Справа № 802/3523/15-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3523/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дмитришена Р.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

07 червня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Курка О. П. Білоуса О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міністерства доходів і зборів у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішення.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2016 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

У звязку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що фізична особа - підприємець ОСОБА_2 зареєстрована виконавчим комітетом Вінницької міської ради 17.07.1997 року як суб'єкт підприємницької діяльності за номером 0031531.

На підставі п. 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, ст. 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", наказу Вінницької ОДПІ від 29.05.2015 №1642 та плану - графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на ІІ квартал 2015 року, головним державним ревізором - інспектором відділу контрольно - перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб Вінницької ОДПІ ОСОБА_3 проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильність нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2014.

За результатами перевірки позивача складено ОСОБА_4 від 17.07.2015 №1880/1701/НОМЕР_1, в якому зафіксовано наступні порушення:

- до складу валових витрат суб'єктом підприємницької діяльності безпідставно включені витрати на придбання ліценції на суму 20 000 грн., в тому числі за 2013 рік в сумі 10 000 грн. та за 2014 рік в сумі - 10 000 грн. У зв'язку із чим, ФОП ОСОБА_2 донараховано податкових зобов'язань з податку на доходи з фізичних осіб на суму 2999,99 грн. в тому числі за 2013 рік в сумі 1499,99 грн. та за 2014 рік в сумі 1500 грн.

- перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7 % встановлено порушення п.п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 3, ч. 8 ст. 9, п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у результаті чого ФОП ОСОБА_2 нараховано внеску у сумі 6940,06 грн. в тому числі за 2013 рік в сумі 3470,04 та за 2014 рік - 3470,02 грн.

- в порушення частини "г" п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_2 занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість за перевіряємий період на суму 13792 грн. в тому числі за грудень 2013 року на суму 12078 грн., за грудень 2014 року на суму 1714 грн.

На підставі ОСОБА_4 перевірки Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією винесено рішення форми "Р" № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимогу про сплату заборгованості по єдиному внеску форми "Р" № від 17.07.2015 та податкові повідомлення-рішення від 29.07.2015:

- №, яким ФОП ОСОБА_2 донараховано зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб в розмірі 2999,99 грн. основного платежу та нараховані штрафні санкції в розмірі 750 грн.;

- №, яким позивачу визначено зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 19 792 грн. основного платежу та за штрафними санкціями в розмірі 6896 грн.

Суд, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача та наданих у справу доказів, виходив з наступного.

Відповідно до п. 177.2. ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

З проведеного аналізу вищевказаної норми п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, вбачається, що законодавцем до витрат, що враховуються для визначення об'єкту оподаткування пред'являються обов'язкові вимоги, щодо їх документального підтвердження та пов'язаністю з господарською діяльністю.

Як слідує із ОСОБА_4 перевірки, в порушення п.177.4 ст.177, пп. "ж" п.п. 138.10.6 п. 138.10 ст. 138 ФОП ОСОБА_2 до складу витрат віднесено витрати на придбання ліцензій, що призвело до завищення витрат на 20 000 грн., в тому числі: 2013 рік - 10 000 грн. та за 2014 рік - 10 000 грн.

Під час розгляду справи судом встановлено факт придбання позивачем ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними та тютюновими виробами та понесення відповідних витрат, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та не заперечувалося представником відповідача у ході розгляду адміністративної справи.

Отже, при здійснення роздрібної торгівлі товарами у фізичної особи-підприємця, згідно з нормами Податкового кодексу України виникає право на включення до валових витрат вартості придбаних товарів в момент їх реалізації.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначений статтею 177 Податкового кодексу України (з наступними змінами та доповненнями).

Судом встановлено, що позивач у перевіряємому періоді здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування (п. 1.17.1 І ОСОБА_4 перевірки).

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Водночас, відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу.

Підпунктом "ж" п.п. 138.10.6 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України визначено, що до складу інших витрат включаються витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів (крім тих, вартість та строк використання яких відповідають ознакам, встановленим для основних засобів розділом I цього Кодексу, та підлягають амортизації у складі не матеріальних активів), виданих державними органами для провадження господарської діяльності, в тому числі витрати на плату за реєстрацію підприємства в органах державної реєстрації, витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів на право здійснення за межами України вилову риби та морепродуктів, а також надання транспортних послуг.

Відповідно до підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 2 500 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 2 500 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року № 92, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 травня 2000 року за №288/4509 визначено, що основні засоби - матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Згідно з п.138.4 ст.138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільних постійних загально виробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

З аналізу зазначених норм та досліджених судом обставин справи слідує, що позивачем правомірно включено до складу витрат вартість придбання ліцензій на загальну суму 20 000 грн.

За вказаних обставин, суд прийшов до висновку, що вказані в ОСОБА_4 перевірки твердження податкового органу про завищення позивачем сум валових витрат у розмірі 20 000 грн. є необґрунтованим та, як наслідок, протиправним є і визначення з цих підстав сум грошових зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 2999,99 грн.

Визначаючись щодо заниження ФОП ОСОБА_2 показників чистого доходу, на який нараховується єдиний внесок, суд враховував таке.

Як слідує із ОСОБА_4 перевірки, перевіркою встановлено, що у порушення п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", позивачем занижено показники чистого доходу, на який нараховується єдиний внесок; ч.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено нарахування єдиного внеску в сумі 6940 грн., в тому числі: за 2013 рік - 3470, 04 грн. та за 2014 рік - 3470,02 грн.

Підставою для таких висновків податкового органу стали викладені в ОСОБА_4 та описані вище порушення, а саме: завищення сум валових витрат, пов'язаних з включенням до складу валових витрат сум витрат по оплаті вартості придбаних ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними та тютюновими виробами на загальну суму 20 000,00 грн.

Зважаючи на той факт, що судом встановлено протиправність висновків податкового органу, щодо порушення формування складу валових витрат у перевіряємому періоді, за таких обставин також підлягають скасуванню висновки представників відповідача, щодо заниження показників чистого доходу, на який нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Зазначене порушення є похідним від порушень описаних в розділі акту перевірки 2.1 "Податок на доходи фізичних осіб від здійснення господарської діяльності", а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання протиправною та скасування рішення Вінницької ОДПІ форми "Р" № від 17.07.2015 щодо нарахування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 6940,06 грн. Відтак, скасуванню підлягає і застосована рішенням штрафна санкція у розмірі 520,50грн.

Визначаючись щодо правомірності донарахування позивачу зобов'язання з податку на додатну вартість у сумі 13 792 грн., суд виходив з такого.

Матеріалами перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_2 на протязі 2013 року було придбано товарно - матеріальних цінностей на суму 680 913,05 грн. Відповідно до декларації та додатку 5 до декларації про майновий стан та доходи приватним підприємцем придбано товарно - матеріальних цінностей на суму 653 872,08 грн. Однак, матеріалами перевірки встановлено, що позивачем в грудні 2013 року було придбано товарно - матеріальних цінностей на суму 60 390, 19 грн. (без ПДВ), що включено до податкового кредиту, які не приймали участь у господарських операціях платника податків та у залишках товарно - матеріальних цінностей станом на 31.12.2013 відсутні.

Враховуючи зазначене, відповідач прийшов до переконання про заниження платником податків за 2013 рік показників податку на додану вартість у сумі 12 078 грн.

Відповідно до пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Перевіркою встановлено, що згідно первинних бухгалтерських документів наданих підприємцем на перевірку ФОП ОСОБА_2 придбано товарно - матеріальних цінностей на протязі 2014 року на суму 726 135 грн. (без ПДВ), що включено до податкового кредиту згідно реєстрів отриманих податкових накладних. Відповідно до декларації про майновий стан та доходи на 2014 рік та додатку 5 до декларації, приватним підприємцем реалізовано товарно - матеріальні цінності у 2014 році на суму 691501,80 грн., що підтверджується перевіркою.

Таким чином, перевіряючими зроблено висновок, що позивачем в 2014 році було придбано товарно - матеріальних цінностей на суму 8569,20 грн., що включено до податкового кредиту, які не приймали участі в господарських операціях, та в залишках ТМЦ станом на 31.12.14 відсутні. У зв'язку з чим донараховано зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1714 грн.

Зазначені вище висновки відповідача суд оцінює критично, враховуючи наступне.

Відповідно до ОСОБА_4 перевірки позивачем у 2013 році було придбано товарно - матеріальних цінностей у 2013 році на суму 680 931 грн. ОСОБА_1 сума відображена і в додатку 3 до ОСОБА_4 перевірки, згідно якого вартість товарно - матеріальних цінностей придбаних позивачем у 2013 році становить 680 931 грн. Разом з тим, у 7 рядку останньої сторінки додатку 3 допущено арифметичну помилку, а саме: сума придбання за ПН від 07.11.2013 №55148/2 зазначено 1588, 28 грн. У той час коли вартість придбаного за цією податковою накладною товару становить лише 6, 9 грн. і ПДВ - 1581, 38 грн. В ході розгляду адміністративної справи судом було досліджено податкову накладну, копія долучена до матеріалів справи, від 07.11.2013 №551482 відповідно до якої загальна сума придбаного товару разом з ПДВ становить 9488,28, а ПДВ - 1581,38.

Вказане пояснюється тим, що дана помилка не впливає на розмір донарахованого позивачу зобов'язання з ПДВ. Всі податкові накладні в ході перевірки досліджувалися суцільним порядком, показники відображались нею в додатках згідно первинних документів.

Судом також встановлено, що на допущених помилках і в додатку 4 до ОСОБА_4 за 2014 рік. Так, перевіркою встановлено та зафіксовано в ОСОБА_4, що позивач у 2014 році придбав товарно - матеріальних цінностей на суму 726 135 грн. Згідно додатку 4 до ОСОБА_4 вартість придбаних позивачем протягом 2014 року ТМЦ складає 726 133, 55 грн.

Представником позивача у ході судового розгляду справи було надано Реєстр отриманих податкових, що відповідає додатку 5 до Декларації з податку на додану вартість, з якого встановлено, що у 2014 році позивач придбала ТМЦ на суму 723 725, 15 грн. Таким чином, розбіжність вартості придбаних ТМЦ у 2014 році за даними ОСОБА_4 перевірки та Реєстру отриманих податкових накладних, як вказує представник позивача, складає 2408,4 грн.

Крім того, до матеріалів справи, судом встановлено помилковість включення перевіряючим до складу товарно - матеріальних цінностей вартість послуг, отриманих для забезпечення ведення господарської діяльності, а саме: вартість послуг, отриманих від ТОВ "Радіо" з обслуговування РРО на суму 1220, 83 грн. та вартість послуг мобільного зв'язку, отриманих від ПрАТ "Київстар" на суму 352, 87 грн.

Так, згідно додатку 4 до ОСОБА_4 за даними перевірки до складу витрат на придбання ТМЦ віднесено отримання зазначених вище послуг, що підтверджується наступними податковими накладними: від 13.02.2014 №23 на суму 238 грн., від 28.10.2014 №87 на суму 636 грн. та №88 на суму 52 грн., від 24.07.2014 №70 на суму 300 грн., від 13.02.2014 №32 на суму 238,50 грн., від 31.07.2014 №823247 на суму 84,71 грн., від 31.08.2014 №1534399 на суму 98,82 грн. та від 31.08.2014 №1530107 на суму 239,92 грн.

Суд зазначає, що сплачені позивачем суми коштів, що підтверджуються зазначеними вище податковими накладними підлягали внесення у відповідності до вимог ст. 198 Податкового кодексу України до складу податкового кредиту за 2014 рік, однак не приймали участі у формуванні обсягу придбаних у 2014 році ТМЦ та відповідно і їх залишків.

Відтак, суд приходить до переконання, що Вінницькою ОДПІ при нарахуванні податкового зобов'язання ФОП ОСОБА_2 помилково віднесено до складу придбаних товарно - матеріальних цінностей вартість отриманих послуг та допущено арифметичні обрахунки, які, в свою чергу, вплинули на розмір донарахованих зобов'язань.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з висновком ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18 липня 2006 року) кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до мотивів адміністративного позову, позивач як на одну із підстав скасування повідомлення-рішення від 29.07.2015 № посилається на арефметичну помилку та неправомірне включення до вартості ТМЦ вартість послуг, отриманих від ТОВ "Радіо" та вартість послуг мобільного зв'язку, що відображено в додатках 3 та 4 до ОСОБА_4.

Щоб встановити, що помилковість відображеної за ПН від 07.11.2013 №55148/2 суми в додатку 3 до ОСОБА_4 придбаного товару в розмірі 6, 9 грн. замість 9488,28грн. не впливає на розмір донарахованого позивачу зобов'язання з ПДВ як вказує відповідач, суд має переконатись в цьому. Проте, суд не може проводити дії, які зводяться до повторного ревізування в цій частині. Натомість переконливим доказом арифметичної помилки є письмовий доказ - податкова накладна, форма та зміст якої досліджено в ході судового розгляду.

Суд звертає увагу на те, що визначення грошових зобов'язань за порушення податкового законодавства, як і визначення їх розміру, належить до компетенції податкових органів. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого субєкта владних повноважень.

Тобто, в даному випадку суд позбавлений повноважень виокремити частину рішення податкового органу та визнати або прийняти інше рішення щодо донарахування податкового зобов'язання позивачу за невиконані ним належним чином податкові зобов'язання, а також застосувати до такого суб'єкта підприємницької діяльності штрафних санкцій.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування оскаржуваних податкових повідомлень - рішень від 29.07.2015 №, № НОМЕР_2 та рішення від 17.07.2015 форми "Р" № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно ненарахованого єдиного внеску.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6