Справа № 127/10095/16-а
Суддя: Гриневич В. С.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/388/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 червня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді: Гриневича В.С.,

при секретарі: Малику О.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу №127/10095/16-а за позовом ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Вінницької міської ради Департаменту соціальної політики про визнання неправомірною відмови щодо нарахування допомоги на дитину і зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Вінницької міської ради Департаменту соціальної політики про визнання неправомірною відмови щодо нарахування допомоги на дитину і зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовано тим, позивач, громадянка України, була на обліку по вагітності у м. Києві. Дату народження дитини лікарі призначали на кінець січня. У грудні 2014 року позивач та ОСОБА_4 вирішили поїхати до друзів у м. Феодосію АРК та залишитись на Новий рік. З 01.01.2015 року було відмінено сполучення залізничного та автобусного транспорту між Україною та Автономною Республікою Крим, а тому позивач та ОСОБА_4 вирішили не ризикувати та народжувати за місцем тимчасового перебування. ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивач в місті Феодосія Автономна Республіка Крим народила доньку ОСОБА_5. Батько ОСОБА_5 - ОСОБА_4, громадянин України.

У зв'язку з тим, що відповідно до законодавства дитину потрібно зареєструвати протягом 30 календарних днів, позивач та ОСОБА_4 були вимушені зареєструвати доньку у місті Феодосія АРК та отримали свідоцтво про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1

В квітні 2015 року, позивач з ОСОБА_4, та донькою повернулися з тимчасово окупованої території України до міста Вінниця (Україна). На даний час вони проживають за місцем реєстрації батька дитини - м. Вінниця, СТОВ «Дружба» 67 по 2му проїзду Товариському.

Після повернення з Автономної Республіки Крим до м. Вінниця позивач звернулась через свого представника до Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції в місті Києві, (за своїм місцем реєстрації) із заявою про реєстрацію, але їй було відмовлено.

21 грудня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області було винесено рішення про встановлення факту народження дитини ОСОБА_5 її матір'ю ОСОБА_3. На підставі цього рішення 29.01.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького МУЮ у Вінницькій області було видано свідоцтво про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_2 за актовим записом №2 від 28.01.2016 року.

17.03.2016р. позивач звернулась до Лівобережного Управління соціального захисту населення Вінницької міської ради Департаменту соціальної політики про призначення державної допомоги при народженні дитини. На це звернення 04.04.2016 року було отримано відмову. У відмові було зазначено, що позивач порушила п. 12 постанови КМУ № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», а саме 12 місячний строк після народження дитини.

Позивач вважає, що порушила цей строк не на власний розсуд, не ігнорувала його, а пропуску вказаного строку сприяла ситуація, яка склалась на той час в Україні.

Крім того, позивач зазначила, що до отримання свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_2 за актовим записом №2 від 28.01.2016 року, у неї не приймали документи в Управлінні соціального захисту населення на підставі того, що свідоцтво про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1 є недійсним на території України.

З огляду на зазначене позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила:

- визнати неправомірною відмову Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Вінницької міської ради від 04.04.2016р.;

- продовжити строк подачі документів для призначення державної допомоги при народженні дитини;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Вінницької міської ради виплатити на користь дитини позивача - ОСОБА_5, невиплачену суму допомоги при народженні дитини в розмірі передбаченому Законом України «Про Державний бюджет України» на 2015 рік, а саме 41280,00 грн., в розрахунку - одноразова допомога 10320,00 грн. та протягом 36 місяців 30960,00 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити.

Представник відповідач у запереченнях на позовну заяву (а.с. 22-23) та в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилася, просила суд у задоволенні позову відмовити з посиланням на те, що відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та п. 12 Порядку призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ 27.12.2001р. №1751, допомога при народженні призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше 12 місяців з дня народження дитини. Тобто, право батьків на одноразову допомогу при народженні дитини виникає при умові дотримання терміну звернення за призначенням - 12 місяців з дня народження дитини. Представник відповідача також зазначила, що чинним законодавством не передбачено поновлення строків звернення за зазначеною допомогою. Таким чином, на думку представника відповідача, оскільки ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а позивач звернулася за призначенням допомоги лише 17 березня 2016 року, тобто після спливу 12 місяців з дня народження дитини, відповідачем правомірно прийнято рішення про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та матеріали цивільної справи №127/23523/15-ц, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Феодосія Республіка Крим Російська Федерація, народилась ОСОБА_5, що побічно підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, видане 28 січня 2015 року Феодосійським міським відділом запису актів громадського стану Департаменту запису актів громадського стану Міністерства юстиції Республіки Крим. У графі батьки записано: батько - ОСОБА_4, мати - ОСОБА_3 (а.с. 6)

Проте, відповідно до статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначаються Тимчасово окупованою територією.

Згідно з частиною 1 статті 9 вказаного закону державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 та 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, свідоцтво про народження ОСОБА_5, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року, видане 28 січня 2015 року Феодосійським міським відділом запису актів громадського стану Департаменту запису актів громадського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, є недійсним і не створює правових наслідків, що зумовило звернення позивача до суду з заявою про встановлення факту народження дитини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2015 року у справі №127/23523/15-ц заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задоволено частково та встановлено факт народження дитини ОСОБА_5, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року, місце народження - м. Феодосія Автономної Республіки Крим, батьками якої є ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, громадянин України, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_3, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 року, громадянка України, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1). (а.с. 11-13)

29 січня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції видано свідоцтво про народження ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року. (а.с 10)

17 березня 2016 року позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, якою просила призначити допомогу при народженні дитини. (а.с. 25, 26)

Однак, рішенням Управління соціального захисту населення (Лівобережне) від 04.04.2016р. на звернення від 17.03.2016р. ОСОБА_3 відмовлено в призначенні державної допомоги при народженні дитини на доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до пункту 12 постанови КМУ №1751 «Про затвердження Порядку призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», а саме «допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини». (а.с. 14)

Визначаючись щодо правомірності позовних вимог суд виходить з того, що відповідно частини 1 статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі - Закон № N2811-XII) громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону N2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Разом з тим, за правилами статті 11 Закону N2811-XII допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Поряд з цим, пунктом 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001р. N1751 передбачено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Таким чином, вищенаведеними правовими нормами передбачено право одного з батьків дитини, який постійно проживає разом з дитиною, на отримання допомоги при народженні дитини, проте реалізація цього права ставиться в залежність від дотримання батьками дитини терміну звернення за призначенням такої допомоги (не пізніше 12 місяців з дня народження дитини).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено в судовому засіданні та зазначено вище, дочка позивача - ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а позивач звернулася за призначенням допомоги лише 17 березня 2016 року, тобто після спливу 12 місяців з дня народження дитини, а відтак відповідачем у відповідності до вимог Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», в межах повноважень та у спосіб встановлений вказаним законом прийнято рішення про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини.

Посилання позивача на ту обставину, що нею пропущений строк не з її вини, а через ситуацію, яка склалась на той час в Україні, судом до уваги не приймається оскільки спеціальним законом не передбачено можливості поновлення вищезазначеного строку, а відтак такі твердження позивача не мають юридичного значення для вирішення справи.

Крім того, суд звертає увагу на те, що після повернення з тимчасово окупованої території України до міста Вінниця в квітні 2015 року позивач мала цілком достатньо часу (9 місяців) для своєчасного звернення до відповідача з заявою про призначення допомоги при народженні дитини. Однак, до Вінницького міського суду з заявою про встановлення факту народження дитини позивач звернулася лише 6 жовтня 2015 року, тобто зі спливом майже 6 місяців після повернення в Україну.

При цьому, звернення позивача до Дарницького районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту реєстрації народження дитини не може слугувати поважною причиною пропуску 12-ти місячного строку, оскільки зазначена позовна заява, згідно з ухвалою суду від 03.11.2015р., залишена без розгляду саме через повторну неявку в судове засідання позивача.

Разом з тим, посилання позивача на те, що до отримання свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_2 за актовим записом №2 від 28.01.2016 року, вона зверталася до відповідача, однак у неї не приймали документи з посиланням на те, що свідоцтво про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1 є недійсним на території України, судом також до уваги не приймаються оскільки такі посилання не підтверджені жодними доказами.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку що позивачем не доведено належними засобами доказування правомірності заявлених вимог, натомість рішення відповідача щодо відмови у призначенні допомоги при народженні дитини відповідає нормам чинного законодавства, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 94 КАС України у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України..

Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, відсутні підстави для їх відшкодування.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 6-12, 69-72, 86, 159-162, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області. У разі, якщо судом було проголошено лише вступну та резолютивну частини, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: