Справа № 815/632/15
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/632/15

Категорія: 2.2 Головуючий в 1 інстанції: Корой С. М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південної державної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки Державної інспекції ядерного регулювання України про визнання протиправною бездіяльності в частині ненадання інформації у відповідь на запит на отримання публічної інформації, зобовязання надати відповідь на запит на отримання публічної інформації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2015 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Постановою від 27 лютого 2015 року, ухваленою в порядку письмового провадження, Одеський окружний адміністративний суд відмовив в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Південної державної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки Державної інспекції ядерного регулювання України про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання інформації у відповідь на запит до публічної інформації щодо реквізитів (номер реєстрації та дату) реєстрації запиту, отриманого 31.05.2014р. з електронної адреси на електронну адресу Південної держінспекції та зобовязання Південної держінспекції у терміни, передбачені законом, надати відповідь на вказаний запит до публічної інформації.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не повно зясував обставини справи, а також допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття помилкового судового рішення.

Зокрема, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не оцінив докази позивача, що електронна адреса , яка міститься на сайті Мінекономрозвитку України у підрозділі «Перелік органів державного ринкового нагляду» розділу «Державна політика у сфері ринкового нагляду» на час надіслання запиту до публічної інформації значилася як контактна адреса Південної держінспекції, а не як довідкова, і на час розгляду справи не була вилучена з вказаного сайту.

Апелянт зазначає, що Закон України «Про доступ до публічної інформації» не розмежовує довідкову електронну адресу та інші електронні адреси, не містить вказівки, що електронна адреса, на яку можна надсилати запити до публічної інформації, повинна мати специфічне доменне імя, а також не передбачає, що запит надсилається виключно з електронної адреси автора запиту.

Південна державна інспекція з ядерної та радіаційної безпеки Державної інспекції ядерного регулювання України надала письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову без змін. Відповідач зазначив, що електронна адреса , яка була вказана на веб-сайті Держатомрегулювання, не була офіційною електронною адресою Південної держінспекції, і остання зазначеною електронною адресою не користується.

Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що згідно пояснень позивача, ним 24.07.2014р. зі своєї електронної адреси ним направлений на електронну адресу Південної державної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки запит до публічної інформації за темою електронного листа «електронні листи 31.05.14» прикріплений файл « 54_ Південна Електронні листи за 31_05_ 14_ 24_ 07_ 2014.doc» щодо реквізитів (номер реєстрації та дату) реєстрації запиту, отриманого 31.05.2014р. з електронної адреси на електронну адресу Південної державної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки .

Суд першої інстанції встановив, що відповіді на вказаний запит ОСОБА_1 Південна державна інспекція з ядерної та радіаційної безпеки не надсилала.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції погодився з доводами відповідача про те, що електронна адреса Інспекції, яку позивач використав для надіслання свого запиту, не була офіційною електронною адресою цього органу, вона не знаходиться в його користуванні для отримання/надання відповідних запитів/інформації та використовується лише з метою скорочення термінів виконання деяких розпорядчих документів.

При цьому, суд першої інстанції послався на лист Державної інспекції ядерного регулювання України від 04.08.2013р. №09-14/5068-31з, згідно якого електронна адреса , яка була вказана на сайті Держатомрегулювання України, не є офіційною електронною адресою Південної державної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки, у звязку з відсутністю договору між інспекцією та провайдером, який надає послугу. Зазначена адреса є довідковою та використовується виключно для скорочення термінів виконання деяких розпорядчих документів (при дублюванні листів звичайною поштою). ПЕОМ, які належать Південній державній інспекції з ядерної та радіаційної безпеки, не облаштовані антивірусними програмами у звязку з відсутністю відповідних спеціалістів та призначених цільових коштів на придбання, установку та супровід сертифікованих в Україні програмних продуктів, тому не може гарантуватись отримання всієї кореспонденції, що надсилається на довідкову електронну адресу, створену у мережі Інтернет. Випадків не оброблення Південною держінспекцією отриманої поштової кореспонденції не встановлено та позивачу рекомендовано надсилати запити звичайним поштовим відправленням або надавати особисто.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав доказів направлення ним зі своєї зареєстрованої поштової скриньки запиту на отримання публічної інформації від 24.07.2014р. на офіційну електронну адресу відповідача, у звязку із чим факт бездіяльності відповідача щодо не надання інформації не знайшов свого підтвердження при розгляді справи.

Справа розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору є оскарження ОСОБА_1 бездіяльності Південної державної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки щодо ненадання інформації у відповідь на запит до публічної інформації щодо реквізитів (номер реєстрації та дату) реєстрації запиту, отриманого 31.05.2014р. з електронної адреси на електронну адресу Південної держінспекції .

ОСОБА_1, при зверненні до суду зазначив, що такий запит надіслано ним 24.07.2014р. на офіційну електронну адресу Південної державної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки , яка зазначена на сайті Мінеконорозвитку України як контактна адреса відповідача.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Згідно ч.1 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлений обов'язок розпорядників інформації надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також, у разі потреби, перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Відповідно до вимог ст.23 Закону України «Про доступ до публічної інформації»рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов'язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Таким чином, зазначеними нормами визначається право позивача на отримання публічної інформації та встановлюється обов'язок відповідача, у разі отримання запиту, надати на нього у визначений термін таку інформацію.

Право запитувача подавати запит на інформацію до розпорядника інформації електронною поштою встановлено ч.3 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Проте, як правильно встановив суд першої інстанції та не спростовано матеріалами справи та доводами апеляційної скарги, факт отримання відповідачем запиту апелянта на публічну інформацію від 24 липня 2014 року не підтверджений, оскільки електронна адреса , на яку, як вказує апелянта, він надіслав зазначений запит, не є офіційною адресою Південної державної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки.

Апеляційний суд вважає доведеними доводи Південної держінспекції про те, що адреса , якою користується Інспекція, є довідковою та використовується виключно для скорочення термінів виконання деяких розпорядчих документів (при дублюванні листування звичайною поштою), оскільки відповідно до Положення про Єдину базу даних електронних адрес, номерів факсів (телефаксів) суб'єктів владних повноважень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05 січня 2011 року №5, електронна адреса суб'єкта владних повноважень - адреса електронної пошти, що складається з ідентифікатора, позначки «@» та доменного імені. При цьому, ідентифікатором є адреса електронної пошти, визначена як офіційна суб'єктом владних повноважень, а доменним іменем - ім'я у домені gov.ua, зареєстроване суб'єктом владних повноважень.

Натомість, адреса електронної пошти не відповідає, вказаній структурі та не може належати суб'єкту владних повноважень як офіційна адреса електронної пошти. Південна держінспекція не може гарантувати отримання та обробку електронної поштової кореспонденції, що надсилалась на довідкову електронну адресу, яка була створена в мережі Інтернет.

Про ту обставину, що електронна адреса відповідача (), яка вказана на сайті Держатомрегулювання України, не є офіційною електронною адресою Південної державної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки, апелянт повідомлено листом Державної інспекції ядерного регулювання України від 04.08.2013р. №09-14/5068-31з (а.с.21).

Таким чином, апелянт, будучи обізнаним в 2013 році про те, що електронна адреса не є офіційною адресою відповідача, продовжував надсилати запити на цю адресу.

Ні суду першої інстанці, ні суду апеляційної інстанції апелянт не надав належних та допустимих доказів отримання відповідачем його запиту від 24.07.2014р., тоді як дії розпорядника інформації щодо ненадання відповіді на запит можуть бути визнані протиправними лише у разі встановлення беззаперечного факту отримання запиту.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності доказів порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів апелянта у сфері доступу до публічної інформації.

Апеляційний суд зазначає, що листом від 20.10.2014р. за №09-14/6783-57 (а.с.22зв) Держатомрегулювання, з метою сприяння у питанні отримання відповідей на запити до публічної інформації у повному обсязі та по суті, а також перевірки фактів неотримання відповідей на запити, надіслані у період з 20.05.2014р. по 23.09.2014р. на електронну адресу Південної держінспекції, апелянту запропоновано надіслати до Держатомрегулювання завірені ним копії всіх цих запитів із підтвердженням їх відправлення. Докази про надіслання таких запитів у письмовому вигляді на адресу відповідача апелянт не надав.

Таким чином, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 11, 69-71, 195, п.1 ч.1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч.5 ст.254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2015 року по справі № 815/632/15 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець