Справа № 804/5884/15
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року м. Київ К/800/39617/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БУДКОМ-ФОРТ» до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення про коригування митної вартості товарів, що переглядається за касаційною скаргою Дніпропетровської митниці ДФС на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «БУДКОМ-ФОРТ» (далі - позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці ДФС (далі - відповідач), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 110100000/2014/200203/1 від 27 жовтня 2014 року про коригування митної вартості товару;

- визнати протиправною та скасувати оформлену відповідачем картку відмови у прийнятті митної декларації № 10100000/2014/00496 від 27 жовтня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що ним були виконані всі необхідні та достатні дії під час митного оформлення товару та надано митному органу всі витребувані ним документи для обґрунтування заявленої ним митної вартості товару. Враховуючи невідповідність дій відповідача вимогам чинного законодавства, позивач вважає картку відмови в прийнятті митної декларації та рішення про коригування митної вартості товарів протиправними та необґрунтованими, а також такими, що підлягають скасуванню. Так, Дніпропетровська митниця з метою встановлення доказів, які підтверджують сумнів у правильності визначення митної вартості товару, зобов'язана довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки, з цією обставиною закон пов'язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає право вчиняти дії, спрямовані на коригування митної вартості товару, що в даному випадку зроблено не було.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2015 року, адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано картку відмови Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 27 жовтня 2014 року №110100000/2014/00496.

Визнано протиправним та скасовано рішення Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 27 жовтня 2014 року №110100000/2014/200203/1.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, відповідач просить оскаржувані рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши оскаржувані рішення судів та матеріали справи в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між позивачем та компанією «Fruttaviva» SLR, Модена, Італія, був укладений контракт від 12 вересня 2014 року №2807-FV/BF на постачання продукції, відповідно до якого компанія зобов'язується поставити товар позивачу, найменування, ціна та кількість якого зазначаються у специфікаціях, що підписуються на кожну окрему поставку, та є невід'ємною частиною цього контракту. Зміна ціни товару в ході виконання контракту погоджуються сторонами.

Згідно із специфікацією від 17 жовтня 2014 року №1 до контракту №2807-FV/BF від 12 вересня 2014 року на постачання продукції фірма «Fruttaviva» SLR зобов'язалась здійснити поставку позивачу ківі у кошику у кількості 18 500 кг за ціною 0,49 EUR/кг на загальну суму 9 065 EUR. На умовах поставки - FCA Пшеворск, Польща (Інкотермс - 2010).

Відповідно до положень контракту від 12 вересня 2014 року №2807-FV/BF на постачання продукції та специфікації №1 від 17 жовтня 2014 року фірма «Fruttaviva» SLR здійснила постачання позивачу вищезазначеного товару (інвойс №1268 від 17 жовтня 2014 року).

Позивачем для здійснення митного оформлення товару 22 жовтня 2014 року подано митну декларацію №110100000/2014/229214, в якій митна вартість товару (ківі у кошику 2 ґатунку) визначена за основним методом за ціною контракту.

До митної декларації позивачем було додано:

- зовнішньоекономічний договір від 12 вересня 2014 року;

- специфікація №1 до контракту від 17 жовтня 2014 року;

- договір комісії 1209/7;

- заявка на страхування №6 від 21 жовтня 2014 року;

- рахунок-проформа від 17 жовтня 2014 року;

- інвойс №1268 від 17 жовтня 2014 року;

- договір перевезення 16/04/13 від 16 квітня 2013 року;

- договір перевезення 643 від 1 квітня 2013 року;

- прайс-лист.

Позивач за власною ініціативою подав відповідачу разом з декларацією митної вартості додаткові документи для підтвердження заявлених декларантом відомостей про митну вартість товару, а саме висновок експерта Дніпропетровської ТПП №ГО-4851 від 22 жовтня 2014 року.

Згідно договору комісії від 12 вересня 2014 року №1209/7, укладеним між ТОВ "АТБ-МАРКЕТ" (Комітент) та позивачем (Комісіонер), комісіонер (позивач) зобов'язується за дорученням комітента (ТОВ "АТБ-МАРКЕТ") за винагороду укладати від свого імені відповідні договори, в тому числі договори перевезення, проте п.3.5. зазначеного договору комісії також встановлено, що Комітент (ТОВ "АТБ-МАРКЕТ") вправі самостійно замовляти та оплачувати послуги третіх осіб, які необхідні для виконання комісійного доручення (транспортно-експедиційні послуги, послуги з перевезення вантажів територією України та в міжнародних сполученнях).

Як встановлено судом, на підтвердження обставин та вартості здійснення транспортного перевезення товару, надано СМК №б/н від 17 жовтня 2014 року (про перевезення вантажу з м. Пшеворськ, Польща до м. Дніпропетровськ, Україна, за інвойсом №1268, транспортний засіб НОМЕР_1/НОМЕР_2). Згідно договору перевезення вантажу №643 від 1 квітня 2013 року, укладеному між ТОВ "АТБ-МАРКЕТ" (Клієнт) та ПП "Транс Логістик" (виконавець), з урахуванням додаткової угоди №2 від 01 січня 2014 року, а також договору перевезення вантажу №16/04/13 від 16 квітня 2013 року, укладеного між ПП "Транс Логістик" (Замовник) та ПП «Транс-Логістик» (Виконавець), для виконання перевезення на замовлення ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» ПП «Транс Логістик» було притягнуто перевізника ПП ОСОБА_4

Також, були надані документи, що містять відомості про вартість перевезення: заявка на перевезення №Доп від 8 жовтня 2014 року відповідно до якої визначається маршрут, вартість перевезення, марка та держаний номер транспортного засобу; рахунок-проформа б/н від 17 жовтня 2014 року видана ПП "Транс Логістик" (відповідно до якої транспортні послуги з перевезення вантажу з м.Пшеворськ до п/п Ягодин автомобілем НОМЕР_1/НОМЕР_2 становлять 6500 грн. (без ПДВ), експедиторські послуги по всьому шляху слідування - 833,33 грн. без ПДВ); калькуляція витрат на доставку вантажу №22/10/2 від 22 жовтня 2014 року, відповідно до якої транспортні витрати від м. Пшеворськ до п/п Ягодин до кордону України, разом з експедиторськими послугами склали 7333,33 грн.

Відповідач, не погоджуючись із заявленою декларантом митною вартістю товару, 27 жовтня 2014 року прийняв рішення №110100000/2014/200203/1 про коригування митної вартості товару, згідно з яким відповідач провів коригування митної вартості товару, заявленої декларантом, та визначив цю вартість за резервним 6 методом.

На підставі вищезазначеного рішення відповідач оформив та надіслав декларанту електронним повідомленням картку відмови у прийнятті митної декларації №110100000/2014/00496 від 27 жовтня 2014 року.

Позивачем з метою уникнення збитків, які могли виникнути через затримку митного оформлення товару, викликану незгодою позивача з визначеною відповідачем митною вартістю товару, було здійснено митне оформлення товару із випуском у вільний обіг під фінансові гарантії.

Сплата за поставку даного товару постачальнику здійснювалась відповідно до умов зовнішньоекономічного договору та специфікації після митного оформлення товару. На підтвердження оплати було надано платіжне доручення №10 від 3 листопада 2014 року, на суму 9065 євро, призначення платежу - оплата за продукти харчування за контрактом №2807-FV/BF від 12 вересня 2014 року та swift від 7 листопада 2014 року. Для розрахунку за поставлений товар банком купувалась іноземна валюта у сумі 9065 євро на підставі заяви №10 від 3 листопада 2014 рок., у якій зазначається підстава купівлі іноземної валюти - оплата за продукти харчування за контрактом №2807-FV/BF від 12 вересня 2014 року, специфікації №1 від 17 жовтня 2014 року та митна декларація №229653.

Вказані документи були додатково надані позивачем під час дії гарантійних зобов'язань.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем разом з митною декларацією для митного оформлення товару були надані усі документи, що передбачені законодавством, які обґрунтовано та беззаперечно доводили вартісні показники товару, що імпортується, а тому у митного органу не було жодних підстав самостійно визначати митну вартість задекларованого товару за резервним методом. При цьому у митного органу не було жодних підстав для сумніву щодо заявленої позивачем митної вартості товару за основним методом.

Вищий адміністративний суд України погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина друга ). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина третя).

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), закріплено в статті 58 Митного кодексу України.

Згідно із частиною четвертою статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень ч. 10 цієї статті.

Відповідно до частини п'ятої статті 58 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

П.2 статті 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до вимог частини другої статті 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із частиною третьою вказаної статті, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати ( за наявності) такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою , контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний та авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Як встановлено судом, позивач надав відповідачу під час митного оформлення партії товару документи згідно вимог частини другої статті 53 Митного кодексу України, які в повній мірі підтверджували заявлену митну вартість товарів.

Суди попередніх інстанцій правильно не взяли до уваги посилання відповідача на те, що надані декларантом прайс-листи носять суб'єктивний характер, є необґрунтованими, оскільки ці документи взагалі відсутні у переліку обов'язкових документів, що подаються під час митного оформлення, і були надані з власної ініціативи декларанта, тому неналежність їх оформлення не може бути підставою для застосування основного методу визначення митної вартості.

Також суди попередніх інстанцій правильно не взяли до уваги доводи відповідача про те, що відсутність у товаросупровідних документах визначення категорії ківі за умови, що його сорт вказаний у рахунку-фактурі №1268 від 17 жовтня 2014 року, створює розбіжність, яка унеможливлює ідентифікувати якість товару та перевірити правильність заявленої митної вартості товару, оскільки за наданими позивачем документами однозначно простежується імпорт конкретної партії товару.

Надані позивачем документи щодо транспортної складової митної вартості містять реквізити, які дозволяють однозначно ідентифікувати вид, обсяги та партію товару, вартість його транспортування до митного кордону України і не містять розбіжностей, які б унеможливлювали перевірку контролюючим органом вартості транспортування товару.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України.

Згідно із п.1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України, контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до п.4 статті 57 Митного кодексу України у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п.2 частини першої статті 57 Митного кодексу України.

Застосування другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу. Під час консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна у митному органі ( частина п'ята статті 55 Митного кодексу України).

Статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України, підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю є виключно наявність обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/ або недостовірні відомості про митну вартість товарів.

Сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, митниця зобов'язана доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

У разі виявлення митним органом розбіжності між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, митний орган вправі витребувати від декларанта додаткові документи та здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують сумнів у правильності визначення митної вартості товарів.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у відповідача не було підстав для прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110100000/2014/00496 від 27 жовтня 2014 року та №110100000/2014/200203/1 від 27 жовтня 2014 року, то здійснення митного оформлення товару повинно було відбутися за заявленою позивачем митною вартістю.

З урахуванням викладеного Вищий адміністративний суд України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що підлягають скасуванню як протиправні картка відмови №110100000/2014/00496 від 27 жовтня 2014 року у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення відповідача про визначення митної вартості товару №110100000/2014/200203/1 від 27 жовтня 2014 року, відповідно до якого митну вартість визначено за резервним методом у розмірі 1,042 EUR/кг, тобто в іншому розмірі, ніж визначив декларант.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірне рішення митного органу про корегування митної вартості товарів та картка відмови у митному оформленні товарів підлягають скасуванню.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, а доводи, викладені в касаційній скарзі, зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати судове рішення таким, що ухвалене з порушеннями норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді :