Справа № 826/322/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 червня 2016 року № 826/322/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал»
до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві
про скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Український капітал» (надалі - позивач, товариство) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві, у якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.08.2015 № .

Під час розгляду справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що не погоджується з висновками Акта перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні суми доходу та витрат є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечував, при цьому посилаючись на те, що під час проведення перевірки встановлено завищення позивачем від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток всього в сумі 7 562 686 грн., внаслідок чого позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.6 ст. 128 КАС України за відсутності необхідності заслуховувати свідків та експертів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

12 серпня 2015 відповідачем, на підставі акта перевірки №309/26-57-22-05-22868414 від 27.07.2015, прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу за порушення п.п. 138.2, 153.8.1, 159.2.3 ПК України зменшено розмір від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток всього в розмірі 7 562 686 грн., в т.ч. за 2012 рік в сумі 300 000 грн., за 2014 рік в сумі 2 197 899 грн.; 2014 рік 5 064 787 грн.

Як вбачається з акта перевірки та письмових заперечень відповідача, збільшення грошового зобов'язання та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, ґрунтується на обставинах: 1) не включення позивачем до доходу суми страхового резерву в розмірі 1 897 899 грн.; 2) заниження інших доходів на суму переоцінки цінних паперів в 2014 у розмірі 2 866 888 грн.; №) завищення позивачем витрат в сумі 300 000 грн.

Не погоджуючись з обґрунтованістю зазначених доводів контролюючого органу та, як наслідок, правомірністю податкового повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Пунктом 159.2 ст. 159 Податкового Кодексу України визначено, що банки та небанківські фінансові установи, крім страхових компаній, недержавних пенсійних фондів, корпоративних інвестиційних фондів та адміністраторів недержавних пенсійних фондів, формують резерви для відшкодування можливих втрат за всіма видами кредитних операцій (за винятком позабалансових, крім гарантій) коштами, розміщеними на кореспондентських рахунках в інших банках, придбаними цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю), іншими активними банківськими операціями згідно із законодавством, включаючи нараховані за всіма цими операціями проценти та комісії (далі - страховий резерв).

Страховий резерв формується та списується банком самостійно в розмірі та порядку, передбаченими методикою, яка визначається для банків Національним банком України.

Розмір страхового резерву, що створюється за рахунок збільшення витрат фінансової установи, не може перевищувати: для банків - 20 відсотків (на період з 1 квітня 2011 року до 1 січня 2013 - 30 відсотків) суми заборгованості за всіма видами операцій, зазначених у підпункті 159.2.1, а саме: суми непогашеної основної суми боргу та нарахованих процентів і комісій, а також суми наданих гарантій на останній робочий день звітного податкового періоду.

Постановою правління Національного банку України № 23 від 25.01.2012 р. затверджено Положення про порядок Формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями.

В п. 1.3 Положення зазначено, що банк із метою визначення можливих втрат (збитків) невиконання боржником/контрагентом зобов'язань здійснює оцінку ризику невиконання ним таких зобов'язань (тобто ризику того, що виконання боржником зобов'язання проводитиметься з перевищенням строків, передбачених умовами договору, або в обсягах, менших, ніж передбачено договором, або взагалі не проводитиметься) за всіма активними банківськими операціями та наданими банком фінансовими зобов'язаннями.

Якщо в наступних періодах після формування резерву за активом (крім акцій та інших цінних паперів з нефіксованим прибутком, що обліковуються банком у портфелі на продаж) або за наданими фінансовими зобов'язаннями сума резерву зменшується, то банк зменшує (коригує) попередньо сформований резерв за таким активом.

Підпунктом 159.2.3. Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо за результатами звітного податкового періоду сукупний розмір страхового резерву, сформованого згідно з підпунктами 159.2.1 і 159.2.2 пункту 159.2 цієї статті, зменшився (крім випадків його зменшення внаслідок відшкодування банком безнадійної заборгованості позичальника в установленому законодавством порядку за рахунок страхового резерву кредитора та зменшення нормативу формування резерву згідно із законодавством), надлишкова сума страхового резерву, яка включена до витрат, спрямовується на збільшення доходу банку за результатами такого звітного періоду.

Відповідно до Звіту про формування резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями ф. 604 ПАТ «Банк «Український капітал», станом на 01.01.2013 р. сформовано резерви у сумі 23 828 069,16 грн. та станом на 01.01.2014 p. у сумі 15 227 424,29 грн.

Згідно з протоколами Засідання Кредитного Комітету від 31.05.2013 p. №323, від 31.05.2013 p. №324, від 31.10.2013 p. №556 списано за рахунок страхового резерву кошти всього в сумі 9 628 802,1 грн.

В той же час, під час перевірки встановлено, що за період 2013 року суму страхового резерву (крім списання безнадійної заборгованості) фактично зменшено на суму 10 372 074,4 грн., а відповідне збільшення за даний період склало 8 216 024,96 грн., результат від операції склав 2 156 049,44 грн.

ПАТ «Банк «Український капітал» в декларації з податку на прибуток банку в 2013 році задекларовано в рядку 02.6 Додатку ОД основної декларації «Надлишкові суми страхового резерву, що підлягають включенню до доходу згідно з пунктами 159.2, 159.4 статті 159 розділу ІІІ Податкового кодексу України» 1 286 307 грн. та в рядку 05.5 Додатку ОВ основної декларації «Суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 розділу III Податкового кодексу України» суму в розмірі 1 028 157 грн.

Отже за даними декларації позивача результат від формування та розформування страхових резервів склав 258 150 грн.

В той же час, як зазначено вище, фактично результат від операції склав 2 156 049,44 грн.

Враховуючи вищевикладене, сума страхових резервів, що підлягають включенню в об'єкт оподаткування податку на прибуток банку у зв'язку із порушенням пп. 159.2.3 Податкового кодексу України та постанови Правління Національного банку України від 25.01.2012 року №23, складає 1 897 899 грн. (2 156 049 - 258 150), як то вірно зазначено відповідачем.

Посилання позивача на неправомірне не прийняття контролюючим органом до уваги суми списаної безнадійної заборгованості ОСОБА_1 в розмірі 3 184 392,27 грн., судом відхиляються, адже відповідно до пп.159.2.3. Податкового кодексу України надлишкова сума страхового резерву, яка включена до витрат, спрямовується на збільшення доходу банку за результатами такого звітного періоду, крім випадків його зменшення внаслідок відшкодування банком безнадійної заборгованості.

Стосовно заниження позивачем інших доходів на суму переоцінки цінних паперів у 2014 р. у розмірі 2 866 888 грн., суд зазначає наступне.

Під час проведення перевірки, у відповідь на запит перевіряючих, ПАТ «Банк «Український капітал» надано пояснення щодо розбіжностей між фінансовим та податковим обліком з приводу невідповідності відображення доходів від переоцінки цінних паперів у фінансовому та податковому обліку, згідно якої відхилення даних фінансового обліку від податкового виникло по статті «Результат від переоцінки цінних паперів» в сумі 2 866 888 грн.

За даними оборотно-сальдового балансу рахунку 6203 результат від переоцінки цінних паперів у 2014 році склав 2 866 888 грн.

Дана обставина позивачем не заперечується, адже в позовній заяві позивач зазначає, що на виконання п.3.1 Розділу II Інструкції №358 позивач здійснив переоцінку ЦП та її результат у сумі 2 866 888,00 грн. відобразив на аналітичному рахунку №009.

В той же час, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що положення ПК України не визначають збільшення/зменшення балансової вартості цінного паперу як прибуток/збиток та не включається у податкову звітність, а виникнення прибутку/збитку від зміни балансової вартості цінних паперів можливо лише під час відчуження (погашення) цінного паперу.

Окружний адміністративний суд міста Києва не може погодитись з обґрунтованістю зазначених доводів позивача, враховуючи наступне.

Підпунктом 153.8.1 ПК України визначено, що облік загального фінансового результату (прибутку/збитку) за операціями з торгівлі цінними паперами ведеться платником податку окремо від інших доходів і витрат.

Платник податку визначає фінансовий результат за операціями з цінними паперами, що перебувають в обігу на фондовій біржі, окремо від фінансового результату за операціями з цінними паперами, що не перебувають в обігу на фондовій біржі.

Платники податку визначають фінансовий результат за операціями з цінними паперами відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку шляхом зменшення прибутків за операціями з цінними паперами на суму збитків від операцій з іншими паперами протягом такого звітного періоду.

Витрати платника податку на користь продавця або емітента цінних паперів визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від відчуження таких цінних паперів.

Підпунктом 153.8.3 ПК України передбачено, що якщо за результатами звітного періоду загальна сума збитків від операцій з цінними паперами, що перебувають в обігу на фондовій біржі, перевищує загальну суму прибутків від таких операцій, то сума від'ємного значення фінансового результату за операціями з цінними паперами, що перебувають в обігу на фондовій біржі, переноситься у зменшення загального фінансового результату за такими операціями в наступних звітних періодах до повного погашення.

Якщо за результатами звітного періоду загальна сума прибутків від операцій із цінними паперами, що перебувають в обігу на фондовій біржі, перевищує загальну суму збитків від таких операцій, сума перевищення включається до об'єкта оподаткування за такими операціями та оподатковується за ставкою, визначеною пунктом 151.1 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем, в попущення п.п. 153.8.1. п. 153.8 ст. 153 Податкового кодексу занижено доходи від переоцінки цінних паперів у сумі 2 866 888 грн.

З приводу завищення позивачем витрат на суму 300 000 грн., судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 01.01.2012 по 31.12.2014 ПАТ «Банк «Український капітал» отримувало послуги страхування від ПрАТ «СК «АКВ ГАРАНТ».

Акціонерам ПАТ «Банк «Український капітал» ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить 75 % статутного капіталу підприємства, а саме 22 500 000 грн.

До перевірки надано перелік інсайдерів (додаток №13 до акту перевірки) банку станом на 31.12.2012, відповідно до якого ПрАТ «СК «АКВ «Гарант» є спорідненою з позивачем особою.

Дані обставини позивачем не заперечуються.

ПАТ «Банк «Український капітал» на підставі договору від 12.01.2012р. №130185 та відповідно до банківської виписки за рахунком 7399 «Інші операційні витрати» сплачено страховий платіж на користь ПрАТ «СК «АКВ ГАРАНТ» в загальній сумі 300 000 грн. з відповідним віднесенням даної суми до складу витрат податкової декларації з податку на прибуток банку.

Згідно з умовами укладеного договору страхування, предметом страхування є майнові інтереси Страхувальника (позивача), що не суперечать чинному законодавству України і пов'язані зі збитками Страхувальника внаслідок невиконання (або неналежного виконання) Позичальником (ТОВ «Чайком») своїх обов'язків, передбачених кредитним договором між позичальником (ТОВ «Чайком) та страхувальником (позивачем) щодо своєчасного, повного повернення ним кредиту згідно Кредитного договору №256кл-11 від 29 грудня 2011 р.

Страховим ризиком за цим договором страхування є ризик збитків Страхувальника, пов'язаний із невиконанням (неналежним виконанням) Позичальником своїх обов'язків, передбачених кредитним договором.

Страховим випадком є невиконанням (неналежним виконанням) Позичальником своїх обов'язків, передбачених кредитним договором, а саме: неповернення або часткове неповернення Позичальником кредиту у встановлені кредитним договором строки.

При настанні страхового випадку Страховик сплачує Страхувальнику обумовлене Договором страхування страхове відшкодування.

Пунктом 3.1.6 та 3.1.10 Договору страхування визначено, що Страховик звільняється від виплати страхового відшкодування при настанні страхових випадків внаслідок: 1) невиконання Страхувальником зобов'язань покладених на нього Договором страхування або кредитним договором; 2) зміни умов кредитного договору без погодження із Страховиком.

Відповідно до пункту 5.3 Договору страхування Страхувальник не повинен включати в кредитний договір умови про продовження терміну, який установлено для повернення кредиту та сплати відсотків, а саме до 28 грудня 2012 року.

Як встановлено в ході проведення перевірки та не заперечується позивачем в позовній заяві, ТОВ «Чайком» не повернено кредит Позивачу, в терміни, визначені в кредитному договорі.

Натомість, всупереч умовам п.5.3 договору страхування банком укладено додаткову угоду щодо продовження термінів повернення кредиту ТОВ «Чайком».

Згідно з даними рахунку 00 повернення кредитних коштів Позичальником ТОВ «Чайком» здійснено 11.03.2013 року.

Таким чином, у зв'язку з порушенням позивачем п. 3.1.6 Договору страхування Страховик (ПрАТ «СК «АКВ «Гарант») був вільний від виплати страхового відшкодування при настанні страхових випадків. Як наслідок, страхове відшкодування позивачу не виплачено, внаслідок чого відсутнє економічне обґрунтування на понесення витрат в сумі 300 000 грн.

Відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 cт. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Враховуючи викладене, оскільки витрати позивача в сумі 300 000 грн. не пов'язані з провадженням господарської діяльності, то суд погоджується з доводами контролюючого органу з приводу завищення позивачем витрат на загальну суму 300 000 грн.

При цьому, посилання позивача на те, що на виконання п.5.3. Договору страхування, Позивач направив листа (№217 від 12.12.2012 p.) до Страховика стосовно надання дозволу на внесення змін та доповнень до Кредитного договору, зокрема щодо зміни дати повернення кредиту, а своїм листом від 12.12.2012 р. за вих. №62/12 Страховик надав свою згоду на проведення таких змін умов Кредитного договору, судом відхиляються, адже як встановлено вище, страховик та страхувальник є пов'язаними особами (позивач контролює страховика), що, на переконання суду, свідчить про те, що операції з отримання послуг страхування здійснено в порушення пп.14.1.231 ПК України, а саме: за допомогою пов'язаної особи штучно завищено витрати банківської установи без одержання економічного ефекту від господарських операцій.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято у відповідності до вимог ч.3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого є таким, що скасуванню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до положень частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал» - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної

Суддя А.Б. Федорчук