Справа № 812/1554/15
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смішлива Т.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року справа №812/1554/15

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією в складі

головуючого судді Гайдара А.В.

суддів Василенко Л.А.

ОСОБА_2,

при секретареві судового засідання Томах О.О.,

за участю

представника позивача ОСОБА_3 (за довіреністю),

представника відповідача ОСОБА_4 (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 р. у справі № 812/1554/15 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Старобільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року у справі № 812/1554/15 у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Старобільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено повністю. (арк.справи 204-208)

Позивач не погодилась з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. (арк.справи 215-228).

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, та постанову суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, думку представників сторін, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги та встановила наступне:

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 зареєстрована у якості субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця Старобільською районною державною адміністрацією Луганської області 13.10.2000 року за № 0001176, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з 16.10.2000 року перебуває на обліку в Старобільській обєднаній Державній податковій інспекції, що підтверджується довідкою № 175 від 22.05.2002 року, є платником податку на додану вартість з 09.12.2005 року, що підтверджується свідоцтвом № 70800696 від 09.12.2005 року, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 (т. 1 арк.справи 15-20).

На виконання наказу Старобільської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області № 41 від 25.08.2015 року відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_5 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2013 року по 31.12.2014 року, результати якої викладено в акті № 18/1700- від 08.10.2015 року. (т. 1 арк.справи 29-78).

На підставі ОСОБА_3 перевірки № 18/1700- від 08.10.2015 року Старобільською обєднаною Державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Луганській області (далі Старобільська ОДПІ) прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.10.2015 року № НОМЕР_2 про збільшення позивачу грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на суму 278399,61 грн. та № НОМЕР_3 про збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 328175,21 грн. (т. 1 арк.справи 83-87).

Зі змісту акту перевірки № 18/1700- вбачається, що перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_5 п. 177.1, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України в частині завищення валового доходу за 2014 рік в сумі 652818,16 грн. та включення до декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік суму документально не підтверджених валових витрат у розмірі 652818,16 грн. та суму витрат по операціям без фактичного придбання товарів в сумі 1310115,83 грн. За результатами чого донараховано податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року в сумі 222719,69 грн. Встановлено порушення п. 198.1, п. 198.2 ст.198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в частині завищення сум податкового кредиту всього в сумі 262543,84 грн., у тому числі в листопаді 2014 року на суму 262023,17 грн. по операціям без фактичного придбання товару.

Вказані висновки податковий орган ґрунтував на даних узагальненої податкової інформації Про неможливість проведення зустрічної перевірки ПП Машсервіс-Локомотив за період 01.05.2014 року по 30.11.2014 року.

З наданих позивачем документів вбачається, що 10.11.2014 року між ФОП ОСОБА_5 та ПП Машсервіс-Локомотив укладено договір поставки № 10/11/14-2, предметом якого є поставка пального в кількості та за цінами, зазначеними в рахунках та видаткових накладних постачальника. Відвантаження товару здійснюється на підставі замовлення отримувача та підписаного сторонами договору. Адреса постачальника ПП Машсервіс-Локомотив, зазначена у договорі, м. Луганськ, вул. Ломоносова, будинок 73, кімната 114А. Жодні інші істотні умови поставки у договорі не зазначені. (т. 1 арк.справи 93-96)

На підтвердження здійснення господарських операцій за вказаним договором, позивачем надано до суду першої інстанції видаткову накладну № 101134 від 10.11.2014 на поставку дизельного пального у кількості 33965 л. на суму 519664,50 грн., товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів № 101134 від 10.11.2014, податкову накладну № 34 від 10.11.2014 на суму 519664,50 грн., у тому числі ПДВ 86610,75 грн., видаткову накладну № 181184 від 18.11.2014 на поставку дизельного пального у кількості 32890 л. на суму 526240,00 грн., товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів № 181184 від 18.11.2014, податкову накладну № 84 від 18.11.2014 на суму 526240,00 грн., у тому числі ПДВ 87706,67 грн., видаткову накладну № 2411125 від 24.11.2014 на поставку бензину А-92 у кількості 31893 л. на суму 526234,50 грн., товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів № 2411125 від 24.11.2014, податкову накладну № 125 від 24.11.2014 на суму 526234,50 грн., у тому числі ПДВ 87705,75 грн., сертифікати відповідності (т. 1 а.с. 103-117, 172), рахунки-фактури № 10113 від 10.11.2014, № 18111 від 18.11.2014 та № 24111 від 24.11.2014. (т. 2 арк.справи 20-22)

При цьому, у товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів зазначено, що перевезення дизельного пального та бензину здійснено автотранспортом ФОП ОСОБА_5 від ПП Машсервіс-Локомотив, пункт навантаження нафтобаза и. Харків. Жодних інших даних щодо адреси пункту навантаження товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів не містять.

ФОП ОСОБА_5 перераховано на рахунок ПП Машсервіс-Локомотив згідно платіжних доручень № 69 від 24.11.2014 року на суму 330234,50 грн., № 70 від 25.11.2014 на суму 88000,00 грн., № 72 від 26.11.2014 року на суму 108000,00 грн. (т. 2 арк.справи 24-26)

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що дослідженням даних узагальненої податкової інформації Про неможливість проведення зустрічної перевірки ПП Машсервіс-Локомотив за період 01.05.2014 року по 30.11.2014 рік встановлено, що загальна чисельність працюючих згідно податкового розрахунку за формою 1ДФ за ІІ квартал 2014 рік на ПП Машсервіс-Локомотив становить 2 особи (керівник та головний бухгалтер), за даними декларації з податку на прибуток за 2013 рік основні засоби відсутні, документи щодо використання у своїй діяльності орендованих приміщень ПП Машсервіс-Локомотив також не надавались.

Під час розгляду справи судом першої інстанції витребувано від податкового органу податкові накладні, відповідно до яких у 2014 році ПП Машсервіс-Локомотив здійснювалось придбання товару та подальша його реалізація. Дослідження вказаних податкових накладних встановлено, що у 2014 році на адресу ПП Машсервіс-Локомотив від його контрагентів виписано 41 податкову накладну, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, з яких лише 4 податкові накладні виписані на придбання дизельного пального. Так, згідно податкових накладних ТОВ Східні ресурси від 31.05.2014 вказане товариство поставило на адресу ПП Машсервіс-Локомотив дизельне пальне в загальному обсязі 135988,82 л та бензин 29241,86 л. (т. 2 арк.справи 233-236)

З наданої податкової інформації вбачається, що ПП Машсервіс-Локомотив впродовж 2014 року постійно здійснювало продаж нафтопродуктів (дизельне пальне та бензин), про що свідчать дані Єдиного реєстру податкових накладних. Зокрема у листопаді 2014 року ПП Машсервіс-Локомотив зареєстровано 77 податкових накладних, за якими підприємство здійснило реалізацію дизельного палива у листопаді 2014 року в обсязі 876255,5 л та бензину в обсязі 52881 л. (т. 2 арк.справи 149-229, т. 3 арк.справи 31-182)

У судовому засіданні у суді першої інстанції позивач ОСОБА_5, надаючи пояснення щодо обставин укладання договору поставки з ПП Машсервіс-Локомотив, зазначила, що особисто з директором ПП Машсервіс-Локомотив вона не знайома та з представниками вказаного підприємства також ніколи не зустрічалась. Примірник договору № 10/11/14-2 від 10.11.2014 року вона отримала поштою, умови договору їй здалися привабливими, а тому вона його підписала та відправила на адресу постачальника, зазначену у договорі, також поштою. Переговори щодо укладання вказаного договору велись телефоном, однак, номер телефону та прізвища осіб, з якими велись переговори назвати не змогла.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що у договорі поставки зазначена адреса ПП Машсервіс-Локомотив: м. Луганськ, вул. Ломоносова, будинок 73, кімната 114А, тобто юридична адреса підприємства.

Загальновідомим є факт проведення на території Луганської області антитерористичної операції.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції (далі Закон № 1669-VII) визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення ОСОБА_2 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення ОСОБА_2 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, до яких віднесено також місто Луганськ.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що пересилання документації засобами поштового звязку у листопаді 2014 року з міста Луганська до міста Луганська було неможливим, а тому посилання позивача на те, що договір було укладено шляхом обміну листами не відповідає дійсності.

Відповідно до статті 153 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними умовами договору поставки є: кількість, номенклатура (асортимент), якість, строки поставки, ціна товару, відвантажувальні та платіжні реквізити. У разі відсутності таких істотних умов у договорі, договір поставки вважається неукладеним.

Статтею 180 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Однак, договір поставки № 10/11/14-2 від 10.11.2014 року не містить жодних істотних умов договору, зокрема, договором навіть не визначено чітко предмет договору, обсяги та строки поставки, ціна, відсутні дані щодо місця відвантаження продукції.

Позивач ОСОБА_5 у судовому засіданні в суді першої інстанції не змогла пояснити, які саме умови договору їй здалися привабливими та чому вона прийняла рішення укласти зазначений договір з підприємством, яке знаходилось на тимчасово неконтрольованій території.

Щодо самого факту поставки дизельного пального та бензину, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до наданих суду товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів, перевезення нафтопродуктів здійснювалось транспортом покупця ФОП ОСОБА_5, а саме автомобілем DAF, держномер ВВ9003ВТ та причіп марки MERCERON 0380ALP, ДЕРЖНОМЕР ВВ1590ХТ, водій ОСОБА_6, пункт навантаження нафтобаза и. Харків.

Згідно трудового договору № 1 від 01.07.2011 року ОСОБА_6 працював у підприємця ОСОБА_5 у період з 08.07.2011 року по 31.07.2015 рік. (т. 2 арк.справи 14)

Автомобіль вантажний DAF, держномер ВВ9003ВТ, належить на праві власності ОСОБА_5, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САА 950100 (т. 2 арк.справи 16), а причіп марки MERCERON 0380ALP, ДЕРЖНОМЕР ВВ1590ХТ, орендовано ФОП ОСОБА_5 у ОСОБА_7 відповідно до договору оренди від 01.01.2014 року. (т. 2 арк.справи 17)

Вказані транспортні засоби допущені до перевезення небезпечних вантажів, що підтверджено відповідними свідоцтвами. (т. 2 арк.справи 18-19)

Допитаний судом першої інстанції у якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що він дійсно з липня 2011 року по липень 2015 року працював за трудовою угодою у приватного підприємця ОСОБА_5 водієм та здійснював доставку дизельного пального та бензину для ОСОБА_5 У листопаді 2014 року він також здійснював поїздки до міста Харків для доставки звідти пального та бензину, однак, оглянувши товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів № 101134 від 10.11.2014 року, № 181184 від 18.11.2014 року та № 2411125 від 24.11.2014 року не зміг надати пояснення щодо адреси пункту навантаження та обставин отримання вантажу, пославшись лише на те, що з представником постачальника про те, куди потрібно прибути за пальним він домовлявся за телефоном, номер якого йому надавала ОСОБА_5 або ОСОБА_8, який працює у ОСОБА_5

Номер телефону надати суду відмовився, пояснивши, що він у нього не зберігся.

Свідок ОСОБА_9, допитана у судовому засіданні у суді першої інстанції, пояснила, що працює у ФОП ОСОБА_5 оператором заправної станції з липня 2011 року. У листопаді 2014 року на електронну скриньку ОСОБА_5 надійшов договір ПП Машсервіс-Локомотив, який вона роздрукувала та передала ОСОБА_5 Подальша доля вказаного договору їй невідома. Крім своїх основних обовязків вона також займалась накопиченням первинних документів на поставлене пальне, які в кінці кожного місяця передавала ОСОБА_5, бо у 2014 році бухгалтера не було. Зміст документів вона не вивчала, а тому пояснити коли та скільки пального було придбано у ПП Машсервіс-Локомотив пояснити не може. З представниками вказаного підприємства незнайома та ніколи їх не бачила.

Допитаний у суді першої інстанції у якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_5 знаходиться з травня 2015 року, однак, у 2014 році допомагав ОСОБА_5 у підприємницькій діяльності, а саме знаходив для неї постачальників та покупців. ОСОБА_5 розміщувала в інтернеті оголошення про здійснення діяльності щодо купівлі-продажу пального та зазначала номер телефону ОСОБА_8, а він вже спілкувався з потенційними продавцями і покупцями та доповідав ОСОБА_5 про ті пропозиції, які надходили. Укладанням договорів займалась сама ОСОБА_5, вона працювала з усіма документами. Свідок зазначив, що він лише погоджував ціну на пальне з постачальниками, за дорученням ОСОБА_5 передавав водію номер телефону представника.

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції, під час всього розгляду справи у суді першої інстанції неодноразово пропонувалось позивачу та представнику позивача надати до суду інформацію про місцезнаходження пункту навантаження дизельного палива та бензину, придбаних у листопаді 2014 року у ПП Машсервіс-Локомотив, однак, ні позивач, ні жоден свідок, допитаний судом, не зміг пояснити яким чином було укладено договір поставки № 10/11/14-2 від 10.11.2014 та назвати адресу пункту навантаження.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України від 16 липня 1999 року № 996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон № 996-ХІV).

Відповідно до статті 1 цього Закону бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації (пункт 1 статті 8 Закону № 996-ХІV).

У бухгалтерському обліку відображаються окремі господарські операції, з яких складається господарська діяльність.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 Закону № 996-ХІV).

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, господарська операція являє собою дію або подію, яка веде до змін у фінансовому стані підприємства.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України (тут та надалі норми Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 вказаної статті передбачено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 198.1 та 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) у паперовому вигляді або в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Вказаною нормою також встановлено вимоги до податкової накладної.

Аналіз значених норм права дає підстави для висновку, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення таких операцій всіма необхідними документами первинного бухгалтерського обліку.

Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування податкового кредиту за відсутності факту придбання товару.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів не може бути підставою для висновків про відсутність господарської операції та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства у зв'язку з його господарською діяльністю, а також навпаки, наявність формально оформлених документів не завжди є доказом вчинення господарської операції.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов'язань та правомірності прийняття свого рішення.

Разом з тим відповідно до статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до принципу змагальності кожна зі сторін повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Як зазначалось раніше ПП Машсервіс-Локомотив зареєстровано у м. Луганську, тобто на тимчасово непідконтрольній українській владі території, що унеможливлює проведення зустрічної перевірки вказаного підприємства. У звязку з чим судом використовується лише податкова інформація, задекларована у 2014 році ПП Машсервіс-Локомотив та його контрагентами.

Так, відповідно до податкового розрахунку за формою 1ДФ за ІІІ квартал 2014 рік штатних працівників на ПП Машсервіс-Локомотив не зареєстровано, кількість працівників за цивільно-правовими угодами становить 2 особи, а також на користь ще 6 осіб нараховано та сплачено дохід у розмірі 3750,00 грн. кожному (т. 1 арк.справи 191)

За даними декларації з податку на прибуток за 2013 рік основні засоби відсутні, документи щодо використання у своїй діяльності орендованих приміщень ПП Машсервіс-Локомотив також до податкового органу не надавались. (т. 1 арк.справи 192-193)

Під час розгляду справи судом першої інстанції витребувано від податкового органу податкові накладні, відповідно до яких у 2014 році ПП Машсервіс-Локомотив здійснювалось придбання товару та подальша його реалізація. Дослідження вказаних податкових накладних встановлено, що у 2014 році на адресу ПП Машсервіс-Локомотив від його контрагентів виписано 41 податкову накладну, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, з яких лише 4 податкові накладні виписані на придбання дизельного пального. Так, згідно податкових накладних ТОВ Східні ресурси від 31.05.2014 вказане товариство поставило на адресу ПП Машсервіс-Локомотив дизельне пальне в загальному обсязі 135988,82 л та бензин 29241,86 л. (т. 2 арк.справи 233-236)

З наданої податкової інформації вбачається, що ПП Машсервіс-Локомотив впродовж 2014 року постійно здійснювало продаж нафтопродуктів (дизельне пальне та бензин), про що свідчать дані Єдиного реєстру податкових накладних. Зокрема у листопаді 2014 року ПП Машсервіс-Локомотив зареєстровано 77 податкових накладних, за якими підприємство здійснило реалізацію дизельного палива у листопаді 2014 року в обсязі 876255,5 л та бензину в обсязі 52881 л. (т. 2 арк.справи 149-229, т. 3 арк.справи 31-182)

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що ПП Машсервіс-Локомотив не маючи а ні власних, а ні орендованих місць зберігання для дизельного пального та бензину, не декларуючи придбання вказаного товару впродовж 2014 року здійснювало значне декларування продажу цього товару, що викликає обґрунтовані сумніви щодо реальності здійснення вказаних господарських операцій.

При цьому, видаткові накладні, податкові накладні та рахунки-фактури, виписані ПП Машсервіс-Локомотив не містять даних щодо місця їх складання, а містять лише юридичну адресу постачальника у м. Луганську. У товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів не зазначено адресу пункту навантаження, а допитані у судовому засіданні позивач та свідки працівники позивача не змогли надати суду пояснення щодо місцезнаходження пункту навантаження продукції, придбаної у ПП Машсервіс-Локомотив.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, та зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами реальність здійснення господарських операцій і досягнення позивачем законної мети її здійснення, не доведено дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, тобто, позивачем не доведено, що об'єктивний зміст операцій із ПП Машсервіс-Локомотив відповідає задекларованому.

Правова позиція щодо того, що відсутість матеріальних та трудових ресурсів для здійснення господарських відносин у постачальника продукції свідчить про безтоварний характер господарських операцій, а тому є підставою для відмови у задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення висловлена Верховним Судом України в постанові суду від 17 листопада 2015 року в адміністративній справі за позовом публічного акціонерного товариства Херсонський комбінат хлібопродуктів до державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/54688755)

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Також, колегія суддів зазначає, що представником позивача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції доведена неможливість участі в якості свідка особи, яка за його клопотанням неодноразово викликалась судом (ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року та 26 травня 2016 року).

Крім того, представник позивача просив дослідити обставини, встановлені у межах кримінальної справи, які за його позицією, впливають на суть податкових правопорушень, що є дослідженням у межах даної судової справи.

Відсутність вироку, який набрав законної сили, унеможливлює прийняття позиції представника позивача з огляду на положення частини 4 статті 79 КАС України.

Посилання представника позивача на доведеність здійснення позивачем господарських операцій з придбання паливно-мастильних матеріалів спростовується наявними у справі документами, дослідженими всебічно та повно судом першої інстанції, з висновками якого колегія суддів погоджується повністю. Інших доказів на спростування висновків суду першої інстанції позивач та його представник не надали, незважаючи на те, що судом апеляційної інстанції були вжиті всі необхідні заходи для надання та отримання доказів, передбачені процесуальним законодавством.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 196, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 р. у справі № 812/1554/15 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 р. у справі № 812/1554/15 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 14 червня 2016 року. Повний текст ухвали складений та підписаний колегією суддів протягом пяти днів.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: А.В. Гайдар

Судді: Л.А. Василенко

ОСОБА_2