Справа № 806/295/16
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м.Житомир справа № 806/295/16

категорія 8.3.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

секретар судового засідання Бойко Т.О.,

за участю: представників позивача та представників відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1В.) звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області (далі - Житомирська ОДПІ) від 18.02.2016:

- № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів в сумі 44000,00 грн;

- № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій за порушення податкового законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів в сумі 170,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перевіряючими у ході перевірки не було залишено копію наказу про призначення перевірки, тому неможливо встановити підставу її проведення. На переконання позивача, встановлення законності підстав перевірки має суттєве значення для встановлення компетенції у податкового органу для прийняття спірних актів індивідуальної дії. Поряд з цим, обґрунтовуючи безпідставність висновків акту перевірки по суті виявлених порушень, зазначає наступне. Стверджує, що диспозиція статті 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" передбачає відповідальність за реалізацію необлікованих товарів, а не за факт їх наявності в місці продажу або зберіганні. Разом з тим, перевіркою не встановлено факту реалізації алкогольних напоїв, на які відсутні накладні, а тому застосування до штрафу на підставі статті 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", - є протиправним. Також, зазначає, що ані Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", ані постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" не встановлено вимоги, що мінімальна роздрібна вартість горілки (або інших напоїв) повинна встановлюватись у гривнях із округленням до сотих копійок. Водночас, зазначені нормативні акти не містять заборони щодо визначення вартості в гривнях без урахування копійок. Вважає, що визначивши вартість горілки, округливши ціну до цілого числа, не порушила норми чинного законодавства в частині реалізації алкогольних напоїв за цінами, нижче мінімальних роздрібних цін. Також, на переконання позивача, здійснення безліцензійної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами - є єдиним триваючим порушенням, і застосування відповідачем штрафної санкції окремо по кожному виду діяльності суперечить санкції статті 17 Закону Україну "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити.

Представники відповідача заперечили проти позову та просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог з огляду на наступне.

Встановлено, що 01.02.2016 посадовими особами Головного управління ДФС у Житомирській області проведено фактичну перевірку щодо дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності патентів, ліцензій, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів в магазині, що розташований за адресою: вул. Ватутіна, 13а, с. Березівка Житомирський район, Житомирська область ФОП ОСОБА_1, за результатами якої складено акт № 19/21/НОМЕР_3 від 02.02.2016 (а.с. 12).

Указаним актом зафіксовано порушення позивачем:

- статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" в частині роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензії;

- постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" в частині заниження мінімальних роздрібних цін на горілку;

- пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" в частині неведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації (відсутні документи на придбання).

За результатами розгляду акту перевірки від 02.02.2016 № 19/21/НОМЕР_3, 18.06.2016 Житомирською ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів в сумі 44000,00 грн (а.с. 16);

- № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій за порушення податкового законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів в сумі 170,00 грн (а.с. 17).

Вважаючи перевірку незаконною, а прийняті за її наслідками податкові повідомлення-рішення - протиправними, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Стаття 19-1 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає функції контролюючих органів, зокрема, здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів; забезпечують контроль за дотриманням суб'єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.

За змістом пункту 75.1 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно пункту 80.1 статті 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Так, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, Законів України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", на підставі Положення про Головне управління ДФС у Житомирській області, затвердженого наказом ДФС від 20.08.2014 № 56, Головним управління ДФС у Житомирській області прийнято наказ від 28.01.2016 № 80 "Про проведення фактичної перевірки" (а.с. 37-38).

Указаним наказом призначено проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 з 01.02.2016 тривалістю 10 діб, за останній календарний рік діяльності, за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших обєктів права власності такого платника - Житомирська область, Житомирський район, с. Березівка, вул. Вітрука, 31 а, магазин, щодо дотримання вимог, встановлених законодавством України при здійсненні роздрібної торгівлі підакцизними товарами.

Перевіряючи обставини, які слугували підставою для прийняття відповідачем наказу від 28.01.2016 № 80 "Про проведення фактичної перевірки", судом встановлено наступне.

У матеріалах справи міститься службова записка управління контролю за обігом та оподаткуванням №49/06-30-21-02-19 від 28.01.2016, відповідно до якої, ФОП ОСОБА_1 здійснювалась реалізація алкогольних напоїв та тютюновихх виробів без ліцензій на дані види діяльності, що підтверджується даними АІС "Податковий блок" в аналітичній системі АІС "Податковий блок" "Чеки РРО" (а.с. 70).

Також, у матеріалах справи наявні витяги із АІС "Податковий блок" та доперевірочний аналіз господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 (а.с. 71-73).

Указана інформація зібрана відповідачем відповідно до статей 61, 62, 72 Податкового кодексу України, і, на переконання суду, виявлені обставини, згідно підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, є безумовною підставою для проведення фактичної перевірки субєкта господарювання.

Так, абзацами 1, 2 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Встановлено, що фактична перевірка проведена працівниками Головного управління ДФС у Житомирській області на підставі направлень від 28.01.2016 №105 та №106, які 01.02.2016 об 11:47 пред`явлені під розписки позивачу (а.с. 39, 40).

Згідно розписок на указаних направленнях, позивачеві вручено наказ про проведення фактичної перевірки № 80 від 20.01.2016, що підтверджується підписом останньої.

З огляду на викладене, суд критично оцінює доводи позивача про незаконність проведеної перевірки, так як їй не було вручено наказу про проведення перевірки.

Разом з тим, встановлені у ході судового розгляду справи обставини та досліджені матеріали справи свідчать на користь висновку, що контролюючим органом проведено фактичну перевірку діяльності позивача на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіряючи спірні податкові повідомлення-рішення на відповідність вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено наступні обставини.

Щодо податкового повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 18.02.2016 № НОМЕР_1.

Однією з підстав для прийняття відповідачем спірного рішення стало виявлене порушення позивачем постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" в частині заниження мінімальних роздрібних цін на горілку.

Так, актом перевірки зафіксовано, що 01.09.2015 та 03.09.2015 ФОП ОСОБА_1 реалізовано горілку "Житомирський стандарт" ємністю 0,7 л міцністю 38% за ціною 73,00 грн (мінімальна роздрібна ціна - 73,02 грн), та горілку "Житомирський стандарт" ємністю 0,25 л міцністю 38% за ціною 26,00 грн (мінімальна роздрібна ціна - 26,08 грн).

Виявлене порушення стало підставою для визначення контролюючим органом позивачеві штрафної санкції в сумі 10000,00 грн.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначено Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 № 481/95.

За визначенням статті 1 Закону Україну "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів":

мінімальні оптово-відпускні ціни на алкогольні напої - ціни, які визначаються за кодами виробів Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності за 1 літр 100-відсоткового спирту, обраховані виходячи з найнижчої оптової ціни на вітчизняну або контрактної вартості на імпортну продукцію та податків і зборів, які відповідно до чинного законодавства підлягають сплаті з одиниці продукції вітчизняними виробниками й імпортерами, та з урахуванням вартості тари;

мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої - ціни, які визначаються виходячи з мінімальних оптово-відпускних цін на цю продукцію та торговельної надбавки.

Статтею 18 Закону Україну "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" встановлено, що Кабінету Міністрів України надано право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Так, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" № 957 від 30.10.2008 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 N 426) визначено розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв згідно з додатком.

В примітках даної постанови встановлений порядок визначення мінімальних оптово-відпускних та роздрібних цін під час реалізації (продажу) горілки та лікеро-горілчаних виробів.

Так, з 01.09.2015 мінімальна роздрібна ціна на горілку ємністю 0,7 л міцністю 38% становить 73,02 грн; на горілку ємністю 0,25 л міцністю 38% - 26,08 грн.

Суд зауважує, що встановлені постановою Кабінету Міністрів України № 957 від 30.10.2008 мінімальні роздрібні ціни на алкоголь є сталими, а тому застосування позивачем математичних правил з округлення цілих чисел і десяткових дробів при встановленні ціни на горілку суперечить положенням чинного законодавства.

Разом з тим, факт продажу ФОП ОСОБА_1 горілки за цінами, нижчими мінімальних роздрібних цін на горілку, підтверджено Z-звітами за 01.09.2015 та 03.09.2015 (а.с. 15).

Згідно зі частиною першою статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абзацу 6 частини другої статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі алкогольними напоями через електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), не зазначений у ліцензії - 200 відсотків вартості реалізованої через такий контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій) продукції, але не менше 10000 гривень.

Зважаючи на встановлені обставини, а також суд дійшов висновку про те, що застосування відповідачем до позивача штрафу в сумі 10000,00 грн за реалізацію горілки за цінами, нижчими мінімальних роздрібних цін на горілку, є обґрунтованим та повністю узгоджується із нормами діючого законодавства України.

Другою підставою для прийняття спірного рішення стало порушення позивачем статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" в частині роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензії.

Позивач, обґрунтовуючи протиправність рішення в указаній частині стверджує, що здійснення безліцензійної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами - є єдиним триваючим порушенням, і застосування відповідачем штрафної санкції окремо по кожному виду діяльності суперечить санкції статті 17 Закону Україну "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів". При цьому, факт відсутності відповідних ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами та алкогольними напоями у період з 18.11.2015 по 03.12.2015 позивачем не оспорюється.

Надаючи правову оцінку доводам сторін, суд виходив з наступних мотивів.

За визначенням статті 1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Відповідно до частини дванадцятої статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Наведені положення Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" передбачають обов'язкову наявність ліцензії при здійсненні роздрібної торгівлі алкогольних та тютюнових виробів.

При цьому, чинним законодавством передбачено обов'язкове отримання окремої ліцензії як для здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами, так і алкогольними напоями.

Так, відповідно до вимог статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами справляється щоквартально рівними частками і зараховується до місцевих бюджетів згідно з чинним законодавством.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб'єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов'язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб'єкта господарювання.

Ліцензія видається за заявою суб'єкта господарювання.

У заяві повинно бути зазначено вид господарської діяльності, на провадження якого суб'єкт господарювання має намір одержати ліцензію (імпорт, експорт, оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами).

У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в органах державної фіскальної служби.

У заяві на видачу ліцензії на роздрібну торгівлю тютюновими виробами зазначається адреса місця торгівлі.

У додатку до ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями суб'єктом господарювання зазначається адреса місця торгівлі і вказуються перелік електронних контрольно-касових апаратів та інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери книг обліку розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі.

Із системного аналізу наведених положень слідує, що ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами - це дві різні по суті ліцензії, які мають визначені законом особливості, при цьому, чинним законодавством передбачено обов'язок платника у разі здійснення торгівлі алкогольними або тютюновими виробами отримати окремі ліцензії та здійснити плату за кожну окремо.

Встановлено, що ФОП ОСОБА_1 отримано в органах Державної фіскальної служби наступні ліцензії:

- на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями: № 62 терміном дії з 18.11.2014 до 18.11.2015, № 02 терміном дії з 04.12.2015 до 04.12.2016 (а.с. 68, 69);

- на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами № 58 терміном дії з 18.11.2014 до 18.11.2015, № 42 терміном дії з 04.12.2015 до 04.12.2016 (а.с. 66, 67).

Згідно додатку до акту перевірки, у період з 18.11.2015 по 23.11.2015 ФОП ОСОБА_1 реалізовано алкогольні напої та тютюнові вироби без наявності відповідних ліцензій (а.с. 13).

Указані обставини представником позивача не заперечувались під час розгляду справи.

Відповідно до абзацу 5 частини другої статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

На переконання суду твердження представників позивача про те, що санкція указаної статті передбачає сукупну відповідальність за відсутність двох ліцензій є помилковими, так як продаж окремих видів товарів (тютюнових виробів та алкогольних напоїв) за відсутності ліцензій на здійснення торгівлі цими виробами є окремими порушеннями.

Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку про те, що контролюючим органом правомірно обраховано штрафну санкцію у розмірі 34000,00 грн, яка складається із 17000,00 грн - за роздрібну торгівля алкогольними напоями без наявності ліцензії та 17000,00 грн - за роздрібну торгівлю тютюновими виробами без наявності ліцензії, що відповідає положенням статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 18.02.2016 № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів в сумі 44000,00 грн відповідає критеріям правомірності рішення суб'єкта владних повноважень, в контексті статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо податкового повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 18.02.2016 № НОМЕР_2.

Актом перевірки зафіксовано, що ФОП ОСОБА_1 під час перевірки не надано накладні на отримання горілки "Житомирський стандарт" ємністю 0,375 л на суму 41,00 грн та вина "Мускат напівсолодке біле" ємністю 0,7 л на суму 35,00 грн, чим порушено пункт 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" в частині неведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.

Позивач, обґрунтовуючи безпідставність доводів контролюючого органу у цій частині, стверджує, що перевіркою не встановлено факту реалізації алкогольних напоїв, на які відсутні накладні, а тому застосування до штрафу на підставі статті 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", - є протиправним.

Проте, доводи представників позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи та спростовані наступним.

У ході судового розгляду справи зясовано, що позивач перебуває на загальній системі оподаткування.

Відповідно до вимог пункту 12 частини першої статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Із наведеного слідує, що фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, відповідно до вимог пункту 12 частини першої статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" зобов'язані вести облік товарних запасів у порядку, визначеному чинним законодавством.

Разом з тим, положення Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" не визначають самого порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, лише вказують на обов'язок суб'єктів господарювання на ведення такого обліку.

Порядок обліку товарних запасів на законодавчому рівні встановлено виключно для юридичних осіб, оскільки, відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Отже, на фізичну особу, зареєстровану у встановленому законом порядку фізичною особою-підприємцем, поширюються правила ведення бухгалтерського обліку і подання фінансової звітності у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Відповідно до пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно пунктів 1, 2 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 N 481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за N 1686/24218, відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України (далі - Кодекс) фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати. Книга ведеться за вибором платника податку в паперовому або електронному вигляді.

При цьому, до документів, що є підставою для оприбуткування (обліку) товару, належать документи щодо походження (руху) товару, наприклад: накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні тощо.

Наведені положення діючого законодавства повністю спростовують доводи позивача, викладені у позовній заяві, про те, що на неї не поширюється обовязок ведення товарних запасів.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Матеріалами справи підтверджено, зокрема Z-звітами за 18.11.2015 та 22.11.2015 (а.с. 32, 34), що ФОП ОСОБА_1 реалізовано горілку "Житомирський стандарт" 0,375 л вартістю 41,00 грн та вино "Мускат напівсолодке біле" 0,7 л вартістю 35,00 грн.

У описі алкогольних напоїв та тютюнових виробів, реалізованих без ліцензії, контролюючим органом констатовано відсутність документів на отримання вище переліченого товару (а.с. 13).

Під час судового розгляду справи позивачем не спростовано виявлене відповідачем порушення, будь-яких первинних документів, які свідчили б про придбання ФОП ОСОБА_1 горілки "Житомирський стандарт" 0,375 л та вина "Мускат напівсолодке біле" 0,7 л, надано не було.

Встановлені у сукупності обставини свідчать про те, що у відповідача були правові підстави для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за порушення пункту 12 частини першої статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 18.02.2016 № про застосування штрафних санкцій за порушення податкового законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів в сумі 170,00 грн відповідає критеріям правомірності рішення суб'єкта владних повноважень, в контексті статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частина 2 статті 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно положень, закріплених у статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем надано достатньо аргументів та доказів, які свідчать, що оскаржуване рішення прийнято в межах повноважень контролюючого органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування своїх позовних вимог, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 18 травня 2016 р.