Справа № 826/2210/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 червня 2016 року № 826/2210/16

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Добрянської Я.І., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Управління патрульної служби МВС України в м. Києві

про визнання незаконними дій,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до відповідача Управління патрульної служби МВС України в м. Києві (далі - УПС МВС України в м. Києві), в якій просить визнати незаконними дії відповідача щодо патрулювання вулиць міста Києва з включеними проблисковими маячками синього кольору.

В обґрунтування позовних вимог серед іншого зазначено про те, що патрулювання працівниками відповідача території м. Києва не можна віднести до невідкладних службових завдань, окрім цього, позивачем також наголошено на тому, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, під час руху транспорту по дорогах в м. Києві значно відволікають увагу та в деяких випадках засліплюють водія в цілому проблискові маячки, встановлені на оперативних транспортних відповідача під час здійснення їх патрулювання, що, на думку позивача, викликає загрозу безпеці руху транспортних засобів під час здійснення перестроювання, випередження, обгону, паркування, а у період інтенсивного руху може бути причиною скоєння ДТП водіями транспортних засобів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2016 р. суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження в адміністративній справі. Під час судового засідання 12.04.2016 р. позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав їх необґрунтованості та невмотивованості, так як працівники патрульної служби згідно до п. 3.1 ПДР мають право вмикати маячки синього кольору. Разом з тим, як зазначив представник відповідача, рух м патрульних машин поліції зі швидкістю 30-50 км/год та увімкненими одночасно синіми проблисковими маячками позивачем не доведено. В той же час, на переконання представника відповідача, суті порушених прав позивача ним не доведено також не було.

В подальшому розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

В силу ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отож, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.10.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до Управління патрульної служби МВС України в м. Києві з інформаційним запитом вх. від 30.10.2015 р. №189-із, в якому просив надати інформацію стосовно того, якою нормою (зазначаючи статтю та назву юридичного документа) керуються співробітники поліції при патрулюванні вулиць міста Києва на патрульних автомобілях, рухаючись зі швидкістю 30-50 км/год, а саме з включеними проблисковими маячками синього кольору.

У відповідь листом від 04.11.2015 р. №33/189-ІЗ Управлінням патрульної служби МВС України в м. Києві повідомлено позивачу, що співробітники патрульної служби МВС України в м. Києві здійснюють патрулювання вулиць м. Києва на службових автомобілях з включеними проблисковими маячками синього кольору, керуючись при цьому п. 3.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306 (далі - ПДР).

В той же час, вважаючи, що патрульні, рухаючись із швидкістю 30-50 км/год. із увімкненими проблисковими маячками синього кольору, порушують п. 3.1 ПДР, що відповідно спричиняє порушення іншими водіями п. 3.2 ПДР, позивач із цим позовом звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представників сторін та оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров'я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначено положеннями Закону України від 30.06.1993 р. №3353-XII «Про дорожній рух» (далі - Закон №3353).

Положеннями ст. 14 цього Закону передбачено, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів (ч. 1).

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин (ч. 2).

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону №3353 учасники дорожнього руху мають право на: безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху; вивчення норм і правил дорожнього руху; своєчасне забезпечення екстреною медичною допомогою; отримання від гідрометеорологічних, дорожніх, комунальних та інших організацій, а також відповідних підрозділів Національної поліції, військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України інформації про умови дорожнього руху.

Учасник дорожнього руху може оскаржити дію працівника відповідних підрозділів Національної поліції, військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України у разі порушення з його боку чинного законодавства (ч. 4 ст. 14 Закону №3353).

Частиною 5 цієї статті передбачено, що учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимоги цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом; у випадках, визначених Законом України "Про екстрену медичну допомогу", надавати необхідну до медичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

Поліцейські, працівники військової інспекції безпеки дорожнього руху, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, дорожньо-експлуатаційних служб та бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги при виконанні службових обов'язків можуть відступати від окремих вимог Правил дорожнього руху лише у випадках і при виконанні умов, викладених у них (ч. 5 ст. 14 Закону №3353).

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлено Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306 (далі - ПДР). Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Так, положеннями п. 3.1 ПДР встановлено, що водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10 - 18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений.

В свою чергу згідно до п. 3.2 ПДР у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов'язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів).

На транспортних засобах, які рухаються в супроводжуваній колоні, повинне бути ввімкнено ближнє світло фар.

Якщо на такому транспортному засобі увімкнено проблискові маячки синього і червоного або лише червоного кольору, водії інших транспортних засобів зобов'язані зупинитися біля правого краю проїзної частини (на правому узбіччі). На дорозі з розділювальною смугою цю вимогу зобов'язані виконати водії транспортних засобів, що рухаються в попутному напрямку.

Як пояснено під час судового засідання позивачем, описаними у позовній заяві діями патрульні, рухаючись із обмеженою швидкістю порушують п. 3.1 ПДР, що спричиняє порушення іншими водіями п. 3.2 ПДР, при цьому, як пояснив позивач, до адміністративної відповідальності у зв»язку із таким порушенням його особисто притягнуто не було.

Також, на думку позивача, рух позивача із увімкненими синіми проблисковими маячками створює правовий колапс, а також сприяє виникненню в учасників дорожнього руху неправильної звички, позаяк в подальшому при русі інших спеціальних транспортних засобів з увімкненими проблисковими маячками синього кольору, на думку позивача, є ймовірність, що пріоритет в русі іншими учасниками дорожнього руху таким транспортним засобам надано не буде.

В той же час згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин саме від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Натомість під час судового розгляду позивач не надав доказів існування факту порушення з боку відповідача його особистих законних прав та інтересів.

Зі змісту ч. 1 ст. 2 КАС України вбачається, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача станом на час розгляду такої справи, адже без цього не можливим є виконання завдання судочинства. В той же час звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав позивача. При цьому, варто зауважити, якщо позивач не надав доказів факту порушення особисто своїх прав, то підстави для задоволення позову відсутні.

Отже, враховуючи наведене, а також виходячи із наявних у справі доказів і їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Відповідно до вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1).

Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз (ч. 2).

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 3).

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська