Справа № 808/9484/13-а
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" червня 2016 р. м. Київ К/800/2829/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Мороза В.Ф.,

Чалого С.Я.,

при секретарі Маджар О.М.,

за участю представника Державної організації «Комбінат «Зірка» - Літвінова О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05.02.2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2014 року у справі за позовом Державної організації «Комбінат «Зірка» до Державної фінансової інспекції в Запорізькій області про часткове скасування обов'язкових вимог щодо усунення порушень фінансової дисципліни,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Державна організація «Комбінат «Зірка» звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Запорізькій області про часткове скасування обов'язкових вимог щодо усунення порушень фінансової дисципліни, в якому просила:

- скасовано обов'язкові вимоги Державної фінансової інспекції в Запорізькій області щодо усунення порушень фінансової дисципліни від 11.10.2013 року № 08-07-14-14/8715, в частинах пунктів 2 та 15.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 05.02.2014 року позовні вимоги Державної організації «Комбінат «Зірка» було задоволено. Визнано протиправними та скасовано пункти 2, 15 вимог Державної фінансової інспекції в Запорізькій області від 11.10.2013 року № 08-07-14-14/8715.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2014 року апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Запорізькій області було залишено без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05.02.2014 року - без змін.

У касаційній скарзі Державна фінансова інспекція в Запорізькій області, не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05.02.2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2014 року та ухвалити нову постанову, якою відмовити Державній організації «Комбінат «Зірка» у задоволенні позовних вимог.

Державною організацією «Комбінат «Зірка» подано заперечення на касаційну скаргу, в яких вона просить залишити касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Запорізькій області без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, заперечення на неї, рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності в Державній організації «Комбінат «Зірка» за період з 01.06.2012 року по 30.06.2013 року. За результатами ревізії Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області складено акт від 02.09.2013 року № 07-21/11, в якому викладені порушення законодавства з фінансових питань.

За результатами ревізії Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області Державній організації «Комбінат «Зірка» пред'явлена вимога від 11.10.2013 року № 08-07-14-14/8715 «Про обов'язкові для виконання вимоги по усуненню порушень, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності Державної організації «Комбінат «Зірка».

Відповідно до пункту 2 вимоги, ревізією встановлено, що в порушення пункту 5.9 розділу V Колективного договору на 2011-2013 роки, абзацу 5 підпункту З «а» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», підпункту 2.1.4 пункту 2 Наказу міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 03.01.2012 року № 4 «Про умови оплати праці працівників державних організацій системи державного матеріального резерву» ДО «Комбінат «Зірка» за період з 01.06.2010 року по 30.06.2013 року безпідставно виплачено заступнику головного бухгалтера доплату за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника на загальну суму 11796,35 грн., в т.ч. за період з 30.06.2012 року по 31.12.2012 року на суму 6569,47 грн. та за І півріччя 2013 року на суму 5226,88 грн., що призвело також до зайвого перерахування до Пенсійного фонду єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 4282,07 грн., в т.ч. за період з 30.06.2012 року по 31.12.2012 року на суму 2384,71 грн. та за І півріччя 2013 року на суму 1897,35 грн.

Внаслідок вищевказаного порушення, заступнику головного бухгалтера за період з 01.06.2012 року по 30.06.2013 року зайво нарахована заробітна плата за час відпустки та перебуванні у відрядженні у загальній сумі 1273,72 грн., в т.ч. за час відпустки у грудні 2012 року, березні-квітні 2013 року на суму 1176,56 грн., за час відрядження у січні 2013 року на суму 97,16 грн. та відповідно зайво перераховано до Пенсійного фонду єдиного соціального внеску на загальну суму 462,36 грн., у зв'язку з чим:

- в повному обсязі відшкодувати безпідставно виплачену доплату за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника у загальній сумі 11796,35 грн. та зайво нараховану заробітну плату за час відпустки та перебуванні у відрядженні, у загальній сумі 1273,72 грн. шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок ДО «Комбінат «Зірка», у тому числі шляхом стягнення з винних осіб;

- кошти, що надійдуть на відновлення касових видатків загального фонду у сумі 6827,22 грн., проведених у минулому бюджетному періоді, відповідно до пункту 3.2 Інструкції з обліку коштів, розрахунків та інших активів бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства України від 26.12.2003 року № 242 перерахувати до доходу державного бюджету;

- провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум єдиного соціального внеску відповідно до Порядку зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 року №450, повернути зайво сплачені кошти у сумі 4 282,07 грн. та зменшити асигнування по КЕКВ 2120 «нарахування на заробітну плату».

Відповідно до пункту 15 вимог, ревізією встановлено, що в порушення пунктів 4, 8 статті 13 Бюджетного кодексу України, пунктів 19, 20, 23 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, пункту 4.2 Порядку надання платних послуг організаціями, що входять до єдиної системи державного резерву, ДО «Комбінат «Зірка» проведено покриття видатків, пов'язаних з наданням платних послуг, за рахунок коштів загального фонду державного бюджету за І півріччя 2013 року в загальній сумі 170472,10 грн., в т.ч. за КЕКВ 2110 «заробітна плата» на загальну суму 125193,41 грн., та як наслідок, відповідного покриття видатків за КЕКВ 2120 «нарахування на заробітну плату» на загальну суму 45278,69 грн., у зв'язку з чим:

- провести відновлення касових видатків за КЕКВ 2110, 2120 загального фонду

кошторису на 2013 рік у сумі 170472,10 грн. за рахунок коштів спеціального фонду.

Не погодившись з даними вимогами, позивач оскаржив їх до суду.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», чинного на час виникнення спірних правовідносин, головними завданнями органу державного фінансового контролю є здійснення державного контролю за витрачанням коштів і матеріальних цінностей, їх збереженням, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і звітності в міністерствах, відомствах, державних комітетах, державних фондах, бюджетних установах, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують кошти з бюджетів усіх рівнів та державних валютних фондів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Відповідно до пункту 7 статті 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Пунктом 46 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою

інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року № 550 визначено, що, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Отже, відповідачу надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, у цій частині є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

При цьому в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Виходячи з наведеного, у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Отже, такі збитки не можуть бути примусово стягнуті з підконтрольної установи шляхом вимоги, вони відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю і правильність їх обчислення, як і наявність підстав для відшкодування, перевіряє суд, який розглядає відповідний позов, а не позов підконтрольної установи про визнання протиправною вимоги про відшкодування збитків, яка не породжує безпосередньо права чи обов'язки для цієї установи, оскільки обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Даний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 21.04.2015 року у справі № 21-69а15.

Відповідно до статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення судів попередніх інстанцій не відповідають названим вимогам процесуального закону, а отже підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки, аналізуючи правове обґрунтування спірних вимог на предмет їх відповідності тим чи іншим нормативно-правовим актам, суди попередніх інстанцій не визначили, які саме з цих вимог породжують безпосередньо права чи обов'язки для позивачів. Суди не встановили, чи дійсно всіма оскаржуваними вимогами відповідача порушені певні права позивача, що потребує судового захисту та надає позивачу право на звернення із даним позовом до адміністративного суду.

Відповідно до статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду слід врахувати вищенаведене та прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Запорізькій області - задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 05.02.2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2014 року - скасувати.

Справу за позовом Державної організації «Комбінат «Зірка» до Державної фінансової інспекції в Запорізькій області про часткове скасування обов'язкових вимог щодо усунення порушень фінансової дисципліни - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

В.Ф. Мороз

С.Я. Чалий