Справа № 2а/0370/1899/11
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року Справа № 2а/0370/1899/11

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А. Я.,

при секретарі судового засідання Шаблій Л.П.,

за участю представника позивача Замлинського С. С.,

представника відповідача-1 Мельника С.І.,

представника відповідача-2 Петрунів Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цунамі» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та стягнення бюджетної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Цунамі» (далі - ТзОВ «Цунамі») звернулося в суд із позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції (далі - Луцька ОДПІ), Головного управління Державної казначейства України у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 5 липня 2011 року № та стягнення бюджетної заборгованості в сумі 4 068 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач виніс оскаржуване податкове повідомлення-рішення на підставі акту перевірки від 15 червня 2011 року №4718/23-2/31572226 «Про результати планової виїзної перевірки ТзОВ «Цунамі», з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2010 року по 3 грудня 2010 року».

Позивач не погоджується з висновками, викладеними в акті перевірки, та винесеним податковим повідомленням-рішенням, посилається на відсутність у своїх діях порушень податкового законодавства при визначенні сум бюджетного відшкодування, а також на помилковість висновків Луцької ОДПІ щодо неправомірного віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2016 року у даній справі замінено відповідача-1 - Луцьку ОДПІ його правонаступником - Луцькою ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 6 травня 2016 року замінено відповідача-2 Головне управління Державної казначейства України у Волинській області його правонаступником Головним управлінням Державної казначейської служби України у Волинській області (далі - ГУ ДКС України у Волинській області).

Представник відповідача-1 Луцької ОДПІ в поданому письмовому запереченні від 19 травня 2016 року та в судовому засіданні пред'явленні позовні вимоги заперечив, мотивуючи тим, що за результатами перевірки встановлено завищення ТзОВ «Цунамі» залишку від'ємного значення податку на додану вартість, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, за травень 2010 року у сумі 4 068 грн. Також, перевіркою встановлено, що ТзОВ «Цунамі» зайво включило до податкового кредиту у квітні 2010 року 4 068 грн., сплачених при придбанні товару у товариства з обмеженою відповідальністю «Технолоджігруп» (далі - ТзОВ «Технолоджігруп»). Такий висновок Луцькою ОДПІ зроблено на підставі листа ДПІ у Шевченківському районі у м. Києві від 27 травня 2011 року №10565/7/23-1106, згідно якого ТзОВ «Технолоджігруп» є фіктивним, зареєстроване на підставну особу. Директор ТзОВ «Технолоджігруп» громадянин ОСОБА_4 пояснив, що зареєстрував вказане товариство за винагороду, без мети зайняття підприємницькою діяльністю, податкову звітність чи будь-які документи не підписував. Крім того, згідно вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 18 серпня 2010 року, директора ТзОВ «Технолоджігруп» ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні фіктивного підприємництва ТзОВ «Технолоджігруп», тобто злочину, передбачено частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України.

Посилається на правомірність висновків податкового органу, зроблених при проведенні перевірки та вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення сформоване у відповідності до норм діючого законодавства і підстав для визнання його протиправним та скасування немає. Просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач-2 ГУ ДКС України у Волинській області в поданих письмових поясненнях від 19 травня 2016 року №12-08/317-3029 зазначив, що згідно із інформацією наданою листом УДКС України у м. Луцьку Волинської області від 16 травня 2016 року №02-03/976, станом на 16 травня 2016 року на підставі висновків Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області та узагальненої інформації по ТзОВ «Цунамі» УДКС України у м. Луцьку Волинської області відшкодовано податок на додану вартість по деклараціях за травень 2010 року: 31 січня 2010 року (висновок Луцької ОДПІ від 27 січня 2012 року №) на суму 489 429 грн.; 31 січня 2012 року (висновок Луцької ОДПІ від 27 січня 2012 року №) на суму 56 765 грн. Крім того, зазначає, що повернення суми бюджетної заборгованості з податку на додану вартість можливе в порядку безспірного списання коштів державного бюджету за рішенням суду про стягнення надходжень бюджету.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні підтримав доводи, наведенні в поданих суду письмових запереченнях. Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні проти позову заперечила. Просила в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення, доводи та зеперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що у червні 2010 року ТзОВ «Цунамі» подало до Луцької ОДПІ декларацію з податку на додану вартість за травень 2010 року, в якій відображено суму податку, належного до відшкодування у розмірі 550 262 грн.

15 червня 2011 року службовими особами Луцької ОДПІ проведено планову виїзну перевірку ТзОВ «Цунамі», з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2010 року по 3 грудня 2010 року, за результатами якої складено акт від 15 червня 2011 року №4718/23-2/31572226.

Перевіркою встановлено порушення ТзОВ «Цунамі» підпункту 7.4.5, пункту 7.4, статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пунктів 5.7, 5.8 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997 року №166, а саме: завищено залишок від'ємного значення податку на додану вартість, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, за травень 2010 року у сумі 4 068 грн.

За наслідками перевірки прийняте податкове повідомлення-рішення від 5 липня 2011 року №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за травень 2010 року у розмірі 4 068 грн.

Висновки, викладені в акті перевірки, Луцькою ОДПІ зроблено на підставі листа ДПІ у Шевченківському районі м. Києва від 27 травня 2011 року №10565/7/23-1106, згідно якого ТзОВ «Технолоджігруп» є фіктивним, зареєстроване на підставну особу. Опитаний директор, засновник громадянин ОСОБА_4 пояснив, що зареєстрував вказане товариство за винагороду, без мети зайняття підприємницькою діяльністю, податкову звітність чи будь які документи не підписував. Даний громадянин засуджений за скоєння злочину, передбаченого статтею 205 Кримінального кодексу України.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

За приписами підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Таким чином, наявність у покупця (замовника) належно оформлених документів, які відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість» необхідні для віднесення сум податку на додану вартість, сплачених у складі вартості придбаних товарів (робіт, послуг), до податкового кредиту, не є безумовною підставою для формування податкового кредиту за такими операціями, якщо податковий орган доведе, що відомості, які містяться в таких документах, не відповідають дійсності, як у випадку нездійснення самих операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування реальності господарських операцій з ТОВ «Технолоджігруп», позивач посилається на наявність у нього належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, зокрема, платіжного доручення, накладної, податкової накладної, товарно-транспортної накладної, акту здачі-прийняття робіт (надання послуг), виписаних належним чином зареєстрованою юридичною особою та платником податку на додану вартість, тоді як законодавством України не передбачено обов'язку платника податків перевіряти законність реєстрації контрагента, дійсність свідоцтва платника податку на додану вартість та повноважень особи на підписання податкової накладної.

На думку суду, можливі порушення контрагентами позивача податкової дисципліни та правил здійснення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Водночас, набрав законної сили вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 18 серпня 2010 року (справа №1-932/10), яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбачено частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України, тобто у вчиненні фіктивного підприємництва ТзОВ «Технолоджігруп». Дана обставина не може залишитися неврахованою судом, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

Зазначене вище, на думку суд, дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 26 січня 2016 року у справі №2а-15327/12/2670, яка в силу частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не спростовано належними та допустимими доказами факти, викладені в акті перевірки, не підтверджено реальності здійснення господарських операцій по поставці лісопродукції від ТзОВ «Технолоджігруп», а тому у задоволенні адміністративного позову ТзОВ «Цунамі» слід відмовити повністю.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А. Я. Ксензюк

Постанова в повному обсязі складена 3 червня 2016 року.