Справа № 813/1509/16
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2016 року м. Львів № 813/1509/16

12 год. 06 хв.

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Дорош Х.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1;

відповідача: представник ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_3 (далі ФОП ОСОБА_3Л.) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі Дрогобицька ОДПІ), в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 21.04.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення відповідачем прийнято на підставі помилкових і необґрунтованих висновків, викладених в акті перевірки №149/13-09-17-02/НОМЕР_2 від 12.04.2016 року про заниження податку на додану вартість на загальну суму 96718,00 грн. за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року.

Також позивач вказує, що у відповідача відсутні підстави для зменшення податкового кредиту по податку на додану вартість по господарських операціях із ТОВ «Сантехресурс» та ТОВ «Успіх-ЮА» на підставі інформації ДПІ у Голосіївському районі м. Києва та ДПІ у Шевченківському районі м. Києва про відсутність можливості проведення зустрічної перевірки ТОВ «Сантехресурс», а також відсутність відповідей на запит відповідача щодо проведення зустрічної звірки з ТОВ «Успіх-ЮА». Позивач зазначив про те, що відповідач не надав належної правової оцінки документам, які підтверджують факт здійснення господарських операцій позивача з названими вище контрагентами, а також доказам, які повязані із господарською діяльністю ФОП ОСОБА_3

Долучені до матеріалів справи документи, на думку позивача, повністю спростовують висновки контролюючого органу, а тому прийняті на цій основі податкове повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві із урахуванням наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідач заперечив позов повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях (а. с. 35). В основу акта перевірки позивача покладено інформацію ДПІ у Голосіївському районі м. Києва та ДПІ у Шевченківському районі м. Києва про відсутність можливості проведення зустрічної перевірки ТОВ «Сантехресурс», а також відсутність відповідей на запит відповідача щодо проведення зустрічної звірки з ТОВ «Успіх-ЮА» та, як наслідок, відсутність реального проведення господарських операцій позивачем. Крім цього, відповідач зазначив про неподання позивачем під час перевірки документів щодо обліку, приймання, передавання, перевезення та здавання запчастин. На цій підставі податковий орган дійшов висновку про відсутність підтвердження здійснення господарської діяльності та фактичного придбання ТМЦ у контрагентів позивача та завищення податкового кредиту на загальну суму 96718,52 грн., в т.ч. за липень 2014 року 24978,48 грн., серпень 2014 року 18779,65 грн., вересень 2014 року 17310,69 грн., листопад 2014 року 35649,70 грн.

На підставі наведеного відповідач вважає, що висновки про порушення ФОП ОСОБА_3 вимог Податкового кодексу України є обґрунтованими і прийняте на їх основі податкове повідомлення-рішення є правомірним. Представник відповідача таку позицію підтримав, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухав пояснення представників позивача та відповідача, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа підприємець 13.09.2002 року зареєстрований у виконавчому комітеті Дрогобицької міської ради Львівської області. Зареєстрований платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва від 01.04.2011 року. Видами діяльності підприємця є ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового значення, установлення та монтаж машин і устаткування, роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, вантажний автомобільний транспорт.

З 22.03.2016 року Дрогобицькою ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, за результатами якої складено Акт перевірки №149/13-09-17-02/НОМЕР_2 від 12.04.2016 року (далі акт перевірки від 12.04.2016 року).

У висновках акта перевірки від 12.04.2016 року відповідач зазначив про порушення позивачем п.198.1, п. 198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року на 96718,00 грн., в тому числі: за липень 2014 року 24978,48 грн., серпень 2014 року 18779,65 грн., вересень 2014 року 17310,69 грн., листопад 2014 року 35649,70 грн.

На підставі акта перевірки від 12.04.2016 року Дрогобицькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.04.2016 року № яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 96718,00,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 48359,00 грн., яке позивач оскаржив в судовому порядку.

Оцінюючи доводи сторін суд керувався наступним:

Податковий кодекс України містить наступні нормативні вимоги щодо формування податкового кредиту та сплати зобов'язань з податку на додану вартість.

Підпунктом 14.1.181 ст. 14 ПК України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.1 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами. (п. 198.5 ст. 198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу ІІІ цього Кодексу.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Із положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відтак, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень вбачається, що підставою виникнення у платника права на податковий кредит та на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку.

При цьому як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містить достовірну інформацію про обставини, з якими законодавством пов'язує реалізацію права платника на податковий кредит.

Дослідивши долучені до справи письмові докази суд встановив наступні обставини щодо взаємовідносин позивача та його контрагентів:

ТОВ «Сантехресурс» (Постачальник) та ФОП ОСОБА_3 (Замовник) уклали договір поставки від 30.05.2014 року № 91, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується поставити товар згідно заявки-замовлення Замовника, а Замовник прийняти і оплатити, згідно отриманих накладних від Постачальника, які є невідємною частиною Договору.

Відповідно до умов даного договору, поставка товару за домовленістю Сторін здійснюється на умовах СРТ м. Дрогобич, згідно міжнародних правил «Інкотермс-2010». За домовленістю Сторін поставка товару може здійснюватись автомобільним транспортом Постачальника.

Як пояснив представник позивача, транспортування товару здійснювалось контрагентом позивача ТОВ «Сантехресурс».

На виконання умов даного договору Постачальник передав у власність Замовнику товарно-матеріальні цінності відповідно до видаткових накладних № 410 від 01 липня 2014 року, № 411 від 14 липня 2014 року, № 412 від 23 липня 2014 року, № 413 від 29 липня 2014 року.

ТОВ «Сантехресурс», у свою чергу, виписало позивачу податкові накладні: № 410 від 01.07.2014 року, № 411 від 14.07.2014 року, № 412 від 23.07.2014 року, № 413 від 29.07.2014 року, що відображено в реєстрі виданих та отриманих податкових накладних.

За отримані від ТОВ «Сантехресурс» товарно-матеріальні цінності позивач розрахувався, що підтверджується банківською випискою про рух коштів по рахунку (а. с. 48).

Суми ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «Сантехресурс» відображено у податковій звітності ФОП ОСОБА_3, про що свідчить копія додатку № 5 до податкової декларації з ПДВ.

Також судом встановлено, що ТОВ «Успіх ЮА» (Постачальник) та ФОП ОСОБА_3 (Замовник) уклали договір поставки від 30.07.2014 року №60, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується поставити товар згідно заявки-замовлення Замовника, а Замовник прийняти і оплатити, згідно отриманих накладних від Постачальника, які є невідємною частиною Договору.

Відповідно до умов даного договору, поставка товару за домовленістю Сторін здійснюється на умовах СРТ м. Дрогобич, згідно міжнародних правил «Інкотермс-2010». За домовленістю Сторін поставка товару може здійснюватись автомобільним транспортом Постачальника.

З наданих пояснень представника позивача слідує, що транспортування придбаних позивачем ТМЦ здійснювалось ТОВ «Успіх ЮА».

На виконання умов даного договору Постачальник передав у власність Замовнику товарно-матеріальні цінності відповідно до видаткових накладних №251 від 04 серпня 2014 року, № 252 від 11 серпня 2014 року, № 253 від 18 серпня 2014 року, № 254 від 25 серпня 2014 року, № 612 від 02 вересня 2014 року, № 613 від 10 вересня 2014 року, № 614 від 19 вересня 2014 року, № 583 від 03 листопада 2014 року, № 584 від 06 листопада 2014 року, № 586 від 13 листопада 2014 року, № 587 від 18 листопада 2014 року, № 589 від 25 листопада 2014 року.

ТОВ «Успіх ЮА», у свою чергу, виписало позивачу податкові накладні: № 251 від 04.08.2014 року, № 252 від 11.08.2014 року, № 253 від 18.08.2014 року, № 254 від 25.08.2014 року, № 612 від 02.09.2014 року, № 613 від 10.09.2014 року, № 614 від 19.09.2014 року, № 583 від 03.11.2014 року, № 584 від 06.11.2014 року, № 586 від 13.11.2014 року, № 587 від 18.11.2014 року, № 589 від 25.11.2014 року, що відображено в реєстрі виданих та отриманих податкових накладних.

За отримані від ТОВ «Успіх ЮА» товарно-матеріальні цінності позивач розрахувався, що підтверджується банківськими виписками про рух коштів по рахунку (а. с. 74-78).

Суми ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «Успіх ЮА» відображено у податковій звітності ФОП ОСОБА_3, про що свідчить копія додатку № 5 до податкових декларацій з ПДВ, долучених до матеріалів справи.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Позивач є суб'єктом господарювання, у сфері ремонту і технічного обслуговування машин і устаткування промислового значення, установлення та монтаж машин і устаткування, роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, вантажний автомобільний транспорт, що свідчить про наявність у позивача матеріально - технічної бази, необхідної для здійснення обраного ним виду господарської діяльності і яким відповідач, втім, не надав належної оцінки під час проведення перевірки позивача.

Підставою для формування податкового кредиту ФОП ОСОБА_3 за липень, серпень, вересень, листопад 2014 року були податкові накладні встановленої форми та змісту, виписані ТОВ «Сантересурс» та ТОВ «Успіх ЮА» за наслідками операцій з поставки вищезазначених ТМЦ. Зауважень щодо оформлення первинних документів відповідач не зазначив. Виконання договірних зобов'язань підтверджується належно оформленими первинними документами, які в цілому у повній мірі відображають зміст господарських операцій та їх вартісні показники. Отже, реальність господарських операцій позивача по придбанню ТМЦ підтверджується долученими до справи письмовими доказами та не викликає сумнівів.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи відповідача щодо порушення податкового законодавства позивачем по суті ґрунтуються на інформації ДПІ у Голосіївському районі м. Києва та ДПІ у Шевченківському районі м. Києва про відсутність можливості проведення зустрічної перевірки ТОВ «Сантехресурс», а також відсутність відповідей на запит відповідача щодо проведення зустрічної звірки з ТОВ «Успіх-ЮА».

З приводу такого підходу відповідача до перевірки правомірності декларування платником сум податку на додану вартість, сплаченого у ціні придбаних ним товарно-матеріальних цінностей, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Якщо контрагент позивача в подальшому не дотримувався у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них. Зазначені обставини не є підставою для нарахування позивачу додаткових платежів у разі якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо віднесення сплачених сум до податкового кредиту і має всі необхідні для цього документальні підтвердження.

Закон не ставить у залежність право платника податку на бюджетне відшкодування від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати податку до бюджету як його контрагентами, так і іншими учасниками (контрагентами) по всьому ланцюгу товарообігу. Чинне законодавство не передбачає за покупцем обов'язку сплачувати ПДВ повторно, якщо такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, оскільки ПДВ, який включено до ціни товару, є податковим зобов'язання продавця товару і саме продавець несе обов'язок по сплаті цього податку до бюджету. Невиконання чи неналежне виконання контрагентом покупця свого обов'язку, а також наявність інших обставин, що можуть свідчити про недобросовісне ведення господарської діяльності таким контрагентом, не може створювати наслідки для самого покупця.

Доказів на підтвердження того, що позивач був обізнаний щодо неправомірної, на думку податкового органу, діяльності його контрагента, прямої чи опосередкованої причетності до такої діяльності з метою отримання податкової вигоди не надано відповідачем. Відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності вчиненої між конкретними контрагентами. В разі наявності у органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватись саме до цієї особи.

Щодо відсутності товарно-транспортних документів необхідно вказати наступне.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за №128/2568: товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Отже, товарно-транспортна накладна не є документом, що засвідчує отримання будь-яким підприємством товарно-матеріальних цінностей (послуг). Це документ, який свідчить про фізичне переміщення цінностей, визначають осіб які відповідають за збереження майна під час транспортування.

Не заслуговують на увагу і доводи відповідача щодо відсутності доказів обліку придбаних ТМЦ, оскільки до матеріалів справи долучено копії оборотно-сальдових відомостей по рахунку 631, 281 та копію книги обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_3

В той же час, Податковим кодексом України визначено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку належно оформленої податкової накладної. Отже, єдиними факторами, які можуть впливати на формування податкового кредиту є наявність податкової накладної та наявність господарської операції.

Суд погоджується з твердженнями позивача про недопустимість такого підходу відповідача до правової оцінки правовідносин щодо формування податкового кредиту. З цього приводу слід також зазначити, що висновки податкового органу прямо суперечать не лише нормам Податкового кодексу України, а й практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується національними судами як джерело права. Так, Європейський Суд у рішенні від 22 січня 2009 року у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

З огляду на наведене вище, аргументи, якими відповідач доводить відсутність реального виконання господарських операцій, є безпідставними і не доводять правомірності збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі за основним платежем на суму 96718,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 48359,00 грн.

Тому прийняте на основі таких висновків податкове повідомлення-рішення від 21.04.2016 року № не відповідає критеріям, визначеним ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки прийнято необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та непропорційно. В той же час позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами. Виходячи з положень пункту 1 частини другої статті 162 КАС України суд приходить до висновку, що таке податкове повідомлення-рішення слід скасувати як протиправне.

Відповідно до вимог статті 94 КАС України понесені позивачем судові витрати (судовий збір) присуджуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № НОМЕР_1 від 21.04.2016 року.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (вул. Грушевського, 186, м. Дрогобич, Львівська область, 82100, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 2176 (дві тисячі сто сімдесят шість) грн. 16 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 08.06.2016 року.

Суддя Клименко О.М.