Справа № 816/25/16
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2016-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/25/16

Полтавський окружний адміністративний суд колегією у складі:

головуючого судді Канигіної Т.С.,

суддів Бойка С.С., Ясиновського І.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Скорика С.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Мізіної Т.В.,

відповідача-1 Дорошенко Т.В.,

представника третьої особи Криворучка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

позивача ОСОБА_1
до відповідачів третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів 1.Головного державного фінансового інспектора відділу контролю у соціальній сфері та культурі Державної фінансової інспекції в Полтавській області Дорошенко Тетяни Володимирівни 2.Держаної казначейської служби України Державна фінансова інспекція в Полтавській області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди
В С Т А Н О В И В:

11.01.2016 ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної фінансової інспекції в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

14.03.2016 надійшли до суду зміни до адміністративного позову, згідно з якими позивач звернувся з адміністративним позовом до головного державного фінансового інспектора відділу контролю у соціальній сфері та культурі Державної фінансової інспекції в Полтавській області Дорошенко Тетяни Володимирівни (далі відповіда-1) та просив:

визнати протиправними дії головного державного фінансового інспектора відділу контролю у соціальній сфері та культурі Державної фінансової інспекції в Полтавській області Дорошенко Тетяни Володимирівни по проведенню ревізії в Управлінні Пенсійного фонду України в Карлівському районі Полтавської області з 05.12.2011 по 28.02.2012, у ході її проведення, у висновках по результатах ревізії, а також при складанні акта ревізії від 06.03.2012;

зобов`язати головного державного фінансового інспектора відділу контролю у соціальній сфері та культурі Державної фінансової інспекції в Полтавській області Дорошенко Тетяну Володимирівну внести зміни до складеного нею акта ревізії від 06.03.2012 № 04-21/82, виключивши незаконні висновки про:

- невідповідність періоду участі позивача в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що вказаний в довідках Карлівсько-Машівського міжрайонного військового комісаріату від 11.03.1994 №189 та від 14.12.2004 № 886 і рішенні Карлівського районного суду від 06.04.2005;

- перебування позивача у відрядженні в м. Пирятин з 28.10.1986 (18.10.1986) по 18.11.1986 і через це немає підстав для нарахування заробітної плати з урахуванням коефіцієнту кратності;

- надання позивачем недостовірних даних про нараховану та виплачену заробітну плату за виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що призвело до зайвої виплати пенсії на загальну суму 28709,38 грн, чим нанесено збитки ПФУ;

відшкодувати за рахунок держави завдану позивачу протиправними діями головного державного фінансового інспектора відділу контролю у соціальній сфері та культурі Державної фінансової інспекції в Полтавській області ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 15653,99 грн;

відшкодувати за рахунок держави завдану позивачу протиправними діями головного державного фінансового інспектора відділу контролю у соціальній сфері та культурі Державної фінансової інспекції в Полтавській області ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2016 до участі у справі № 816/25/16 у якості другого відповідача залучено Державну казначейську службу України (далі відповідач-2).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.06.2016 до у справі № 816/25/16 залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Державну фінансову інспекцію в Полтавській області (далі ДФІ в Полтавській області).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що в результаті проведення ревізії з 05.12.2011 по 28.02.2012 головним фінансовим інспектором Дорошенко Т.В. Управління Пенсійного фонду України в Карлівському районі щодо правильності призначення пенсії, допомог і компенсацій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обґрунтованості видачі документів, що слугували підставою для призначення пенсії, допомог і компенсацій за період з 01.01.2009 по 01.12.2011 складено акт ревізії від 06.03.2012 з порушенням вимог законодавства. За твердженням позивача, висновки, викладені в акті ревізії, містять недостовірні відомості, що призвели до перерахунку пенсії позивача та нарахування переплати пенсії ОСОБА_1 у розмірі 28709,38 грн. Крім того, ОСОБА_1 вказує, що протиправними діями відповідача-1 йому завдано значної моральної та матеріальної шкоди. Позивач, не погоджуючись з діями відповідача-1, звернувся до суду з адміністративним позовом ( а.с. 4-20, 201-218).

У судовому засіданні позивач та представник позивача змінені позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити.

Відповідач-1 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити у їх задоволенні. У письмових поясненнях ОСОБА_2 зазначила, що акт перевірки, у якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства, що в свою чергу відповідає встановленим правилам складання акта перевірки, не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не зумовлює виникнення будь-яких прав та обов`язків як для осіб, діяльність яких перевірялася, так і для позивача, тому вимоги про визнання таких висновків неправомірними не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства та не можуть бути предметом спору. Відповідач-1 також зазначила, що акт ревізії від 06.03.2012 складено відповідно до вимог, передбачених Порядком проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 (із змінами), а тому вважає, що адміністративний позов задоволенню не підлягає (а.с. 53-61, Т. 2).

Відповідач-2 явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, правом подати до суду заперечення на адміністративний позов не скористався.

Представник третьої особи у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача-1, представників позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 05.12.2011 по 28.02.2012 головним контролером-ревізором КРУ в Полтавській області Дорошенко Т.В. (на час завершення ревізії головний державний фінансовий інспектор), за участю провідного контролера- ревізора КРУ в Полтавській області Штанько Л.М. та головного контролера-ревізора ОСОБА_3 проведено виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності Управління Пенсійного фонду України в Карлівському районі в частині правильності призначення пенсії, допомог і компенсацій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обґрунтованості видачі документів, що слугували підставою для призначення пенсії, допомог і компенсацій за період з 01.01.2009 по 01.12.2011.

Результати ревізії оформлені актом № 04-21/82 від 06.03.2012 (а.с. 144 156, Т. 1).

За змістом акта ревізії, у розділі "Перевірка достовірності документів, згідно яких громадяни отримували статус осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, зокрема, що в результаті надання ОСОБА_1 недостовірних даних про нараховану та виплачену заробітну плату за виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС призвело до зайвої виплати пенсії позивачеві на загальну суму в розмірі 28709,38 грн, чим нанесено збитки ПФУ. На час завершення ревізії, Управлінням Пенсійного фонду в Карлівському районі з 01.12.2004 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з мінімального розміру, без урахування довідки про заробітну плату за час виконання робіт по ліквідації наслідків на ЧАЕС (а.с. 155).

Позивач не погоджуючись із змістом акта ревізії, звернувся зі скаргою, адресованою начальнику Державної фінансової інспекції в Полтавській області від 13.04.2012 (із доповненнями від 18.04.2012) про внесення змін до акта ревізії від 06.03.2012, у зв`язку із включенням до останнього неправдивих відомостей щодо підстав нарахування ОСОБА_1 пенсії (а.с.77-88).

24.04.2014 ОСОБА_4 повторно звернувся зі скаргою до Державної фінансової інспекції в Полтавській області із запереченнями до акта ревізії від 06.03.2012 (а.с. 92-95).

Державна фінансова інспекція в Полтавській області повторно розглянула скаргу позивача та надала відповідь від 21.05.2014, у якій зазначила про законність дій ОСОБА_2 під час ревізії та правомірність висновків, викладених в акті ревізії від 06.03.2012 (а.с. 89-91).

Не погоджуючись із діями відповідача-1 при складанні акта ревізії № 04-21/82 від 06.03.2012 та висновками цього акта, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та оскаржуваному акту ревізії, колегія суддів зазначає, що статус державної фінансової інспекції в Україні, її функції та правові основи діяльності визначаються Законом України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" № 2939-ХІІ (далі Закон № 2939-ХІІ ).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2939-ХІІ ( у редакції, чинній на момент проведення ревізії) головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Частинами п`ятої та шостої статті 2 Закону № 2939-ХІІ передбачено, що інспектування здійснюється у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті. Порядок проведення державною контрольно-ревізійною службою державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з адміністративним позовом позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача-1 під час проведення ревізії Управління Пенсійного фонду України в Карлівському районі в частині правильності призначення пенсії, допомог і компенсацій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обґрунтованості видачі документів, що слугували підставою для призначення пенсії, допомог і компенсацій за період з 01.01.2009 по 01.12.2011.

Колегія суддів звертає увагу, що у розумінні статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України зміст адміністративного позову це адресоване адміністративному суду прохання позивача процесуально-правового характеру задовольнити його вимогу до відповідача. Із врахуванням вимог частин четвертої та п`ятої цієї ж статті позивач може за допомогою бажаного способу захистити права, свободи чи інтереси, які він вважає порушеними.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з пунктом 2 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550, (далі Порядок № 550) (у редакції, чинній на момент проведення ревізії) інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Відповідно до пункту 35 Порядку № 550 результати ревізії оформляються актом, який складається на паперовому носії державною мовою і повинен мати наскрізну нумерацію сторінок. На першому титульному аркуші акта ревізії, який оформляється на бланку контролюючого органу, зазначається назва документа (акт), дата і номер, місце складення (назва міста, села чи селища) та номер примірника.

Акт ревізії містить: вступну частину, в якій зазначаються підстава для проведення ревізії, тема ревізії, повна назва об`єкта контролю, його місцезнаходження, відомості про організаційно-правову форму та форму власності, дати початку і закінчення ревізії, період, який підлягав ревізії, перелік посадових осіб контролюючого органу та залучених спеціалістів, що проводили ревізію, перелік посадових осіб, які відповідали за фінансово-господарську діяльність об`єкта контролю у період, що підлягав ревізії; констатуючу частину, в якій наведено інформацію про результати ревізії в розрізі кожного питання програми із зазначенням, за який період, яким способом (вибірковим, суцільним) та за якими документами перевірено ці питання, висновок про наявність або відсутність порушень законодавства, а також у разі наявності визначений в установленому законодавством порядку розмір збитків, завданих державі чи об`єкту контролю внаслідок таких порушень.

Як зазначено в пункті 3 Порядку № 550, акт ревізії - документ, який складається особами, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.

Акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не породжує правових наслідків як для підконтрольної установи, так і для позивача, а тому не може бути предметом оскарження із таких мотивів.

Колегія суддів зазначає, що правовий акт це акт волевиявлення (рішення) уповноваженого суб`єкта права, що регулює суспільні відносини за допомогою встановлення (зміни, скасування, зміни сфери дії) правових норм, а також визначення (зміни, припинення) на основі цих норм прав і обов`язків учасників конкретних правовідносин.

При цьому, критерієм розмежування понять нормативного правового акта і ненормативного (індивідуального) правового акта є сфера його дії за суб`єктивним складом, оскільки правові акти індивідуальної дії, на відміну від нормативних, поширюють свою дію на конкретно визначеного суб`єкта.

Як нормативний, так і ненормативний правовий акт завжди виражають волю (волевиявлення) уповноваженого суб`єкта права, його владні приписи; мають офіційний характер, обов`язковий до виконання; спрямовані на регулювання суспільних відносин; встановлюють правову норму чи конкретне правовідношення; оформляються у визначеній формі; є юридичними фактами, що спричиняють певні правові наслідки.

Ненормативні (індивідуальні) акти породжують права і обов`язки у тих конкретних суб`єктів, яким вони адресовані, у конкретному випадку.

Правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати права і обов`язки конкретних осіб, на яких спрямована їхня дія. У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акта як суб`єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб`єкта і відповідно інший суб`єкт зобов`язаний виконувати його вимоги.

Таким чином, особливою відмінністю правового акта від інших управлінських актів є наявність у ньому змісту управління певної особи шляхом встановлення прав і обов`язків для інших суб`єктів.

Самі по собі акти ревізії, документи перевірок тощо не породжують жодних правових наслідків чи обов`язків, а тому не мають ознак рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), оскарження яких здійснюється за нормами Кодексу адміністративного судочинства України, такі документи стверджують факт проведення перевірок за дотриманням вимог законодавства і є лише носіями доказової інформації.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 28 березня 2013 року № К/9991/40548/11 та в постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року № 21-237а13.

За таких обставин, акт про результати виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління Пенсійного фонду в Карлівському районі за 2009-2010 роки та січень-листопад 2011 року не відповідає вищенаведеним критеріям рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не містить обов`язкових ознак правового акта індивідуальної дії, тобто не створює юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення, а отже, не породжує правовідносин, що можуть бути предметом спору.

Так, проведення ревізії щодо перевірки в частині правильності призначення пенсії, допомог і компенсацій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обґрунтованості видачі документів, що слугували підставою для призначення пенсії, допомог і компенсацій за період з 01.01.2009 по 01.12.2011, не створює небезпеки інтересам позивача, оскільки сам собою факт проведення перевірки не може безпосередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду особі, не призводить до настання невідворотних негативних наслідків.

При цьому, слід зазначити, що оцінка акта ревізії, у тому числі і оцінка дій посадових осіб відповідача щодо його складання, а також щодо самих висновків ревізії, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Дана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 10 вересня 2013 року № 21-237а13.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій головного державного фінансового інспектора відділу контролю у соціальній сфері та культурі Державної фінансової інспекції в Полтавській області Дорошенко Тетяни Володимирівни по проведенню ревізії в Управлінні Пенсійного фонду України в Карлівському районі Полтавської області з 05.12.2011 по 28.02.2012, у ході її проведення, у висновках по результатах ревізії, а також при складанні акта ревізії від 06.03.2012, не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання відповідача-1 внести зміни до складеного нею акта ревізії від 06.03.2012 № 04-21/82 суд зазначає наступне.

Згідно з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року (надалі також "Рекомендація R (80)2") під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин (Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів).

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, єдиним критерієм здійснення правосуддя є право.

Таким чином, суд не вправі втручатись у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень, перебираючи на себе повноваження та функції уповноваженого органу, втручаючись при цьому у внутрішньо - організаційну специфіку роботи останнього.

Отже, колегія суддів не вправі зобов`язувати відповідача-1 вчинити ті дії, які згідно із вищезазначеним законодавством України можуть здійснюватися лише за розсудом відповідача-1.

З урахуванням викладеного позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача-1 внести зміни до складеного нею акта ревізії від 06.03.2012 № 04-21/82 є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування за рахунок держави моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн та матеріальної шкоди у розмірі 15653, 99 грн колегія суддів зазначає таке.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування за рахунок держави моральної та матеріальної шкоди є похідними від позовних вимог про визнання протиправними дій головного державного фінансового інспектора відділу контролю у соціальній сфері та культурі Державної фінансової інспекції в Полтавській області Дорошенко Тетяни Володимирівни по проведенню ревізії в Управлінні Пенсійного фонду України в Карлівському районі з 05.12.2011 по 28.02.2012, у ході її проведення у висновках по результатах ревізії, а також при складанні акта ревізії від 06.03.2012, протиправність яких судом не встановлена, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної та матеріальної шкоди є такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до головного державного фінансового інспектора відділу контролю у соціальній сфері та культурі Державної фінансової інспекції України Дорошенко Тетяни Володимирівни, Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Державна фінансова інспекція в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 06 червня 2016 року.

Головуючий суддя Т.С. Канигіна
суддя суддя C.С. Бойко І.Г. Ясиновський