Справа № 815/504/16
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/504/16

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

при секретарі Кучмій І.В.

за участю представника апелянта ОСОБА_1;

представника вiдповiдача Лазарєвої Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19.04.2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу №15 від 25.01.2016 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додатково захисту та зобов'язання відповідача прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач є громадянином Іраку та під час проживання, останній отримав анкету запрошення на співпрацю з терористичним угрупуванням «ІГІЛ». Побоюючись наслідків відмову у співпраці та за своє життя позивач змушений був того ж дня покинути країну походження, а тому вважає безпідставними висновки відповідача щодо відмови в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додатково захисту.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19.04.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із задоволенням його позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Багдад (Ірак). За національністю араб, за віросповіданням мусульманин-суніт.

14.01.2016 року позивач звернувся до Головного управління ДМС України в Одеській області із заявою вх№6 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Як встановлено з матеріалів особової справи позивача №20160 00005 - Громадянин Іраку ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Багдад (Ірак). За національністю араб, за віросповіданням мусульманин-суніт. Неодружений. Іноземець має середню освіту, вибув з країни громадянської належності в серпні 2014 року авіарейсом Багдад (Ірак) - Стамбул (Туреччина) - Одеса (Україна). На територію України потрапив в серпні 2014 року (точної дати заявник не пам'ятає, так як загубив паспортний документ), легально, на підставі національного паспорту серії НОМЕР_2 та студентської візи. Причиною виїзду з країни громадянської належності зі слів заявника відбувся через наявне загострення соціально-політичної ситуації в регіоні постійного проживання (Ірак, м. Багдад), а також через побоювання переслідування його з боку невідомих осіб, які сповідують іслам сунітського толкув.

За результатами розгляду особової справи № громадянина Іраку ОСОБА_3, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області на підставі п.6 ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» дійшло до висновку щодо відмови громадянину ОСОБА_3 в оформленні документів для вирішення питання про надання статусу біженця, склавши Висновок від 25.01.2016р.

Наказом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 15 від 25.01.2016 року позивачу було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Про прийняте рішення позивачу 01.02.2016р. було вручено повідомлення №5/1-31 від 25.01.2016р.

Судова колегія не приймає доводи апелянта та погоджується з доводами суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду №1 від 25.06.2009 р. вказано наступне: Судам слід ураховувати, що згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року, Протоколом 1967 року і Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" поняття «біженець» включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця.

Такими підставами є: 1) знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; 2) наявність цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3) побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов'язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расової належності; б) релігії; в) національності (громадянства); г) належності до певної соціальної групи; д) політичних поглядів; 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

Під час вирішення питання щодо надання статусу біженця повинні враховуватися всі чотири підстави. Немає значення, чи склалися обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідування за однією з наведених ознак чи за декількома.

Крім того, при розгляді зазначених справ, слід ураховувати, що обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань є визначальним у переліку критеріїв щодо визначення біженця. Цей критерій складається із суб'єктивної та об'єктивної сторін.

Суб'єктивна сторона полягає у наявності в особи зазначеного побоювання. Побоювання є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Під впливом цієї суб'єктивної оцінки особа - вирішила покинути країну і стала біженцем, а тому з'ясування суб'єктивних обставин є першочерговим завданням судів під час вирішення таких спорів.

Суб'єктивна оцінка залежить від особистості, і те, що для однієї особи є нормою, для іншої може бути нестерпним. Побоювання ґрунтується не тільки на тому, що особа постраждала особисто від дій, які змусили її покинути країну, тобто ці побоювання можуть випливати не з власного досвіду біженця, а з досвіду інших людей (рідних, друзів та інших членів тієї ж расової або соціальної групи тощо).

Об'єктивна сторона пов'язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними.

Ситуація у країні походження при визначенні статусу біженця є доказом того, що суб'єктивні побоювання стати жертвою переслідування є цілком обґрунтованими, тобто підкріплюються об'єктивним положенням у країні та історією, яка відбулася особисто із позивачем.

Таке цілком обґрунтоване побоювання повинно існувати під час звернення та вирішення питання про надання статусу біженця, незалежно від того, хто є суб'єктом переслідування - державні органи чи ні. Підпункт 2 пункту 1 статті 1 Конвенції про статус біженців 1951 року не зазначає, що такі дії повинні бути здійсненими державною владою. Тобто таке переслідування може бути результатом діяльності осіб, які не контролюються органами державної влади і ви яких держава не в змозі захистити громадян та інших осіб, що перебувають на і території.

Ситуація виникнення цілком обґрунтованих побоювань переслідування може скластися як під час знаходження людини у країні свого походження (у цьому випадку особа залишає країну у пошуках притулку), так і під час знаходження людини в Україні, через деякий час після від'їзду з країни походження (тобто ситуація в країні походження змінилася після від'їзду, породжуючи серйозну небезпеку для заявника), або може ґрунтуватися на діях самого заявника після його від'їзду, коли повернення до країни походження стає небезпечним.

Крім того, Директива Ради Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту» від 27.04.2004 № 8043/04 містить наступні фактори, які повинні досліджуватися з наведеного вище питання: реальна спроба обґрунтувати заяву; надання усіх важливих фактів, що були в розпорядженні заявника та обґрунтування неможливості надання інших доказів; зрозумілість, правдоподібність та несуперечливість тверджень заявника; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше; встановлено, що заявник заслуговує на довіру.

Також, пунктами 99-100 глави другої Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН встановлено, що під відмовою в захисті країни громадянської належності необхідно розуміти, що особі відмовлено в послугах по видачі національного паспорту, продовженні терміну його дії, відмовлено в наданні дозволу повернутися на свою територію. Вказані факти можна розцінювати як відмова в захисті країни громадянської належності. Але, якщо захист з боку своєї країни приймається і немає підстав для відмови з причин цілком обґрунтованих побоювань від цього захисту, дана особа не потребує міжнародного захисту і не є біженцем.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з проведеного відповідачем анкетування та інтерв'ю, встановлено, що причиною виїзду з країни громадянської належності зі слів заявника відбувся через наявне загострення соціально-політичної ситуації в регіоні постійного проживання (Ірак. м. Багдад), а також через побоювання переслідування його з боку невідомих осіб, які сповідують іслам сунітського толку, через його належність до мусульман-шиїтів. Також, ще однією причиною виїзду з Іраку, іноземець назвав переслідування з боку терористичного угруповання «ІГІЛ». Разом з тим, його твердження стосовно можливого переслідування вважаються суперечливими та визнаються неправдоподібними. Так, під час анкетування позивач вказав, що йому погрожували з угрупування «ІГІЛ», пов'язано це було з відмовою у співпраці, але в протоколі співбесіди він зазначив, що представники терористичного угрупування з ним навіть не контактували, заявник йшов по вулиці та випадково потрапив під стрілянину вчинену представниками угрупування «ІГІЛ». Іноземець як шукач захисту не надав до Головного управління докази того, що йому дійсно загрожує небезпека, а також не привів жодної аргументації власних побоювань у разі повернення на Батьківщину, які б ґрунтувались на реальних подіях, прикладах або інших доказах, що можуть вказувати на реальність ймовірних побоювань. На Батьківщині у заявника залишились проживати близькі родичі, а саме: матір бабуся та дідусь, яким нічого не загрожує, переслідувань вони не зазнають. Ані заявник, ані його найближчі родичі не зазнавали будь-якої дискримінації, насильницького, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження або покарання. Про це шукач захисту зазначив під час інтерв'ю.

В протоколі співбесіди заявник також вказав, що звернувся до міграційної служби через відсутність документів, тобто для легалізації його перебування в Україні. Крім того, заявник приховав факт звернення за захистом до ГУ ДМС України в Одеській області від 25.08.2010 року під іншими установчими даними ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, коли ним доводилася вигадана легенда переслідування та надавались відомості про те, що він та його родина були членами комуністичної партії і через це їх переслідують незнайомі люди. Також заявник зазначив, що виїхав з країни через те, що його матір дуже хвора і у неї був інфаркт, шукач захисту їхав з метою потрапляння до кращої економічної країни, де якісна медична допомога. Під час повторного звернення до Головного управління від 14.01.2016 року заявник вказав узагалі інші дані та іншу історію переслідування. Потрапивши на територію України повторно в серпні 2014 році на підставі студентської візи іноземець отримав посвідку на тимчасове проживання серії ТР 082916 від 25.09.2014 року. Після закінчення терміну реєстрації зазначеної посвідки від 15.10.2015 року через деякий період він звернувся до Головного управління. Звернення за захистом відбулося лише після затримання заявника співробітниками ДМС України через те, що він перебував нелегально на території України протягом 3 (трьох) місяців, порушуючи чинне українське законодавство.

Виїзд заявника на Батьківщину після того як управління міграційної служби в Одеській області прийняло рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту стосовно його справи №10/166 від 22.09.2010 року, додатково підтверджує відсутність у шукача захисту обґрунтованих побоювань зазнати переслідувань за конвенційними ознаками визначення статусу біженця. Перевірка інформації по країні походження вказує на відсутність елементів загрози життю заявника, або інших критеріїв, які відповідають критеріям п. 13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», у зв'язку з чим відповідач вважає, що заява ОСОБА_3 не обґрунтована.

Колегія суддів також вважає безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи доводи апелянта по інформації щодо країни походження.

Аналізом інформації з міжнародних правозахисних організацій вбачається, що соціально-політична ситуація в Іраку є суттєво задовільною. Інформацією по країні походження підтверджується також можливість використання заявником альтернативи внутрішнього переміщення. Згідно ІКП http://news.liga.net/news/world/524871_1-armiya_iraka_osvobodila_ot_dzhikhadistov_dva_goroda.htm Назва статті: Армия Ирака освободила от джихадистов два города Дата: 07.03.2015 г. Зміст статті: Урядові війська Іраку і шиїтська міліція звільнила від терористів угруповання "Ісламська держава" два міста на півночі і заході країни. На півночі країни противники джихадистів успішно розвивають наступ на місто Тікріт, захоплений бойовиками "Ісламської держави" в червні 2014 року. Представники військових кажуть, що вони вже увійшли в місто Аль-Дур в десяти кілометрах на південь від Тікріта, повідомляє ВВС. Кореспондент британського інформагентства повідомляє, що чорні прапори терористів вздовж доріг змінюються державними, а солдати перестрілювалися з бойовиками, що засіли в укриттях. На заході країни іракські військовослужбовці взяли під контроль місто Ел'-Багдаді, який перебував при владі бойовиків угруповання "Ісламська держава" (ІГ) і розташований поблизу авіабази США. Як заявили представники Міноборони США, спецоперація проводилася за підтримки ВПС міжнародної коаліції проти "Ісламської держави", повідомляє ІТАР-ТАСС. Місто Ел'-Багдаді був обложений бойовиками ІГ протягом декількох останніх місяців і був узятий ними 12 лютого. До цього часу він залишався одним з небагатьох населених пунктів в провінції Анбар, що знаходяться під контролем іракських властей. Ел'-Багдаді був звільнений в результаті операції, яка почалася вранці 16 лютого в відповідь на спробу екстремістів атакувати іракську авіабазу Айн Аль-Ассад, на якій розміщені понад 300 морських піхотинців США. Нагадаємо, раніше бойовики терористичного угрупування "Ісламська держава" (ІГ) важкої бойової технікою зрівняли з землею руїни стародавнього міста Калах, який відомий археологам як столиця стародавньої ассірійської держави.

Назва статті: В армії Ірану заявили, що відбили у "Ісламської держави" важливий населений пункт ..Дата: 21.10.2015 року. Зміст статті: В Іраку заявили, що урядові сили відбили у терористів угруповання "Ісламська держава" важливе місто Бейджи, який знаходиться на півночі від Багдада. Як повідомив прес-секретар Об'єднаного командування військ бригадний генерал ОСОБА_4 агентству Аssосіаtеd Ргеss, у звільненні Бейджи брали участь як регулярна армія, так і воєнізовані народні формування, в першу чергу шиїтські. Державне телебачення Іраку теж повідомило про звільнення Бейджі та показало солдатів з іракськими прапорами посеред задимлених житлових кварталів. 06 жовтня іракська армія почала військову операцію зі звільнення міста Рамаді від бойовиків "Ісламського держави", і в перші за кілька місяців взяла під контроль частину даного населеного пункту. У Пентагоні підкреслили, що ісламісти значно підготувалися до оборони Рамаді. 13 червня уряд Іраку офіційно оголосило про початок масштабної військової операції з повернення контролю над західною провінцією Анбар, яка на даний момент знаходиться під владою бойовиків ІГ. У даній провінції розташовані такі великі міста, як Рамаді і Фаллуджа.

Виходячи з цього, колегія суддів як і суд першої інстанції не знаходить обґрунтованими твердження апелянта про причини, які змусили його покинути країну походження, оскільки матеріали справи свідчать про заздалегідь заплановану поїздку, а не про вимушений виїзд внаслідок певних подій.

Таким чином, покладені в основу заяви та позову історії, з огляду на суперечливість повідомлених фактів, неузгодженість пояснень апелянта, свідчать про неправдивий характер свідчень, які були використані для отримання захисту в Україні.

У зв'язку із цим та через відсутність умов, передбачених абз.4 п.1 ст.6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», колегія суддів дійшла висновку про обгрунтованість висновків суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову.

Враховуючи зазначене, судова колегія доходить висновку, що обставини, на які посилаються апелянт, не вказують на наявність у нього об'єктивних причин для побоювання стати жертвою переслідування у країні походження за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Також, не вбачається підстав щодо загрози його життю, безпеки чи свободі в країні походження.

З огляду на зазначене судова колегія суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обгрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апелянта викладені у апеляційній скарзі за змістом ідентичні наданим в адміністративному позові, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19.04.2016 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 13.06.2016 року

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик