Справа № 2-а-5901/09/1470
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2011-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2011 р.Справа № 2-а-5901/09/1470

Категорія:8.2.1Головуючий в 1 інстанції: Трещова О.Р.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Крусян А.В.,

суддів Джабурії О.В., Шляхтицького О.І.,

секретаря Пеха Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Вознесенської об`єднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 липня 2010 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Вознесенської об`єднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

28.10.2009р. фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі ФОП ОСОБА_1С.) звернулася до суду з позовом до Вознесенської об`єднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області (надалі Вознесенська ОДПІ у Миколаївській області), в якому просила визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення №682/17//9336 від 29.05.2009р. про донарахування та стягнення податку на доходи в розмірі 9602,48грн., в частині донарахування та стягнення 5667,01грн., податкове повідомлення-рішення №682/17//9335 від 29.05.2009р. про донарахування та стягнення податку на додану вартість та штрафних санкцій на загальну суму 49199,66грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.07.2010р. позов задоволений; скасовано податкове повідомлення-рішення №683/17//9336 від 29.05.2009 року про нарахування податкового зобов'язання з податку з доходів від здійснення підприємницької діяльності до позивача в частині донарахування та стягнення 5667,01грн.; скасовано податкове повідомлення-рішення №682/17//9335 від 29.05.2009 року про нарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість та штрафних (фінансових) санкцій до позивача на загальну суму 49199,66грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 12.05.2009р. по 18.05.2009р. Вознесенською ОДПІ у Миколаївській області була проведена виїзна планова перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства при здійсненні підприємницької діяльності за період з 11.03.2008р. до 31.03.2009р., за наслідками якої був складений акт №1373/17/НОМЕР_1 від 20.05.2009р. /а.с.10-19/ яким встановлено, що в 4 кварталі 2008 року обсяг виручки від реалізації товарів перевищив 500000грн., на підставі чого було здійснено донарахування податку на доходи, нарахування податку на додану вартість та нарахування штрафних (фінансових) санкцій за несплату ПДВ і за неподання звітності по ПДВ.

На підставі вказаного акту перевірки Вознесенською ОДПІ у Миколаївський області винесено податкове повідомлення-рішення від 29.05.2009р. № 638/17//9336, яким визначено податкове зобовязання позивача за основним платежем з податку з доходів від здійснення підприємницької діяльності у сумі 9602,48грн. /а.с.8/ та податкове повідомлення-рішення від 29.05.2009р. № 638/17//9335, яким визначено податкове зобовязання позивача за основним платежем з податку на додану вартість у сумі 34981,93грн. та за штрафними санкціями на суму 14217,73грн., усього на суму 49199,66грн. /а.с.9/

Відповідно до акту перевірки було встановлено, що в 2008 2009 роках обсяг виручки від продажу товарів (наростаючим підсумком за рік) склав: 1 квартал 2008 року 0,00грн.; 2 квартал 2008 року 96 950,45грн.; 3 квартал 2008 року 241013,83грн.; 4 квартал 2008 року 751 866,97грн.; 1 квартал 2009 року 174909,67грн.

За результатами перевірки відповідачем було позивачу донараховано податок на доходи від підприємницької діяльності за ставкою 15%: за 12 місяців 2008 року в сумі 5667,01грн.; за 1 квартал 2009 року в сумі 3935,47грн., а також податок на додану вартість за ставкою 20% : за 4 квартал 2008 року та 1 квартал 2009 року в сумі 34981,93грн. і штрафні санкції в розмірі 14217,73грн.

На акт перевірки позивачем було подано заперечення, які були залишенні без задоволення та відповідачем 29.05.2009 року прийнято податкове повідомлення-рішення №683/17//9336 про донарахування податку на доходи в розмірі 9602,48грн., податкове повідомлення-рішення № 682/17//9335 про донарахування податку на додану вартість в розмірі 34981,93 грн., штрафних санкцій в розмірі 14217,73грн. (на загальну суму 49199,66грн.) яки є предметом оскарження.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно з підпунктом 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Таким спеціальним законодавством, зокрема, є Указ Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», яким запроваджено спеціальний режим оподаткування, обліку та звітності, спрямований на підтримку суб'єктів малого підприємництва.

Положеннями статті 1 зазначеного Указу передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, у тому числі, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їхніх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Отже, реалізація права суб'єкта малого підприємництва на запровадження спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності залежить від виконання останнім установлених Указом вимог.

При цьому єдиний податок сплачується виключно з доходів, одержаних фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності з додержанням вимог Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», зокрема, якщо виручка платника єдиного податку за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Водночас порушення умов запровадження спрощеної системи оподаткування, визначених статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», у тому числі перевищення граничного обсягу виручки за рік, є юридичним фактом, який виключає можливість застосування до суб'єкта малого підприємництва правил оподаткування, передбачених для платників єдиного податку.

Приписами статті 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»визначено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказаний податок сплачується ним у складі єдиного податку.

Відповідно до статті 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»фізична особа, зареєстрована як платник єдиного податку, сплачує такий податок за ставкою, встановленою місцевими радами за місцем державної реєстрації платника, залежно від виду його діяльності. При цьому, лише за умов додержання приписів зазначеного Указу, доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника податку та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Зважаючи на викладене, несплата податку з доходів фізичних осіб, як це передбачено для платників єдиного податку, можлива лише в разі дотримання суб'єктом малого підприємництва умов перебування на спрощеній системі оподаткування. Зазначене стосується також і відповідності граничного обсягу виручки платника єдиного податку розмірам, визначеним Указом.

Згідно зі статтею 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»в разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

У той же час зазначений Указ не містить положень, які б регулювали питання оподаткування сум, що перевищують граничний обсяг виручки, встановлений законодавцем.

За таких обставин оподаткування доходів, отриманих платником єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, повинно здійснюватися із застосуванням правил загальної системи оподаткування.

Відповідно до підпункту 9.12.2 пункту 9.12 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»якщо фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності або фізична особа, яка сплачує ринковий збір, отримує інші доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту, то такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом для платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності.

Підпунктом 4.2.8 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»визначено, що до складу загального місячного оподатковуваного доходу включається оподатковуваний дохід (прибуток), не включений до розрахунку загальних оподатковуваних доходів попередніх податкових періодів та самостійно виявлений у звітному періоді платником податку або нарахований податковим органом згідно із законом.

Пунктом 7.1 статті 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»встановлено, що ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2 - 7.3 цієї статті.

Згідно статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок із громадян»оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Відповідно до абзацу 3 статті 13 Інструкції «Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю», затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року №12, загальним оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами у відсотках до валового доходу, наведеними в додатку № 6 до цієї Інструкції.

Відповідно до додатка № 6 Інструкції «Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю», затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року № 12, норма витрат, що враховуються при оподаткуванні доходів громадян, які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи, при здійснені торгівельної діяльності встановлена в розмірі 20% до суми валового доходу.

Враховуючи вищевикладене, оподаткування доходів, отриманих платником єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, повинно здійснюватися із застосуванням правил загальної системи оподаткування, у звязку з чим податковий орган правомірно визначив позивачу суму податкового зобовязання.

Відповідно до п.п.7.3.1 п.7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Перевіркою було встановлено отримання доходу за 2008р. позивачем в сумі 751866,97 грн., що зобов'язувало позивача з 01.01.2009р. зареєструватися платником податку на додану вартість.

Згідно з п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо: дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Отже, колегія суддів, приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення яким визначено податкове зобовязання позивача за основним платежем з податку на додану вартість у сумі 34981,93грн. та за штрафними санкціями на суму 14217,73грн., усього на суму 49199,66грн. є правомірним.

Оскільки при вирішенні справи суд першої інстанції порушив норми матеріального права, тому в порядку п.4 ч.1 ст. 202 КАС України постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вознесенської об`єднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області - задовольнити, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 липня 2010 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Вознесенської об`єднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: