за січень 2014 року на загальну суму ПДВ - 31259 грн., за лютий 2014 року на загальну суму ПДВ - 91095 грн., за березень 2014 року на загальну суму ПДВ - 163739 грн., за квітень 2014 року на загальну суму ПДВ - 49880 грн. Внаслідок чого встановлено заниження податку на додану вартість за перевірений період всього у сумі 450943 грн., в т.ч. за: серпень 2012 року на загальну суму ПДВ - 223 грн., серпень 2013 року на загальну суму ПДВ - 7538 грн., вересень 2013 року на загальну суму ПДВ - 1518 грн., листопад 2013 року на загальну суму ПДВ - 144025 грн., грудень 2013 року на загальну суму ПДВ - 95757 грн., січень 2014 року на загальну суму ПДВ - 1989 грн., лютий 2014 року на загальну суму ПДВ - 80906 грн., березень 2014 року на загальну суму ПДВ - 130097 грн., квітень 2014 року на загальну суму ПДВ - 28884 грн., травень2014 року на загальну суму ПДВ - 4023 грн., червень 2014 року на загальну суму ПДВ - 6368 грн., липень 2014 року на загальну суму ПДВ - 14059 грн., серпень 2014 року на загальну суму ПДВ - 8265 грн., вересень 2014 року на загальну суму ПДВ - 9557 грн. Також, підприємством занижено в декларації з податку на додану вартість рідок 24 «Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до податкового кредиту наступного податкового періоду» за вересень 2014 року на суму 120687 грн.

- п. 135.2, п. 135.4 ст. 135 ПК України від 02.12.2010 року №2755-УІ (зі змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств за первіряємий період на загальну суму 849 429 грн., в т.ч.: за ІІІ квартал 2012 року в сумі 129437 грн., за 2013 рік в сумі 719992 грн.

- п. 138.2, п. 138.4, п. 138.8 ст. 138 пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого підприємством завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на додану на прибуток підприємств на загальну суму 2017120 грн., в т.ч.: за ІІІ квартал 2012 року в сумі 128321 грн., за 2013 рік в сумі 1888799 грн. внаслідок чого встановлено заниження податку на прибуток а перевіряє мий період всього на суму 221840 грн., в т.ч.: за ІІІ квартал 2012 року завищено податку на прибуток на суму 234 грн., за 2013 рік занижено податку на прибуток на суму 222074 грн.

На підставі висновків акту перевірки податковим органом винесено податкові повідомлення - рішення:

- № від 08.12.2014 року, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 676415 грн., в т.ч. за основним платежем на суму 450943 грн. та за штрафними (фінансовими0 санкціями на суму 225472 грн.;

- № 000292204 від 08.12.2014 року, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 322716 грн., в т.ч.: за основним платежем на суму 221840 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 110920 грн.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

З огляду на положення пп. 14.1.27 п. 14.1. ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За змістом пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг, робіт) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів встановлений Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155 (далі - Інструкція №281/171/578/155).

Відповідно до пп. 5.4.1-5.4.3 п. 5.4 Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155 (далі - Інструкція № 281/171/578/155), з прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою № 1-ТТН (нафтопродукт), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20°C відповідно до ГОСТ 3900; маса нафтопродукту в автоцистерні визначається зважуванням на автомобільних вагах або об'ємно-масовим методом; маса нафтопродуктів, розфасованих у тару, визначається зважуванням на вагах або за трафаретами на тарі (якщо нафтопродукти в заводській упаковці). Про прийнятий нафтопродукт матеріально відповідальна особа складає акт за своїм підписом, підписами водія та представника одержувача чи відправника із зазначенням їх прізвищ і посад.

Таким чином, законодавством встановлено особливий порядок транспортування, зберігання та передачі нафтопродуктів, а тому, вбачається очевидною необхідність оформлення відповідних документів.

Доказів перевірки якості та кількості придбаного товару згідно вимог пп. 5.1.1 п. 5.1, 5.1.2 п.5.1, пп. 5.4.1-5.4.3 п. 5.4 Інструкції № 281/171/578/155 позивачем не надано та такі відсутні у матеріалах справи.

Крім того, судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки доводам відповідача про те, що за відсутності необхідних вищевказаних документів, у позивача відсутні належні та допустимі докази переміщення придбаного у відповідного контрагента бензину та палива, доказів перевірки його кількості, а тому господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків господарсько-фінансової діяльності та у позивача були відсутні підстави відображення наслідків цих господарських операцій в податковому обліку та оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно.

В даному випадку, враховуючи специфіку договорів поставки нафтопродуктів, укладених між позивачем та ПП «Олівде», ПП «Дніпрокомплекс», судам попередніх інстанцій слід було перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості позивача та його постачальників щодо можливості виконання зазначених договорів як самостійно позивачем так і його контрагентами, як-от - наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, платежів, супутніх звичайній господарській діяльності будь-якого господарюючого суб'єкта (комунальні платежі, оренда приміщень, послуги зв'язку, управлінські витрати тощо), або ж залучення контрагентами з цією метою третіх осіб та, відповідно, понесення витрат, пов'язаних із таким залученням.

Реальність потребує також з'ясування того факту, чи справді товари отримано від вказаних у первинних документах постачальників.

Для цього треба встановити, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв'язки між позивачем та його задекларованими контрагентами, хто персонально брав у цьому участь, допитати відповідних осіб як свідків.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

При цьому варто мати на увазі, що якщо під час розгляду справи буде встановлено, що відповідні товари справді придбавались позивачем, але не в тих осіб, що зазначені в первинних документах, то такі документи не є достовірними та не можуть підтверджувати право підприємства на податковий кредит з податку на додану вартість.

Також, в порушення вимоги процесуального законодавства щодо з'ясування усіх обставин у справі, судами попередніх інстанцій вищезазначене залишено поза увагою та не перевірено доводи відповідача щодо нереальності господарських операцій позивача з контрагентами, зокрема не з'ясовано умов відповідних договорів та специфіки кожної господарської операції позивача з відповідним контрагентом.

Крім того, судам попередніх інстанцій необхідно врахувати, що оплата за поставлений товар у безготівковій формі за спірними операціями сама по собі не є підтвердженням фактичного здійснення операцій та в даному випадку - самостійною підставою для формування спірних сум податкових вигод, оскільки рух цих коштів, виходячи з вищенаведеного у сукупності, не підтверджує реальність господарських операцій без належно оформлених первинних документів.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 223 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд або для продовження розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ч. 2 ст. 227 КАС України.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України в Кіровоградській області задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 січня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2015 року у справі № П/811/4445/14 - скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

О.В. Карась

А.О. Рибченко