Справа № 2-а-779/09/1470
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2011-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2011 р.Справа № 2-а-779/09/1470

Категорія:10Головуючий в 1 інстанції: Мавродієва М.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Єщенко О.В., Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Южноукраїнського міського центру зайнятості Миколаївської області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 червня 2009 року у справі за позовом Южноукраїнського міського центру зайнятості Миколаївської області до Миколаївської обласної організації Товариства Червоного Хреста про стягнення витрачених на проведення та організацію оплачуваних громадських робіт, -

В С Т А Н О В И В:

03.04.2009 року Южноукраїнський міський центр зайнятості Миколаївської області звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Миколаївської обласної організації Товариства Червоного Хреста про стягнення витрачених на проведення та організацію оплачуваних громадських робіт у сумі 210 грн. 05 коп.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що рішенням Конституційного суду України №10-рп визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п.п.26,88 Розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», внаслідок чого, з 22.05.2008р. наказ Міністерства праці та соціальної політики №61 від 21.02.2008р. втратив чинність, і відповідно укладений між сторонами договір №2 від 14.03.2008р. в силу ст.215 ЦК України, є нікчемним з 22.05.2008р., оскільки суперечить законодавству. На виконання умов договору №2 від 17.03.2008р., позивачем було перераховано витирати на оплату праці безробітних за травень 2008 року, в той час, як в період з 22.05.2008р. по 31.05.2008р. роботодавець мав компенсувати ці витрати за власний рахунок. Позивачем прийнято рішення про повернення коштів, однак відповідач добровільно сплатити кошти відмовляється.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.06.2009 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, Южноукраїнським міським центром зайнятості Миколаївської області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального та матеріального права та просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.06.2009 року прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином у відповідності до ст.34 -39 КАС України.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та /або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю доповідача та дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

На виконання приписів Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», наказом Міністерства праці та соціальної політики №61 від 21.02.2008 року затверджено Порядок фінансування за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття оплачуваних громадських робіт для безробітних та призупинено на 2008 рок дію Постанови Кабінету Міністрів України №578 від 27.04.1998р.

14.03.2008 року сторонами було укладено договір №2 про спільну діяльність з організації оплачуваних громадських робіт, за умовами якого, позивач зобов'язався компенсувати витрати відповідача з створення робочих місць для організації оплачуваних громадських робіт згідно з поданими розрахунками (п.4 Договору).

Відповідно до п.8 цього Договору, у разі фінансування оплачуваних громадських робіт за рахунок позивача відповідач подає звіт про напрями використання коштів з наданням довідки про кількість відпрацьованих людино-днів та заробітну плату, засвідчені в установленому порядку копії табелю відпрацьованого робочого часу та розрахунково-платіжні відомості, акт перевірки обсягу виконаних робіт. Після завершення робіт складається двохсторонній акт перевірки цільового використання коштів Фонду.

На виконання зазначених умов договору, сторонами було складено фактичний кошторис витрат коштів Фонду на оплату праці безробітних, які не отримують допомоги по безробіттю, направлених на громадські роботи в Миколаївську обласну організацію Товариства Червоного Хреста за період з 01.05.2008 року по 31.05.2008 року у сумі 2333,32 грн., який погоджено позивачем 31.05.2009 року; 04.06.2008 року відповідачем виставлено позивача рахунок-фактура №кк-15 на суму 2333,32 грн. (громадські роботи за травень 2008), який оплачений позивачем 18.06.2008 року (а.с.33); згідно платіжної відомості №19 за травень 2008 року (а.с.28) відповідачем здійснено фактичну виплату заробітної плати працевлаштованим безробітним та відповідно до зведеної відомості за травень 2008 зроблені відповідні відрахування у фонди (а.с.25,31,32). Вказані докази підтверджують факт цільового використання у травні 2008 року відповідачем коштів Фонду, що останнім не заперечувалось при перерахуванні відповідачу коштів за травень 2008 року.

22.05.2008р. рішенням Конституційного суду України №10-рп визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п.п.26,88 Розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», в наслідок чого, з 22.05.2008 Наказ №61 втратив чинність.

12.06.2008 року сторонами було укладено договір №02/08-2 від 12.06.2008 року про розірвання договору №2/08 від 14.03.2008 року в порядку ст.652 ЦК України - у зв'язку із зміною істотних умов договору, а саме у звязку із прийняттям Конституційним Судом України рішення №10-рп від 22.05.2008р.

Пунктом 2.1 зазначеного договору встановлено, що сторони домовились про його розірвання з моменту вступу в силу рішення Конституційного Суду України №10-рп від 22.05.2008 року, а у п.2.2 зазначили, що всі відносини між сторонами за договором №2/08 від 14.03.2008 року припиняються з 12.06.2008 року.

24.12.2008 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензійний лист №15 з вимогою про повернення нарахувань на заробітну плату безробітних за період з 22.05.2008 року по 31.05.2008 року в сумі 210,05 грн., однак зазначена вимога виконана не була.

Вирішуючи справу по суті суд першої інстанції виходив з того, що умовами адміністративного договору №2/08 від 14.03.2008 року не передбачено повернення коштів, що були наданні на виконання зобовязань та до того ж сторонами не були узгоджені зазначені умови до моменту розірвання договору, у звязку з чим, у позивача відсутні підстави вимагати від відповідача повернення коштів витрачених на проведення та організацію оплачуваних громадських робіт у сумі 210,05 грн. Крім того, оскільки нормами ЦК України не встановлено, що правочин, який суперечить законодавству є нікчемним, а доказів визнання у судовому порядку недійсності договору №2/08 від 14.03.2008 року позивачем не надано, у суду відсутні підстави вважати його недійсним, у звязку з чим, в задоволенні позову було відмовлено.

Судова колегія повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно приписами ч.1,3,4 ст. 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що з дати досягнення домовленості про розірвання, за згодою сторін, договору припиняються всі зобовязання, передбачені таким договором.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена Законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

До того ж, ч.2 ст.215 ЦК України передбачає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена Законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину судом не вимагається.

Як вбачається з матеріалів справи, договором №02/08-2 від 12.06.2008 року сторони обумовили усі умови щодо розірвання договору №2/08 від 14.03.2008 року, а саме «…сторони домовляються про розірвання Договору №02/08 від 14.03.2008 року в порядку ст.652 ЦК України - з моменту вступу в силу рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 року №10-рп. 2.2 З 21.06.2008 року і всі відносини між центром і Підприємством за Договором №02/08 від 14.03.2008 року припиняються».

Таким чином, на думку колегії суддів, сторони у відповідності до ч.3 ст.653 ЦК України досягли згоди про розірвання договору 12.06.2008 року і умов, які б передбачали повернення позивачу того, що було виконано ним до моменту розірвання договору сторонами в договорі №02/08-2 не обумовлено.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні позову є обґрунтованим та правильним.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції, відповідно до ст.200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову окружного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 207,254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Южноукраїнського міського центру зайнятості Миколаївської області - залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 червня 2009 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Осіпов Ю.В.

Судді: Єщенко О.В.

ОСОБА_1