Справа № 2а-11490/10/1370
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року м. Київ К/800/34511/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_4 і Львівської митниці Державної фіскальної служби

на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2015 року

за заявою ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду

у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної митної служби України, Львівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про визнання протиправною бездіяльності Львівської митниці щодо невиконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 26 квітня 2011 року по 21 лютого 2012 року відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). В обґрунтування вимог зазначив, що згідно з рішенням суду від 26 квітня 2011 року його поновлено на роботі з 26 листопада 2010 року, проте наказ про поновлення Львівська митниця видала лише 21 лютого 2012 року і виплатила середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день винесення постанови суду, тобто до 26 квітня 2011 року. Посилаючись на те, що рішення суду в частині його негайного виконання відповідачем не виконано вчасно, просив суд стягнути середній заробіток за період з 26 квітня 2011 року по 21 лютого 2012 року. Крім того, просив суд стягнути з Львівської митниці на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статей 116, 117 КЗпП України.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2015 року, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2015 року, заяву задоволено частково. Стягнуто з Львівської митниці на користь ОСОБА_4 оплату за вимушений прогул за період з 26 квітня 2011 року по 21 лютого 2012 року в сумі 26693,37 грн, з урахуванням всіх обов'язкових платежів та зборів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати. В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішень судів в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити цю вимогу. Крім того, просить суд викласти пункт 2 резолютивної частини ухвали суду першої інстанції в такій редакції: «Стягнути з Львівської митниці на користь ОСОБА_4 оплату за вимушений прогул за період з 26 квітня 2011 року по 21 лютого 2012 року в сумі 34084,62 грн, з врахуванням всіх обов'язкових платежів та зборів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати». В скарзі посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема статей 116, 117 КЗпП України.

Львівська митниця ДФС у касаційній скарзі просить скасувати рішення судів в частині задоволення заяви та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви. Вказує, що вини Львівської митниці у затримці виконання рішення суду не було допущено.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Судами встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2011 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2011 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ДМС України від 24 листопада 2010 року № 2189-к в частині припинення 25 листопада 2010 року перебування на державній службі в митних органах України старшого інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста Краковець Львівської митниці ОСОБА_4 і поновлено його на вказаній посаді. Постанову суду в частині поновлення на посаді допущено до негайного виконання. Стягнуто з Львівської митниці на користь ОСОБА_4 17 618,62 грн. Постанову суду в частині стягнення 3 540,19 грн допущено до негайного виконання.

На підставі постанови суду, 26 квітня 2011 року видано виконавчий лист, згідно якого постановлено стягнути з Львівської митниці на користь ОСОБА_4 17 618,62 грн. Постанову суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 3 540 грн звернено до негайного виконання.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді виконане 21 лютого 2012 року шляхом видання Державною митною службою України відповідного наказу від 21 лютого 2012 року. При цьому, за період з дня прийняття постанови суду про поновлення на роботі по день її фактичного виконання позивачу не виплачено заробітну плату за час затримки виконання рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різницю в заробітку за час затримки.

Із змісту наведеної норми видно, що обов'язок виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі, є видом відповідальності роботодавця за дії, пов'язані із такою затримкою.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 34 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Судами встановлено, що наказ про поновлення позивача на посаді видано лише 21 лютого 2012 року.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання судового рішення про поновлення позивача на роботі в період з 25 листопада 2010 року по 21 лютого 2012 року та стягнув середній заробіток за період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України щодо застосування зазначених норм матеріального права, яка висловлена у постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року (№ 21-63а15).

Також правильні рішення судів в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судами встановлено, що позивач в день звільнення не працював і з вимогою про проведення розрахунку при звільненні до Львівської митниці не звертався.

Тому, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору.

Згідно із частиною 1 статті 224 КАС України, якщо суди не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішення, то суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4 і Львівської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак