Справа № 802/523/16-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 червня 2016 р. Справа № 802/523/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Хмільницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

до: фермерського господарства "Еко-Гарант"

про: накладення арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року позивач - Хмільницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Хмільницька ОДПІ) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до відповідача - фермерського господарства "Еко-Гарант" (далі - ФГ "Еко-Гарант"). У позовній заяві позивач просив накласти арешт на кошти ФГ "Еко-Гарант", що знаходяться в банківських установах.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що станом на 06.04.2016 року загальна сума податкового боргу платника податків за узгодженим грошовим зобов'язанням по податку на додану вартість становить 225586,44 грн., в тому числі основний платіж - 215667,34 грн. та пеня - 9919,10 грн.

Вказана заборгованість виникла внаслідок несплати суми податкових зобов'язань відповідно до прийнятих податкових повідомлень-рішень № від 02.10.2014 року та № від 27.10.2014 року, узгоджених в судовому порядку відповідно до постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.05.2015 року по справі № 802/105/15-а.

На виконання заходів щодо стягнення податкового боргу в порядку, передбаченому Податковим кодексом України відповідачу було надіслано податкову вимогу №770-23 від 29.07.2015 року на суму 32722,99 грн. Однак, зазначені заходи щодо стягнення з відповідача заборгованості були безрезультатними.

Крім того, на думку позивача, відповідно до фінансового звіту ФГ "Еко-Гарант", у відповідача відсутні основі необоротні активи для погашення податкового боргу, а балансова вартість оборотних активів вказує на недостатність для погашення суми податкового боргу, що згідно п.п. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України є підставою для звернення до суду із позовом про накладення арешту на кошти, які знаходяться на рахунках ФГ "Еко-Гарант" у банківських установах.

23.05.2016 року на адресу суду від ФГ "Еко-Гарант" надійшли письмові заперечення за вх. № 10304, в яких відповідач з вимогами адміністративного позову не погоджується та просить суд у їх задоволенні відмовити повністю. Як на підставу заперечень зіслався на те, що позивач констатуючи у позовній заяві відсутність майна ФГ "Еко-Гарант", жодних дій з метою його виявлення та оцінки не вчинив, документів, які б підтверджували вказану обставину не надав (а.с. 41-45).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, та просив суд їх задовольнити. Крім того, вказав, що позивачем при зверненні до суду вчинено всіх належних і достатніх дій з метою виявлення майна боржника, а тому, на думку представника позивача позовні вимоги є обґрунтованими.

Представник відповідача проти вимог адміністративного позову заперечила та просила у його задоволенні відмовити. Додатково зазначила, що жодних запитів ФГ "Еко-Гарант" про надання інформації про належне йому майно позивач до компетентних органів не направляв. Вказане, зокрема свідчить про не проведення податковим органом усіх необхідних дій з метою отримання даних щодо майна відповідача, у зв'язку із чим факт відсутності у ФГ "Еко-Гарант" майна, балансова вартість якого менша суми податкового боргу, є недоведеним, що в свою чергу унеможливлює накладення арешту на кошти Фермерського господарства в порядку пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України.

Заслухавши пояснення представників сторін, надавши оцінку іншим доказам, що долучені до матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити із наступних підстав.

Судом встановлено, що ФГ "Еко-Гарант" зареєстровано як юридична особа Хмільницькою районною державною адміністрацією Вінницької області 07.08.2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с. 5), та є платником податку на додану вартість.

Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення вимог адміністративного позову у справі, позивач зазначив, що станом на 06.04.2016 року за відповідачем рахується податковий борг із податку на додану вартість у сумі 225586,44 грн. (а.с. 10). На момент розгляду справи у суді сума податкового боргу частково сплачена відповідачем та становить 185851,65 грн., що видно із облікової картки платника податків.

Позивач зазначив, що податковим органом вживалися заходи для погашення наявного податкового боргу, а саме на адресу відповідача було надіслано податкову вимогу №770-23 від 29.07.2015 року на суму 32722,99 грн. Однак, зазначені заходи щодо стягнення з відповідача заборгованості були безрезультатними (а.с.13).

Крім того, позивач зіслався, що з фінансового звіту ФГ "Еко-Гарант" видно, що у відповідача відсутні основі необоротні активи для погашення податкового боргу, а вартість оборотних активів є недостатньою для погашення суми податкового боргу, що в силу вимог Податкового кодексу України є підставою для звернення до суду із позовом про накладення арешту на кошти, які знаходяться на рахунках ФГ "Еко-Гарант" у банківських установах (а.с. 14).

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог у справі в частині наявності підстав для арешту коштів відповідача, на рахунках у банках, суд враховує, що відповідно до п. 94.1. ст. 94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

При цьому в силу вимог абзацу 2 підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України застосування адміністративного арешту коштів на рахунку платника податків (як одного із видів арешту майна) здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду.

Наведені норми кореспондуються з приписом пункту 94.4 статті 94 Податкового кодексу України, згідно з якою арешт може бути накладено органом державної податкової служби на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Зі змісту цієї норми випливає, що компетенція щодо накладення арешту майна належить органу державної податкової служби, але така компетенція не поширюється на арешт коштів платника податку, який накладається лише за рішенням суду на підставі звернення податкового органу.

Так, відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Таким чином, наведена законодавча норма встановлює одночасно як право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) наявне у платника майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Крім того, звернення податкового органу до суду з вимогою про накладення арешту на кошти з підстав, передбачених підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, може здійснюватися без урахування норми пункту 7.3 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 568.

Наведене узгоджується із висновками Вищого адміністративного суду України, що викладені в інформаційному листі від 29.04.2013 року № 642/12/13-13.

Тому, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що застосування арешту коштів платника податків здійснюється виключно шляхом звернення до адміністративного суду з відповідним позовом в день прийняття рішення про накладення адміністративного арешту на майно платника податків.

Водночас суд наголошує, що умовою застосування норми підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України є встановлення факту відсутності у платника податків майна, яке може бути використане для погашення податкового боргу. Відповідна обставина повинна бути підтверджена під час судового розгляду.

При цьому суд встановлює відсутність відповідного майна не взагалі, а саме на момент, коли у податкового органу виникає право на стягнення податкового боргу, ефективність реалізації якого забезпечується спеціальними заходами, зокрема адміністративним арештом майна, у тому числі коштів. В іншому разі вимога про застосування арешту коштів буде передчасною, оскільки не виключається, що на момент пред'явлення відповідної вимоги майно, за рахунок якого можна погасити податковий борг, буде наявним.

Вказана позиція викладена в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 29.04.2013 року.

Так, в підтвердження факту відсутності майна, за рахунок якого можна погасити податковий борг, позивач посилається на те, що податковим органом вживалися заходи для погашення наявного податкового боргу, а саме на адресу відповідача було надіслано податкову вимогу №770-23 від 29.07.2015 року на суму 32722,99 грн.

Крім того, на думку позивача, з фінансового звіту ФГ "Еко-Гарант" встановлено, що у відповідача відсутні основі необоротні активи для погашення податкового боргу, а суми оборотних активів недостатньо для погашення суми податкового боргу, що в силу вимог Податкового кодексу України є підставою для звернення до суду із позовом про накладення арешту на кошти, які знаходяться на рахунках ФГ "Еко-Гарант" у банківських установах.

Однак, суд з наведеними доводами позивача не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до п. 95.1 ст. 95 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до п. п. 89.1.2. ст.89 ПК України право податкової застави виникає в разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Згідно з п. 89.3. ст.89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Як встановлено судом із фінансового звіту ФГ "Еко-Гарант" у відповідача наявні суми оборотних активів, що могли б бути джерелом для погашення суми податкового боргу. Так, зокрема такими активами є товарні запаси (в тому числі готова продукція) та дебіторська заборгованість.

В силу п. 87.5 ст. 87 ПК України у разі якщо здійснення заходів щодо продажу майна платника податків не привело до повного погашення суми податкового боргу, орган стягнення може визначити додатковим джерелом погашення податкового боргу дебіторську заборгованість платника податків, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючі органи.

Отже, відповідно до фінансового звіту ФГ "Еко-Гарант" володіє оборотними активами, які відповідно до п. 87.5 ст. 87 ПК України можуть бути джерелом для погашення суми податкового боргу.

Вказана податкова звітність та інформація про майно боржника була актуальною на момент виникнення права на стягнення податкового боргу. Тому податковий орган у відповідності до норм ст. 87, 88, 89 ПК України, повинен був вжити заходів для виявлення, оцінки та опису майна платника податків у податкову заставу. І лише у випадку його недостатності чи відсутності звертатися до суду з позовом про накладення арешту на кошти боржника, що знаходяться в банківських установах.

Натомість податковий орган володіючи інформацією про наявність майна у платника податків, яке може бути джерелом погашення податкового боргу, жодних дій з метою використання такого майна для погашення податкового боргу не вчинив, звернувшись одразу з позовом до суду про застосування крайнього заходу - арешту коштів платника податків.

Вжиття вказаних заходів з метою виявлення та опису майна є необхідним для перевірки інформації про майновий стан платника податків, оскільки як зазначалося вище, згідно п.п. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України, лише відсутність майна чи його недостатність може бути підставою для накладення арешту на кошти боржника, що знаходять в банківських установах.

Крім того, в судовому засіданні представником відповідача надано довідку про майно ФГ "Еко-Гарант" від 30.05.2016 року вих. 30/05/2016, із якої встановлено, що підприємство володіє оборотними активами, зокрема продукцією сільськогосподарського виробництва. Вказане додатково підтверджує факт наявності у ФГ "Еко-Гарант" майна, на яке може бути накладено арешт і за рахунок якого може бути погашено суму податкового боргу.

Також суд звертає увагу, що позивач запити до компетентних органів для встановлення факту наявності чи відсутності іншого рухомого чи нерухомого майна ФГ "Еко-Гарант" не направляв.

Таким чином, факт відсутності майна у ФГ "Еко-Гарант" контролюючим органом на момент звернення до суду та розгляду справи судом не встановлено та не підтверджено, а тому вимога про застосування арешту коштів боржника є передчасною.

Враховуючи вказане, суд дійшов до висновку про безпідставність позовних вимог Хмільницької державної податкової інспекції Головного управління ДФС Вінницькій області, а також про необґрунтованість їх в частині накладення арешту на кошти ФГ "Еко-Гарант", знаходяться в банківських установах, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

При вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зважаючи на відмову у задоволенні позову субєкту владних повноважень, керуючись ч. 4 ст. 94 КАС України, дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення в користь позивача сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні вимог адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович