Справа № 803/3683/15
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року Справа № 876/1165/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючогосудді ОСОБА_1,

суддів Хобор Р.Б., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу Прокуратури Волинської області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року у справі № 803/3683/15 за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Волинської області про визнання середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

03.11.2015 року ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до прокуратури Волинської області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що 05.10.2015 року наказом №442к його було звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Волинської області на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру", у зв'язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури.

Позивач вважає, що наказ прокурора про звільнення його з посади є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки при ліквідації відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Волинської області зі штатною чисельністю 8 чоловік в новоутвореному відділі процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення Управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та підтримання державного обвинувачення прокуратури Волинської області також залишилася штатна чисельність в кількості 8 одиниць. Крім цього, позивач вказує, що він з 30.11.1999 року працював на різних посадах в органах прокуратури Волинської області, на керівній посаді - заступника прокурора Іваничівського району з 25.10.2013 року по 04.06.2014 року, а з 08.08.2014 року на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Волинської області. Станом на 11.08.2015 року у його провадженні було 56 кримінальних проваджень, в яких він здійснював процесуальне керівництво та підтримував державне обвинувачення, а також виконував інші завдання та доручення керівництва. Упродовж останнього року до дисциплінарної відповідальності він не притягувався. Під час роботи в органах прокуратури неодноразово заохочувався, зокрема присвоєнням класного чину - молодший радник юстиції. У листопаді 2014 року позивач брав участь у тренінгах на тему "Застосування Кримінального процесуального кодексу України відповідно до стандартів Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод". Все це, на думку позивача, є доказом більш високого рівня кваліфікації у порівняні з іншими працівниками.

Позивач вважає, що відповідач звільненням завдав йому моральної шкоди, оскільки, незважаючи на його багаторічну працю в органах прокуратури, не врахував його професійні якості. На утриманні позивача перебуває двоє малолітніх дітей, дружина перебуває відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку Звільнення з посади позивача завдали йому значних моральних страждань та принизило його честь та гідність.

ОСОБА_2 просив визнати протиправним і скасувати наказ №442к від 05.10.2015 року про звільнення його з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Волинської області, поновити його з 05.10.2015 року на вказаній посаді, стягнути з 06.10.2015 року в його користь з прокуратури Волинської області середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у сумі 5000 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, а саме визнано протиправним та скасувано наказ №442к від 05.10.2015 року прокуратури Волинської області про звільнення ОСОБА_2 з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Волинської області, поновлено ОСОБА_2 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Волинської області з 5 жовтня 2015 року, стягнуто з прокуратури Волинської області в користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 9234 грн., постанова в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 2308 грн. підлягає негайному виконанню, в задоволенні решти позовних вимог відмовилено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки дане рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та таке, що неповно відображає обставини, які мають істотне значення для даної справи.

Просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом прокуратури Волинської області № 461к від 07.08.2014 року у зв'язку з ліквідацією відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення вказаного управління ОСОБА_2 призначено на нововведену посаду прокурора відділу процесуального керівництва при провадження досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури області з 08.09.2014 року.

Наказом Генерального прокурора України № 39ш від 15.07.2015 року у структурі та штатному розписі прокуратури Волинської області були ліквідовані окремі управління, відділи та посади, а загальну штатну чисельність ліквідованих одиниць - 53 з відповідним фондом заробітної плати зараховано до резерву Генеральної прокуратури України. Зокрема, згідно п. 1 цього Наказу, з поміж інших, було ліквідовано відділ процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення.

Натомість, пунктом 3 Наказу № 39ш від 15.07.2015 року у структурі та штатному розписі прокуратури Волинської області утворено управління нагляду у кримінальному провадженні та підтримання державного обвинувачення, в який увійшли відповідні відділи, в тому числі і відділ процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення з штатним розписом 8 посад, а саме: 1 посада начальника відділу, 1 посада заступника начальника відділу та 6 посад прокурорів відділу.

На виконання вимог вищезазначеного наказу Генеральної прокуратури України 31.07.2015 року позивача було повідомлено про ліквідацію відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Волинської області, і скорочення посади яку він обіймав, та попереджено про звільнення із займаної ним посади у зв'язку із ліквідацією та скороченням у структурі та штатному розписі апарату прокуратури області.

Також судом першої інстанції було встановлено що відповідно до інформації відділу роботи з кадрами прокуратури області, вакансії у новоствореному управлінні нагляду у кримінальному провадженні заповнювалися одразу, а призначення на відповідні посади відбувалися в серпні - вересні 2015 року.

Разом із тим ОСОБА_2 жодної посади як в управлінні нагляду у кримінальному провадженні та підтримання державного обвинувачення, так і в інших структурних підрозділах прокуратури Волинської області з моменту його попередження про наступне звільнення, запропоновано не було.

Наказом прокуратури Волинської області №442к від 05.10.2015 року, ОСОБА_2 звільнено з займаної посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури області з 05 жовтня 2015 року на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру"у зв'язку зі скороченням кількості прокурорів органу прокуратури.

Задовольняючи позовні вимоги частково у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не дотримано порядку вивільнення працівників, встановленого статтями 40, 49-2 КЗпП України, а відтак оскаржуваний наказ від 5 жовтня 2015 року №442к є протиправним та підлягає скасуванню, так як звільнення ОСОБА_2 здійснено з порушенням законодавства про працю.

У відповідності до довідки прокуратури Волинської області від 12.11.2015 року №18-188 вих. доходи ОСОБА_2 за два останні місяці роботи (серпень та вересень 2015 року) становлять 12242,16 грн., отже середньоденний заробіток становить 291,48 грн.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, позивачу підлягає виплата заробітної плати за період з 6 жовтня 2015 року по день винесення рішення судом про поновлення на роботі 27 січня 2015 року, що загалом становить 79 робочих днів. Таким чином сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 становить 23026,92 грн. (291,48 х 40).

При стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд враховував те, що з 07 жовтня по 31 грудня 2015 року Луцьким міським центром зайнятості ОСОБА_2 була виплачена допомога по безробіттю у сумі 13792,92 грн.

З врахуванням виплаченої допомоги по безробіттю стягненню з прокуратури Волинської області в користь ОСОБА_2 підлягає середній заробіток у сумі 9234 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з прокуратури Волинської області моральної шкоди у сумі 5000 грн. суд першої інстанції зазначив, що такий задоволенню не підлягають, оскільки в судовому засіданні позивачем не доведені понесені ним втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань та приниження його честі та гідності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це не йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи, що Законом України «Про прокуратуру» не врегульовано спірні правовідносини, підлягає застосуванню трудове законодавство.

Так, однією з умов звільнення прокурора з посади згідно пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» є ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Поряд із цим, не виключається звільнення прокурорів за правилами Кодексу законів про працю України у випадках, коли підстави звільнення є загальними, передбаченими законодавством про працю. В такому разі роботодавцем мають бути дотримані і гарантії при звільненні, передбачені трудовим законодавством.

Із приписів статті 51 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) вбачається, що однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частини першої та другої статті 49-2 цього ж Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Частина третя статті 49-2 КЗпП України встановлює, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення наведених положень Кодексу законів про працю України, суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган зобовязані повідомити працівника про наступне вивільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці не пізніше ніж за два місяці та одночасно запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

При дослідженні підстав звільнення ОСОБА_2 за пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», які відображені в оскаржуваному наказі № 442к від 05 жовтня 2015 року, вбачається, що під зміною в організації виробництва і праці відповідач повязує реорганізацію та скорочення у структурі і штатному розписі прокуратури Волинської області.

Однак, згідно розяснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

З аналізу вищевикладеної норми трудового законодавства та розяснень, які надані Пленумом Верховного суду України, можливо виділити дві окремі підстави для звільнення працівника за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, а саме: 1) зміни в організації виробництва і праці шляхом реорганізації підприємства, установи чи організації; 2) зміни в організації виробництва і праці шляхом скорочення чисельності або штату працівників.

Відтак, необхідно звернути увагу на те, що правомірним може вважатися звільнення, яке проведено як за наявності для цього законних підстав (передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України), так із дотриманням визначеної Кодексом законів про працю України процедури звільнення.

Аналіз норми пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України дає підстави для висновку, що підставою для розірвання трудового договору за ініціативи власника або уповноваженого ним органу є зміни в організації виробництва і праці, які у свою чергу можуть мати місце у випадках ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Тобто, під змінами в організації виробництва і праці, які можуть бути підставою для розірвання трудового договору слід розуміти, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників, що призводить до скорочення займаної працівником посади та зумовлює його звільнення у випадку неможливості переведення працівника на іншу посаду.

Відповідач зазначив, що реорганізація прокуратури Волинської області полягала у ліквідації відповідних структурних підрозділів та утворення нових підрозділів, зокрема управління, в яке входить пять відділів та новоутворені відділи прокуратури Волинської області, призначення на посади у які здійснювалося у формі нового добору.

Однак, із зазначеними доводами відповідача погодитись не можна, оскільки вживані у пункті 1 частини першої статті 40 КЗпП України поняття «ліквідація», «реорганізація», «перепрофілювання», «банкрутство», «скорочення чисельності або штату працівників» - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Із матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що прокуратура Волинської області як юридична особа ні ліквідована, ні реорганізована не була, відповідних відомостей Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не містить.

Зміна системи органів прокуратури у звязку з набранням чинності 15 липня 2015 року Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-УІІ «Про прокуратуру», а саме набуття обласними прокуратурами статусу регіональних, не передбачає відмову держави від виконання завдань та функцій такої особи, що є виключною підставою для констатації факту про ліквідацію юридичної особи публічного права, та про що неодноразово висловлювався Верховний Суд України у своїх рішеннях (зокрема, постанова від 27.05.2014 № 21-108а14).

Відтак, на відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників.

Зазначений висновок узгоджується також із нормою частини третьої статті 36 КЗпП України, відповідно до якої в разі реорганізації підприємства, установи, організації (злиття, приєднання, поділ чи перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частина перша статті 40 КЗпП України).

Щодо обставин повязаних із скороченням чисельності та штату працівників прокуратури Волинської області, які також визначені як підстава для звільнення позивача, слід зазначити на наступне.

На час проходження ОСОБА_2 служби діяв штатний розпис прокуратури Волинської області від 01 лютого 2015 року, який затверджений заступником Генерального прокурора України, мав 146 штатних одиниць, відповідно до якого підлягали ліквідуванню 11 відділів (47 одиниць) та скорочення посад у інших відділах (14 посад), що в загальній кількості складає 61 одиницю.

У звязку із набранням чинності 15 липня 2015 року Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 14 жовтня 2015 року, на виконання статті 14 зазначеного Закону Генеральним прокурором України видано наказ від 15 липня 2015 року № 39ш.

Відповідно до нового штатного розпису, керуючись наказом від 15 липня 2015 року № 39ш утворено нове управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та підтримання державного обвинувачення у складі п'яти відділів, штатною чисельністю 24 одиниці. Крім того, утворено ще п'ять відділів поза межами управління та встановлено одну штатну одиницю відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави управління представництва, захисту інтересів громадян і держави в судах - всього 17 штатних одиниць.

Штатна чисельність оперативних посад в результаті ліквідації та скорочення відділів та прокурорів відділів, які зазначені у наказі № 39ш зменшилася із 61 до 41 одиниці.

Також при ліквідації відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Волинської області, де працював ОСОБА_2, із штатною чисельністю 8 одиниць (начальник відділу-1, заступник начальника відділу-1, прокурор відділу-6), в новоутвореному відділі процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення Управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та підтримання державного обвинувачення прокуратури Волинської області також залишилась штатна чисельність в кількості 8 одиниць (начальник відділу-1, заступник начальника відділу-1, прокурор відділу-6).

Отже, при ліквідації відповідного відділу, фактично роботодавець мав у першу чергу запропонувати його працівникам роботу у відділі, який новоутворено з тими ж функціями.

Згідно записів трудової книжки з 30.11.1999 ОСОБА_2 працював на різних посадах в органах прокуратури Волинської області, на керівній посаді - заступника прокурора Іваничівського району з 25.10.2013 по 04.06.2014, з 04.06.2014 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів ОВС при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення, а з 08.08.2014 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Волинської області.

У разі відсутності посади на якій перебував позивач(з обємом повноважень, які існували на дату звільнення) роботодавець зобовязаний запропонувати іншу посаду відповідно до кваліфікації працівника, а в разі незгоди на іншу роботу, роботодавець зобовязаний виконати судове рішення, здійснивши відповідні зміни в організації праці.

Всупереч зазначеним положенням трудового законодавства, відповідачем не було запропоновано позивачу жодної із посад, передбачених у штатному розписі прокуратури Волинської області.

Вакансії у новоствореному управлінні нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та підтримання державного обвинувачення та у новоутворених відділах заповнювались відразу після прийняття до виконання наказу Генерального прокурора України від 15 липня 2015 року №39ш.

Тобто, починаючи з 27 липня 2015 року вільні посади як в новоствореному управлінні, так і в інших відділах прокуратури Волинської області існували та поступово заповнювалися.

Отже, в прокуратурі Волинської області існували вакантні посади та проводився добір працівників для їх зайняття, а, відтак, зазначене свідчить, що існувала можливість для працевлаштування позивача на нову посаду, яку роботодавець, відповідач, всупереч частини третьої статті 49-2 КЗпП України не реалізував, вимоги статті 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі також не врахував, а тому таке звільнення колегія суду вважає не законним.

Враховуючи вищенаведене, колегія суду вважає, що даний адміністративний позов є підставним, обґрунтованим і підлягає до задоволення.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при вирішенні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Прокуратури Волинської області - залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року у справі № 803/3683/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Р.П. Сеник

Судді : Р.Б. Хобор

ОСОБА_3

Повний текст рішення виготовлено 01.06.2016 року.