Справа № 815/4548/14
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/4548/14

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Кравець О.О.,

за участю: секретар судового засідання - Курманова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної екологічної інспекції України, Державної екологічної інспекції в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди та заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, з урахуванням уточнень, до Державної екологічної інспекції України, Державної екологічної інспекції в Одеській області, в якому позивач просив: визнати незаконним та скасувати наказ Державної екологічної інспекції України № 211-о від 11.07.2014 року «Про припинення перебування держаній службі ОСОБА_2.»; поновити ОСОБА_2 на державній службі на посаді начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області; стягнути з Державної екологічної інспекції в Одеській області 10000 грн. завданої моральної шкоди та заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2016 року у задоволенні заявлених позивачем вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені вимоги, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, наказом Голови Державної екологічної інспекції України від 13.12.2011 року № 87-о ОСОБА_2 призначений на посаду начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Одеської області Держекоінспекції України порядком переведення з Державної екологічної інспекції в Одеській області Мінприроди України.

Наказом Голови Державної екологічної інспекції України від 11.07.2014 року № 211-о, на підставі листа погодження Міністра екології та природних ресурсів України від 07.07.2014 року № 5/1-14/82-14, листа Голови Одеської обласної державної адміністрації від 18.06.2014 року № 01/02-38/3628, позивач був звільнений із займаної посади відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу».

Підставами для вказаних обставин слугував лист Одеського національного політехнічного університету, згідно якого позивач першу вищу освіту, згідно якої мав право зараховуватись на державну службу не отримав (відрахований за академічну неуспішність - наказ від 16.07.1992 року № 539-к); диплом НОМЕР_1 від 20.06.1997 року університетом не видавався.

Не погоджуючись із вказаним наказом, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року у задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суди виходили з правомірності прийнятого наказу про звільнення позивача із займаної ним посади, з підстав порушення ним Присяги держаного службовця, що виразилось у наданні при призначенні на державну службу фіктивного диплома НОМЕР_1 від 20.06.1997 року та внесенні в автобіографію завідомо неправдивих відомостей щодо вищої освіти, що потягло за собою підрив довіри громадськості до Держекоінспекції в Одеській області, призвело до приниження державного органу в обличчі громадян.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 лютого 2016 року за результатом розгляду касаційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий адміністративний суд України не погодився з наведеним висновком судів попередніх інстанції, вказав на неповне з'ясування судами попередніх інстанцій обставин справи та необхідність з'ясування питань наявності підстав для звільнення позивача саме за порушення Присяги.

Під час нового розгляду, вирішуючи спірне питання та відмовляючи у задоволенні заявлених позивачем вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що вчинок, здійснений позивачем, а саме керування Державною екологічною інспекцією в Одеській області без відповідної освіти, фахової підготовки та права на заняття такої посади, вважається таким, що порочить позивача як державного службовця та дискредитує Державну екологічну інспекцію в Одеській області та державну службу в цілому.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що вони ґрунтуються на неповному дослідженні обставин справи, помилковому застосуванні норм матеріального права, виходячи з наступного.

Пунктом 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої у статті 17 цього Закону.

Текст Присяги наведено у частині 2 статті 17 вказаного Закону: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки».

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «Про державну службу» за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює, до державного службовця застосовуються дисциплінарні стягнення.

Частиною другою цієї статті передбачено, що до службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу, як попередження про неповну службову відповідність і затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Отже, і порушення Присяги, і дисциплінарне правопорушення може бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби.

Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність державних службовців може бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення державним службовцем достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушення.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому, рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності повинен бути не меншим, ніж під час звільнення з органу держаної влади за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням строків притягнення до дисциплінарної відповідальності. Передумовою такого звільнення є ретельне службове розслідування. При цьому, необхідно враховувати, що наслідком вчинення дисциплінарного правопорушення може бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення, які є санкціями різних рівнів відповідальності й не можуть застосовуватися як альтернативні. Звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

Аналогічний висновок щодо правильного застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 21 травня, 4 червня, 17 вересня, 8, 22 жовтня, 03 грудня 2013 року, 21 січня та 22 квітня 2014 року (№№21-403а12, 21-167а13, 21-231а13, 21-262а13, № 21-375а12, № 21-379а13, № 21-479а13, № 21-90а14 відповідно).

На зазначені обставини було звернуто Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 23 лютого 2016 року, якою дану справу направлено до суду першої інстанції саме для з'ясування наведених питань.

Проте, вирішуючи спірне питання під час нового розгляду, суд першої інстанції проігнорував вказані висновки та вказівки суду касаційної інстанції.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заявлених позивачем вимог та визнаючи обґрунтованим його звільнення за порушення Присяги, так і не визначив, який же ним був скоєний проступок під час перебування на державній службі проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не звернув увагу на зміст наказу про припинення перебування на державній службі позивача, з якого вбачається, що останнього фактично було звільнення із займаної посади за порушення умов права на державну службу з посиланням на положення ст. 4 Закону України «Про державну службу».

Зі змісту оскаржуваного наказу та матеріалів справи вбачається, що підставою для звільнення позивача став встановлений факт відсутності у останнього на момент його прийняття на державну службу та займану ним посаду вищої освіти професійного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста.

Так, як встановлено відповідачем та підтверджено під час судового розгляду справи, ОСОБА_2 наказом від 10.07.1991 року № 515-к зарахований студентом 1-го курсу заочного факультету Одеського ордена Трудового Червоного Прапора політехнічного інституту, проте наказом від 16.07.1992 року № 539-к відрахований з інституту за академічну неуспішність.

В свою чергу, диплом НОМЕР_1 від 20.06.1997 року про те, що позивач закінчив Одеський державний політехнічний університет за спеціальністю «Економіст підприємств», який позивачем надався для вступу на державну службу та в подальшому на заняття посади начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області, Одеським державним політехнічним університетом не видавався.

Зазначені обставини підтверджуються, як листами Одеського державного політехнічного університету від 14.09.2010 року № 311/84, від 11.05.2016 року № 1154/84-05, згідно яких диплом НОМЕР_1 від 20.06.1997 року Одеським державним політехнічним університетом не видавався, так і витребуваним судом апеляційної інстанції наказом Політехнічного інституту Одеського ордена Трудового Червоного Прапора від 16.07.1992 року № 539-к «По складу студентів та про відрахування студентів», відповідно до якого ОСОБА_2 відрахований із інституту за академічною неуспішністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 заперечує наведені вище факти, проте не надає оригінал диплому, який став підставою для його прийняття на державну службу посилаючись на акт пожежі у його квартирі.

Однак, згідно наявного в матеріалах справи акту пожежі від 12.07.2013 року, при пожежі в квартирі ОСОБА_2 був знищений холодильник.

Будь-якої інформації про знищення диплому НОМЕР_1 від 20.06.1997 року такий акт не містить.

Більш того, як вже зазначалось вище, як листами Одеського державного політехнічного університету від 14.09.2010 року № 311/84, від 11.05.2016 року № 1154/84-05, так і наказом Політехнічного інституту Одеського ордена Трудового Червоного Прапора від 16.07.1992 року № 539-к «По складу студентів та про відрахування студентів», підтверджується, що ОСОБА_2 16.07.1992 року відрахований із інституту за академічною неуспішністю та диплом НОМЕР_1 від 20.06.1997 року Одеським державним політехнічним університетом не видавався.

Таким чином, на час прийняття ОСОБА_2 21.07.2007 року на державну службу на посаду, як заступника начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області, як спеціального підрозділу Мінприроди, так і призначення 13.12.2011 року ОСОБА_2 на посаду начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області, як територіального органу Держекоінспекції України він не мав вищої освіти.

Водночас, відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) право на державну службу мають громадяни України незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової і національної приналежності, статі, політичних поглядів, релігійних переконань, місця проживання, які одержали відповідну освіту і професійну підготовку та пройшли у встановленому порядку конкурсний відбір, або за іншою процедурою, передбаченою Кабінетом Міністрів України.

Також, довідником типових професійно-кваліфікаційних характеристик посад державних службовців, як затвердженим наказом Головного управління державної служби України № 65 від 01.09.1999 року, так і затвердженим наказом Нацдержслужби України 13.09.2011 року № 11, визначені вимоги до освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівня керівника територіального органу центрального органу виконавчої влади, зокрема, наявність вищої освіти відповідного професійного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра або спеціаліста.

Посилання позивача на наявність у нього дипломів бакалавра НОМЕР_2 та магістра НОМЕР_3 від 01.07.2013 року Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова про отримання другої вищої освіти за спеціальністю «гідрогеологія» та відповідно про відповідність його кваліфікації займаній посаді, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з наданого позивачем диплому магістра НОМЕР_3 Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова вказаний диплом та відповідно вищу освіту було отримано позивачем 01.07.2013 року, тобто вже після прийняття позивача на державну службу та на посаду начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області.

Станом на момент вирішення питання щодо призначення позивача на державну службу на посаду, як заступника начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області, як спеціального підрозділу Мінприроди, так і призначення 13.12.2011 року ОСОБА_2 на посаду начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області, як територіального органу Держекоінспекції України, у нього був відсутній диплом про повну вищу освіту, котрий необхідний для затвердження його на вказані посади та взагалі прийняття на державну службу.

Відсутність у позивача вищої освіти на момент призначення 21.07.2007 року на державну службу на посаду, як заступника начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області, як спеціального підрозділу Мінприроди, так і призначення 13.12.2011 року ОСОБА_2 на посаду начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області, як територіального органу Держекоінспекції України, свідчить про порушення умов реалізації права на державну службу згідно статті 4 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), що вірно було визначено відповідачем в оскаржуваному наказі про припинення перебування позивача на державній службі.

Проте, вірно встановивши підстави для припинення перебування позивача на державній службі, ДЕІ України фактично не вірно надано юридичну кваліфікацію таким обставинам та безпідставно звільнено позивача за п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» - за порушення Присяги державного службовця.

Колегія суддів наголошує, що порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону) є підставою для припинення державної служби за п. 1 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин)

Відповідно до вимог п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Таким чином, оскільки обставинам, які стали підставою звільнення позивача, в оскаржуваному наказі про його звільнення дана неправильна юридична кваліфікація, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом зобов'язання відповідача внести зміни до оскаржуваного наказу щодо формулювання підстав припинення перебування позивача на державній службі.

В свою чергу, за встановлених обставин у справі щодо відсутності у позивача вищої освіти на момент призначення 21.07.2007 року на державну службу на посаду, як заступника начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області, як спеціального підрозділу Мінприроди, так і призначення 13.12.2011 року ОСОБА_2 на посаду начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області, як територіального органу Держекоінспекції України, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про поновлення його на посаді, стягнення моральної шкоди та заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до її неправильного вирішення по суті, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про часткове задоволення заявлених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2016 року - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2016 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної екологічної інспекції України, Державної екологічної інспекції в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди та заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати протиправним наказ Державної екологічної інспекції України від 11 липня 2014 року № 211-о «Про припинення перебування на державній службі ОСОБА_2.» в частині формулювання підстав припинення перебування на державній службі в Державній екологічній інспекції в Одеській області ОСОБА_2, начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Одеської області, та підстав його звільнення із займаної посади: «за порушення Присяги державного службовця відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу»».

Змінити формулювання та вказати причини звільнення ОСОБА_2: п. 1 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» - порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону).

Зобов'язати Державну екологічну інспекцію України внести зміни до наказу Державної екологічної інспекції України від 11 липня 2014 року № 211-о «Про припинення перебування на державній службі ОСОБА_2.» щодо формулювання підстав припинення перебування на державній службі в Державній екологічній інспекції в Одеській області ОСОБА_2, начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Одеської області, та підстав його звільнення із займаної посади, визначивши підстави припинення перебування на державній службі в Державній екологічній інспекції в Одеській області ОСОБА_2, начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Одеської області, та підстави його звільнення із займаної посади: «п. 1 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» - порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону)», а також внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець