Справа № 826/2716/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 червня 2016 року № 826/2716/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Держпраці у Київській області Київської міської державної адміністрації третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ТОВ "Гіпек"
про зобов'язання вчинити дії
Обставини справи:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області (далі - відповідач - 1), Київської міської державної адміністрації (далі - відповідач 2) та просить суд зобов'язати Головне управління Держпраці у Київській області та Київську міську державну адміністрацію вжити невідкладних заходів для забезпечення техногенної безпеки, пов'язаної із перебуванням на території подвір'я житлового будинку АДРЕСА_1 в зоні можливого ураження при аварії вантажопідіймального крану.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ "Гіпек" (далі - третя особа).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що третьою особою порушено Державні будівельні норми, що в свою чергу має наслідком порушення прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1, яке полягає у створенні і існуванні реальної загрози життю, здоров'ю та майну позивача, з огляду на перебування вантажопідіймального крану на території подвір'я житлового будинку АДРЕСА_1.

Позивач клопотав про розгляд справи за його відсутності.

Представники відповідачів проти позову заперечили з підстав викладених в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи.

Представник третьої особи також проти позову заперечив з підстав, що викладені в письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи.

19.04.2016 року відповідачем 1 подано клопотання про заміну первинного відповідача - Головного управління Держпраці у Київській області на належного відповідача - Головне управління ДСНС України у м. Києві .

Проте, в судовому засіданні 17.05.2016 вищевказане клопотання представником відповідача 1 підтримано не було, а тому розгляд справи здійснювався зу складі осіб, визначених позивачем при зверненні до суду.

В судовому засіданні судом в порядку ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно свідоцтва про право власності від 02.04.2015, індексний номер № 35815170 квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

Як зазначає позивач, будинок за адресою: АДРЕСА_1 введений в експлуатацію у грудні 2013, але до цього часу на прибудинковій території знаходиться баштовий кран, який є джерелом підвищеної небезпеки для мешканців будинку.

ОСОБА_1 у позовній заяві вказує на численні порушення третьою особою Державних будівельних норм. Правовими наслідками таких порушень, на думку позивача, є не можливість використовувати належне останньому нерухоме майно.

Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_1 звернувся до суду з метою захисту належного йому права на користування нерухомим майном та спонукання суб'єктів владних повноважень у сфері дотримання правил техногенної безпеки та у сфері забезпечення законності, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 140 Конституції України, зокрема, визначено, що особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Водночас, в контексті ч. 1 ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування" від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР).

Між тим, спеціальний статус міста Києва як столиці України, особливості здійснення виконавчої влади та місцевого самоврядування у місті відповідно до Конституції України та Законів України визначає Закон України "Про столицю - місто - герой - Київ" від 15.01.1999 №401-XIV (далі - Закон №401-XIV).

Згідно п. 12 ст. 22 Закону №401-XIV у зв'язку зі здійсненням містом Києвом функцій столиці України Київська міська рада та Київська міська державна адміністрація, кожна в межах своєї компетенції, встановленої законами України, мають право приймати рішення про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок та знесення самовільно збудованих будівель та споруд без відшкодування витрат, здійснених за час незаконного

користування.

В той же час, ст. 31 Закону №280/97-ВР визначено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі будівництва, до яких належать:

а) власні (самоврядні) повноваження:

1) організація за рахунок власних коштів і на пайових засадах будівництва, реконструкції і ремонту об'єктів комунального господарства та соціально-культурного призначення, жилих будинків, шляхів місцевого значення, а також капітального та поточного ремонту вулиць і доріг населених пунктів та інших доріг, які є складовими автомобільних доріг державного значення (як співфінансування на договірних засадах);

2) виконання або делегування на конкурсній основі генеральній будівельній організації (підрядній організації) функцій замовника на будівництво, реконструкцію і ремонт житла, інших об'єктів соціальної та виробничої інфраструктури комунальної власності;

3) розгляд і внесення до відповідних органів виконавчої влади пропозицій до планів і програм будівництва та реконструкції об'єктів на відповідній території;

4) залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності до участі в розвитку потужностей будівельної індустрії і промисловості будівельних матеріалів, у створенні, розвитку та реконструкції об'єктів інженерного забезпечення і транспортного обслуговування;

5) визначення у встановленому законодавством порядку відповідно до рішень ради території, вибір, вилучення (викуп) і надання землі для містобудівних потреб, визначених містобудівною документацією;

6) підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації;

7) встановлення на відповідній території режиму використання та забудови земель, на яких передбачена перспективна містобудівна діяльність;

8) координація на відповідній території діяльності суб'єктів містобудування щодо комплексної забудови населених пунктів;

9) надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок;

10) проведення громадського обговорення містобудівної документації;

11) організація роботи, пов'язаної із завершенням будівництва багатоквартирних житлових будинків, що споруджувалися із залученням коштів фізичних осіб, у разі неспроможності забудовників продовжувати таке будівництво;

б) делеговані повноваження:

1) надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності";

2) організація роботи, пов'язаної зі створенням і веденням містобудівного кадастру населених пунктів;

3) здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу;

4) здійснення контролю за забезпеченням надійності та безпечності будинків і споруд незалежно від форм власності в районах, що зазнають впливу небезпечних природних і техногенних явищ та процесів;

5) організація охорони, реставрації та використання пам'яток історії і культури, архітектури та містобудування, палацово-паркових, паркових і садибних комплексів, природних заповідників;

6) вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування;

7) здійснення державного контролю за дотриманням договірних зобов'язань забудовниками, діяльність яких пов'язана із залученням коштів фізичних осіб у будівництво багатоквартирних житлових будинків.

Поряд з цим, відносини, пов'язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов'язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності регулює Кодекс цивільного захисту України (далі - КЦЗ України).

До завдань і обов'язків суб'єктів господарювання у сфері цивільного захисту належить забезпечення виконання заходів у сфері цивільного захисту на об'єктах суб'єкта господарювання, декларування безпеки об'єктів підвищеної небезпеки (п. 1, 9 ст. 20 КЦЗ України).

У відповідності до ст. 50 КЦЗ України джерелами небезпеки виникнення надзвичайних ситуацій техногенного характеру є, зокрема, потенційно небезпечні об'єкти та об'єкти підвищеної небезпеки; будівлі та споруди з порушенням умов експлуатації; інші об'єкти, що можуть створити загрозу виникнення аварії.

Діяльність із забезпечення техногенної безпеки є складовою виробничої, експлуатаційної та іншої діяльності відповідних посадових осіб і працівників підприємств, установ, організацій. Ця вимога відображається у відповідних статутах або положеннях (ч. 1 ст. 51 КЦЗ України).

При цьому, забезпечення техногенної безпеки суб'єкта господарювання покладається на його керівника (ч. 2 ст. 51 КЦЗ України), а забезпечення техногенної безпеки під час проектування, будівництва об'єктів, будівель і споруд покладається на орган архітектури, замовників, забудовників, проектні та будівельні організації та забезпечення техногенної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, приватного житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на житлово-експлуатаційні організації, квартиронаймачів та власників квартир, а в жилих будинках приватного житлового фонду - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму (ч. 3, 4 ст. 51 КЦЗ України).

Вимоги щодо дотримання техногенної безпеки повинні відповідати нормам захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій, забезпечення санітарно-епідеміологічного благополуччя, охорони навколишнього природного середовища, екологічної, пожежної та промислової безпеки, охорони праці, будівництва, а також вимогам національних стандартів (ч. 1 ст. 52 КЦЗ України).

Водночас, відповідно до Наказу Державного комітету по нагляду за охороню праці №107 від 20.10.1994, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.03.1995 за №58/594 "Про затвердження Типових перевірок інструкції для осіб, які здійснюють нагляд, організовують утримання у справному стані та безпечне проведення робіт вантажопідіймальними кранами для здійснення відомчого нагляду за безпечною експлуатацією вантажопідіймальних кранів та машин (далі - вантажопідіймальні крани) їх власник наказом призначає працівника чи групу працівників, які здійснюють відомчий нагляд за утриманням та безпечною експлуатацією вантажопідіймальних кранів та машин (далі - працівник з нагляду), після перевірки у нього знань Правил відповідних інструкцій для кранівників, стропальників, слюсарів (електрослюсарів) з ремонту та обслуговування кранів, відповідних інструкцій заводів-виготівників з монтажу та експлуатації підйомних споруд, інших нормативно-правових актів з охорони праці та нормативних документів у порядку, встановленому Типовим положенням про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, затвердженим наказом Держнаглядохоронпраці України від 26.01.2005 N 15 "Про затвердження Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці та Переліку робіт з підвищеною небезпекою", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.02.2005 за N 231/10511.Кількість працівників з нагляду визначається суб'єктом господарювання відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням специфіки виробництва (пп. 1.2 Інструкції).

Аналіз вказаного свідчить, що Київська міська державна адміністрація не здійснює контролю, не забезпечує техногенну безпеку суб'єкта господарювання, та не здійснює відомчого нагляду за безпечною експлуатацією вантажопідіймальних кранів та машин.

В той же час, згідно Положення про Головне управління Держпраці Київській області, що затверджено наказом Державної служби України з питань праці від 06.05.2015 №15 основним завданням Управління Держпраці є реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, провадження з вибуховими матеріалами, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсації, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Судом встановлено, що відповідно до державного сертифікату серії НОМЕР_1 Державна архітектурно - будівельна інспекція України засвідчила відповідність закінченого будівництва об'єкта (черги, окремого пускового комплексу): будівництво житлово - господарського комплексу по АДРЕСА_1 (1 черга будівництва, 4-секційний будинок).

Відповідно до паспорту кран башений 132 ЕМ - НМ 6, останній зареєстрований у встановленому законом порядку, технічний огляд його проводився згідно вимог регламенту, де також вказаний термін чергового повного технічного огляду - червень 2016.

ОСОБА_1 у позовній заяві вказує на порушення третьою особою Державних будівельних норм.

Відповідно ч. 5 ст. 11 до Закону України "Про будівельні норми" від 05.11.2009 №1704-VI державний контроль за дотриманням суб'єктами господарювання державних будівельних норм здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази порушення третьою особою Державних будівельних норм, зокрема приписи органу державного архітектурного контролю, акти, постанови тощо.

Разом з цим, позивач стверджує про неможливість використання ним на власний розсуд належне останньому нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

За підсумком вищевикладеного, суд зазначить, що в даному випадку в ході розгляду справи не встановлено наявність обставин порушення третьою особою Державних будівельних норм, зворотного позивачем не доведено.

Інші доводи ОСОБА_1 як підстави для задоволення позову, зокрема порушення права користування майном судом по суті не оцінюються, оскільки останні (наявність чи їх відсутність) встановлюються в порядку цивільного судочинства при поданні відповідного цивільного позову.

За підсумком наведеного суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі, заперечуючи проти позову в силу положень частини 2 статті 71 КАС України спростував доводи позивача в цілому.

Позивач в силу положень ч. 1 ст. 71 КАС України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги в цілому.

Оскільки, адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 9, 71, 159, 163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку і строки, встановлені ст..186 КАС України.

Суддя В. І. Келеберда