Справа № 812/408/16
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 червня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/408/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Борзаниці С. В.

при секретарі судового засідання: Ждановій Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 27.01.2016 № 151-23, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" (далі за текстом - Позивач, ТОВ "ЛЕО", Товариство) до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області (далі за текстом - Відповідач, ДПІ у м. Лисичанську) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 27.01.2016 № 151-23.

В обґрунтування позову посилається на наступне.

30 січня 2016 року Товариством було отримано від ДПІ у м. Лисичанську податкову вимогу від 27.01.2016 року за № 151-23 про сплату податкового боргу за узгодженим грошовим зобов'язанням по земельному податку з юридичних осіб у сумі - 17 456,68 грн., за орендну плату з юридичних осіб - 9 105,06 грн. та за податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами - 1,67 грн., всього - 26 563,41 грн

Вважає рішення протиправнім і таким, яке відлягає скасуванню з огляду на наступне.

По-перше, на виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період гооведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року № 1669 (надалі - Закон № 1669) Кабінетом Міністрів України 02.12.2015 року було прийнято Розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» (надалі також - Розпорядження №275-р).

Вищевказаним Законом № 1669 визначено тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, зокрема, відповідно до ст. 6 даного Закону, під час проведення антитерористичної операції визначених Законом суб'єктів господарювання звільнено від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Відповідно до довідки від 07.11.2012 року № 24/18-212 про взяття на облік Платника податків, Товариство з 26.04.2001 року перебуває на обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську (Міжрегіонального головного управління Міндоходів.

Державна реєстрація місцезнаходження Товариства, згідно довідки з ЄДРПОУ АА № 717308: є м. Луганськ, Артемівський район, квартал Гайового, будинок 35 А.

Отже, з урахуванням наведеного та відповідно до Розпорядження № 1275-р, Товариство здійснює свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Таким чином, з дати набрання чинності Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 та з моменту прийняття Кабінетом Міністрів України Розпорядження № 1275-р, а саме - з 02.12.2015 року ТОВ «Луганське енергетичне об'єднання», що здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції, яка визначена Розпорядженням № 1275-р, звільнено від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Таким чином, відповідно до приписів ст. 19 Конституції України податковий орган при вирішенні питань щодо визначення Товариству податкового боргу та прийняття оскаржуваної вимоги, повинен керуватися комплексно усіма нормами податкового законодавства України та нормами інших чинних законів, зокрема спеціального - Закону №1669.

Отже, відповідно до Закону № 1669 та Розпорядження № 1275, Товариство законно звільнено від сплати земельного податку з юридичних осіб по земельним ділянкам, які знаходяться на території проведення антитерористичної операції, в тому числі і у місті Лисичанську.

По-друге, 06 липня 2015 року Луганським окружним адміністративним судом винесено постанову у справі № 812/242/15, яка залишена ухвалою від 19 січня 2016 року без змін Донецьким апеляційним адміністративним судом, якою задоволені позовні вимоги Товариства до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного -управління Міндоходів у Луганській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 07.11.2014 року № 2163-25 в частині грошових зобов'язань з земельного податку з юридичних осіб у сумі 6962,98 грн. та з орендної плати за землю з юридичних осіб у сумі 3640,50 грн.

По-третє, у зв'язку із тим, що обставини щодо законного звільнення Товариства від сплати грошових зобов'язань з земельного податку за вересень 2014 року під час дії Розпорядження від 30.10.2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» встановлені Луганським окружним адміністративним та Донецьким апеляційним адміністративним судом в адміністративній справі № 812/242/15 щодо Товариства, і дані рішення набрали законної сили, зазначає про необхідність застосування Судом приписів п.1ст.72 КАС України під час розгляду цього адміністративного позову.

У зв'язку з вказаними обставинами просив визнати противоправними та скасувати зазначену податкову вимогу.

Представник Позивача заявлені вимоги підтримав повністю.

Представник Відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 59.1. статті 59 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року У- 2755-VI ( із змінами та доповненнями) (у подальшому ПК України) у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає ( вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання ( вручення) податкового повідомлення-рішення.

На підставі вимог ПК України та положень Порядку направлення органам доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міндоходів від 10.10.2014 № 576, зареєстрованим у Мін'юсті 31.10.2013 за № 1840/24372, ДПІ у м. Лисичанську сформовано та направлено платнику податків податкову вимогу від 27.01.2016 № 151-23 про сплату податкового боргу на загальну суму 26563,41 грн.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків, зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення законодавства ( пункті. 1 статті 1 Кодексу). Пільги щодо звільнення від сплати податкового боргу визначені статтями 281 та 282 ПК України.

Згідно з даними облікової картки особового рахунку ІС «Податковий блок» за ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" станом на 26.01.2016 року обліковувався борг на загальну суму 26563,41 грн. в результаті несплати узгоджених грошових зобов'язань, в тому числі: земельний податок з юридичних осіб (код платежу 18010500) на суму 17456,68 грн., орендна плата з юридичних осіб( код платежу 18010600) на суму 9105,06 грн. та штрафні (фінасові) санкції (штрафи) з податку на нерухоме майно ( код платежу 18010100) на суму 1,67 грн.

Статтею 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669-VII передбачено звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, а саме:

Під час проведення антитерористичної операції звільнити суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності. Пільги щодо звільнення від сплати земельного податку визначені статтями 281 та 282 ПК України

Згідно з п. 2.1 ст.2 та пунктами 7.2,7.3 ст.7 ПК України будь -які питання щодо оподаткування регулюються ПК України і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до Кодексу. На сьогодні не розроблено порядку застосування вказаних у ст.6 Закону № 1669 податкових пільг, а також відповідних змін до Кодексу не внесено.

Слід зазначити, що TOВ "ЛEО" самостійно обчислює суму грошового зобов'язання зі

сплати платежу за землю та подає до ДПІ у м. Лисичанську відповідний розрахунок. У відповідності до п. 54.1 ст.54 ПК України така сума грошового зобов'язання вважається узгодженою.

Таким чином, ДПІ у м. Лисичанську вважає податкову вимогу від 27.01.2016 № 151-23 про сплату боргу (недоїмки) у загальному розмірі 28563,41 грн. виставлену ТОВ «Луганське енергетичне об'єднання», код 31443937 правомірною та просить у задоволенні позовних вимог по справі відмовити у повному обсязі.

Розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання", , є юридичною особою, зареєстровано виконавчим комітетом Луганської міської ради 02.04.2001 за № 0000206. (а.с.36)

В облікових картці з земельного податку та з орендної плати з юридичних осіб зазначено, що станом на 31.01.2016 ТОВ "ЛЕО" має заборгованість (а.с.53-56).

Відповідно до податкової вимоги № 151-23 від 27.01.2016 Відповідачем станом на 26.01.2016 Позивачу визначений податковий борг за платежем:

- податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченої юридичними особами в розмірі 1,67 грн.;

- земельний податок з юридичних осіб в розмірі 17456,68 грн.;

- орендна плата з юридичних осіб в розмірі 9105,06 грн. (а.с.8).

Товариство 09.02.2016 року подало скаргу за № 01-31/2/17 (надалі - Первісна скарга) щодо скасування податкової вимоги від 27.01.2016 року № 151-23 до Головного управління ДФС України у Луганській області (а.с.9-11).

Рішенням від 02.03.2016р. № 90/10/12-32-23-01-10 залишено без змін податкову вимогу від 27.01.2016 року № 151-23, а Первісну скаргу Товариства без задоволення (а.с.12-14).

Товариством 14.03.2016 року було подано скаргу до Державної фіскальної служби України щодо скасування податкової вимоги від 27.01.2016 року №151-23 (а.с.15-17).

Рішенням від 18.04.2016 року № 8651/6/99-99-23-05-15 залишив без змін податкову вимогу Відповідача від 27.01.2016 року № 151-23, а скаргу Товариства без задоволення (а.с.18-20).

Згідно Сертифікату (висновку) про настання обставин непереборної сили № 3419/05-4 від 30.09.2014 Торгово-промислова палата України засвідчила Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛЕО" факт настання обставин непереборної сили, зумовлених використанням зброї на території розташування ТОВ "ЛЕО" з 12.08.2014 при здійсненні господарської діяльності на території Луганської області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння податків та обов'язкових платежів (а.с.64 зворотній бік-65).

Сертифікатом (висновку) про настання обставин непереборної сили № 3420/05-4 від 30.09.2014 Торгово-промислова палата України засвідчила Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛЕО" факт настання обставин непереборної сили, зумовлених використанням зброї на території розташування ТОВ "ЛЕО" з 31.07.2014 при здійсненні господарської діяльності на території Луганської області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння податків та обов'язкових платежів (а.с.65 зворотній бік-66).

Сертифікатом (висновку) про настання обставин непереборної сили № 3821/05-4 від 15.10.2014 Торгово-промислова палата України засвідчила Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛЕО" факт настання обставин непереборної сили, зумовлених використанням зброї на території розташування ТОВ "ЛЕО" з 30.08.2014 при здійсненні господарської діяльності на території Луганської області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння податків та обов'язкових платежів (а.с.66 зворотній бік-67).

Сертифікатом (висновку) про настання обставин непереборної сили № 4823/05-4 від 14.11.2014 Торгово-промислова палата України засвідчила Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛЕО" факт настання обставин непереборної сили, зумовлених використанням зброї на території розташування ТОВ "ЛЕО" з 31.10.2014 при здійсненні господарської діяльності на території Луганської області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння податків та обов'язкових платежів (а.с.67 зворотній бік-68).

Приймаючи рішення щодо задоволення позовних вимог, суд виходить з наступних положень.

Підпунктом 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України (Основні засади податкового законодавства України) визначено, що податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, серед яких діє принцип презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Статтею 1 Конституції України встановлено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Згідно статті 2 Конституції України суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 17 Конституції України закріплено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Згідно статті 107 Конституції України Рада національної безпеки і оборони України є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України.

Рада національної безпеки і оборони України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони.

Головою Ради національної безпеки і оборони України є Президент України.

Персональний склад Ради національної безпеки і оборони України формує Президент України.

До складу Ради національної безпеки і оборони України за посадою входять Прем'єр-міністр України, Міністр оборони України, Голова Служби безпеки України, Міністр внутрішніх справ України, Міністр закордонних справ України.

У засіданнях Ради національної безпеки і оборони України може брати участь Голова Верховної Ради України.

Рішення Ради національної безпеки і оборони України вводяться в дію указами Президента України.

Компетенція та функції Ради національної безпеки і оборони України визначаються законом.

Преамбулою Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі за текстом - Закон № 1669), який набув чинності 15.10.2014, визначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 1 Закону № 1669 (Визначення термінів) встановлено наступне.

Період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Відповідно до положень статті 6 Закону № 1669 встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнити суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Статтею 7 Закону № 1669 визначено скасувати на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Статтею 10 Закону № 1669 визначено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Статтею 11 Закону № 1669 (Прикінцеві та перехідні положення) визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (14.10.2014), і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною 5 статті 11 Закону № 1669 (Прикінцеві та перехідні положення) визначено наступне.

Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону:

забезпечити прийняття відповідно до своєї компетенції нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону;

затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення;

у десятиденний строк з дня закінчення антитерористичної операції прийняти остаточний перелік;

привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

забезпечити розробку і перегляд міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади України їх нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону.

Відповідно до п. 3 Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 цей Указ набирає чинності з дня його опублікування.

Зазначений Указ Президента України був опублікований у офіційному виданні "Офіційний вісник Президента України" від 14.04.2014.

Таким чином, Указ Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 набув чинності 14.04.2014.

Розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (Закон N 1669-VII) був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком.

Згідно Додатку в розділі "Луганська область":

1. Міста обласного значення:

під номером 1 зазначене м. Луганськ (Луганська міська рада);

під номером 8 зазначене м. Лисичанськ (Лисичанська міська рада).

Розпорядженням КМУ від 05 листопада 2014 року № 1079-р "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053" зупинена дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 р. № 1275-р, "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком.

Згідно Додатку в розділі "Луганська область":

1. Міста обласного значення:

під номером 1 зазначене м. Луганськ (Луганська міська рада):;

під номером 8 зазначене м. Лисичанськ (Лисичанська міська рада);

Також пунктом 3 визнано такими, що втратили чинність:

розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція";

розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053".

Таким чином, з аналізу норм Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" відносно спірних правовідносин можна зробити наступні висновки.

Цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції.

Оскільки Указ Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 набув чинності 14.04.2014, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1669-VII від 02.09.2014 можна достовірно стверджувати, що період проведення антитерористичної операції розпочався. Оскільки Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не видавався, можна достовірно стверджувати, що проведення антитерористичної операції триває.

Якщо достовірно встановлено, що антитерористична операція триває, відповідно обов'язково повинна бути територія проведення такої операції.

Розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, в якому зазначені міста Луганськ та Лисичанськ. При цьому в самому змісті цього розпорядження прямо вказано, що воно прийняте на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Закону № 1669-VII від 02.09.2014.

Розпорядженням КМУ від 05 листопада 2014 року № 1079-р зупинена дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р. При цьому в самому змісті цього розпорядження відсутнє будь-яке нормативне обґрунтування.

Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 р. № 1275-р визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053 та від 05.11.2014 № 1079 та знову був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, в якому зазначені міста Луганськ та Лисичанськ. При цьому знову в самому змісті цього розпорядження (№ 1275-р від 02.12.2015) прямо вказано, що воно прийняте на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Закону № 1669-VII від 02.09.2014.

Прийнявши розпорядження КМУ від 05.11.2014 № 1079-р про зупинення дії розпорядження КМУ від 30.10.2014 № 1053-р, Кабінет Міністрів України до 02.12.2015 не прийняв жодного іншого розпорядження, яким би був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Наявність такого розпорядження обумовлена фактом тривання в цей період антитерористичної операції відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та дією норм Закону № 1669-VII від 02.09.2014, зокрема, частини 5 статті 11.

Таким чином, в період з 05.11.2014 по 18.12.2015 (дата набрання чинності розпорядження № 1275-р від 02.12.2015) розпорядження КМУ від 05.11.2014 № 1079-р суперечило Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції". Як наслідок, в силу приписів ч. 3 ст. 11 Закону № 1669-VII від 02.09.2014 вказане розпорядження не діяло, що автоматично в силу приписів закону надає статус чинності розпорядженню КМУ від 30.10.2014 № 1053-р, яким міста обласного значення: м. Луганськ та м. Лисичанськ віднесені до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

При цьому суд зауважує, що розпорядження КМУ від 30.10.2014 № 1053-р в період з 05.11.2014 по 18.12.2015 не було скасоване або визнане таким, яке втратило чинність. Тобто, в наявності всі підстави для твердження, що в силу приписів ч. 3 ст. 11 Закону № 1669-VII від 02.09.2014 у вказаний вище період часу розпорядження КМУ від 30.10.2014 № 1053-р діяло.

У зв'язку з вище викладеним, можна достовірно стверджувати, що на момент перевірки та винесення спірної податкової вимоги Позивач знаходився на території здійснення антитерористичної операції, що підтверджується законодавчо встановленими положеннями.

Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з ч. 3 ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Норми Закону України № 1669 мають вищу юридичну силу, ніж норми постанов Кабінету Міністрів України, які розвивають чи деталізують окремі положення зазначеного Закону.

При вирішенні питання відносно Позивача щодо визначення наявності податкового боргу Відповідач повинен був керуватися усіма положеннями Податкового кодексу України та нормами Закону № 1669. Тобто, Відповідач не повинен був однозначно застосовувати окремі положення Податкового кодексу України, а повинен надати повний та об'єктивний аналіз усім нормам законів та підзаконних нормативних актів, які регулюють спірні правовідносини, і лише після цього приймати рішення щодо наявності підстав для визначення сум податкового боргу.

При даних спірних правовідносинах мало місце виключно скасування на період проведення антитерористичної операції орендної плати за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Посилання представника Відповідача на ті обставини, що на сьогодні не розроблено порядку застосування зазначених у ст. 6 Закону N 1669 податкових пільг, а також не внесені відповідні зміни до Податкового кодексу України, є незмістовними з наступних підстав.

При даних спірних правовідносинах розглядається питання не застосування податкових пільг, а питання застосування положень статей 6, 7 Закону № 1669, якими суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, звільнено від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та скасована орендна плата за користування державним та комунальним майном. При цьому самим Законом не передбачена процедура визначення порядку звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном.

Також Відповідач повинен був враховувати положення підпункту 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України та застосувати принцип презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Тобто, Відповідач в силу приписів ст. 4 Податкового кодексу України не повинен був однозначно застосовувати ті положення, що Законом №1669 не внесені зміни до Податкового кодексу України щодо звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном, а повинен був надати повний та об'єктивний аналіз усім нормам законів та підзаконних нормативних актів, які регулюють спірні правовідносини.

При цьому Позивачем на виконання положень ст. 10 Закону № 1669 в якості єдиного належного та достатнього документу, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, надані сертифікати (висновок) Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили № 3419/05-4 від 30.09.2014, № 3420/05-4 від 30.09.2014, № 3821/05-4 від 15.10.2014, № 4823/05-4 від 14.11.2014.

Таким чином, відповідно до положень Закону № 1669 достатньою підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном стосовно конкретних суб'єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 06 липня 2015 року по справі №812/242/15, яка набрала законної сили, встановлено, що датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014.

Також визнано протиправним та скасовано податкову вимогу від 07.11.2014 № 2163-25 Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління Міндоходів у Луганській області в частині визначення грошових зобов'язань за земельний податок з юридичних осіб у сумі 6962,98 грн. та орендної плати за землю з юридичних осіб у сумі 3640,50 грн., а всього на загальну суму 10603,48 грн., яка утворилась за період до вересня 2014 року (а.с.21-28). Тобто, оскаржувана податкова вимога від 27.01.2016 включає в себе період з жовтня 2014 року по січень 2016 та охоплює період проведення антитерористичної операції на території Луганської області.

Зазначена підстава відносно Позивача була встановлена при розгляді даної справи, що вказує на відсутність у Відповідача законних підстав для винесення спірної податкової вимоги, що є підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" до Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 27.01.2016 № 151-23 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № 151-23 від 27.01.2016 Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" () судовий збір в розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.)

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 07 червня 2016 року.

Суддя С.В. Борзаниця