Справа № 803/517/16
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року Справа № 803/517/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Шикун О.Є.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Арендарчука О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 12.02.2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.02.2016 року №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Луцькою ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування суб'єктом підприємницької діяльності, дотримання вимог валютного та іншого законодавства ОСОБА_3 за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, про що відповідачем складено акт від 19.01.2016 року №106/17-01/.

З висновками вказаного акту позивач не погодився та подав заперечення. Вказує, що розгляд його заперечення було проведено із порушеннями чинного законодавства, відповідач неправомірно не прийняв заперечення до розгляду. Такі дії відповідача оскаржувались позивачем в судовому порядку.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.02.2016 року №, яким позивачу донараховане грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 429016,39 грн., в тому числі за основним платежем - 343213,10 грн. та 85803,29 грн. - штрафними санкціями.

Позивач не погоджується із вказаним рішенням контролюючого органу та висновками, викладеними в акті перевірки від 19.01.2016 року №106/17-01/, оскільки такі висновки базуються на неповному дослідженні документів, наявних у позивача.

Зазначає, що на підтвердження правомірності включення позивачем до валових витрат сум, які було понесено ним в процесі здійснення господарської діяльності, посадовим особам відповідача при перевірці надавались оригінали податкових накладних та відповідні оригінали фіскальних чеків, а тому висновки відповідача про включення сум витрат до валових витрат на підставі рахунків-фактур є такими, що не відповідають дійсності. Вказує, що відповідно до положень чинного законодавства, документами, які підтверджують витрати можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг, а тому наявними в позивача первинними документами повністю підтверджується правомірність включення понесених витрат при здійсненні господарської діяльності до сум валових витрат.

Також позивач вказує, що твердження контролюючого органу про неможливість встановлення походження грошей, виданих працівникам позивача на відрядження, є необґрунтованими, оскільки використання готівкових коштів, виданих позивачем на відрядження, повністю відповідає вимогам «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого Постановою НБУ від 15.12.2004 року №637, з огляду на відсутність будь-яких обмежень.

Позивач зазначає, що до акту перевірки внесено необ'єктивні дані, які вказують на невідповідність висновків даного акту вимогам чинного законодавства, а тому і прийняте на його основі податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Також в додаткових поясненнях (т.1, а.с. 60-68) позивач вказав, що ним було відображено в даних бухгалтерського обліку операції щодо використання підзвітних сум, отриманих (використаних) його найманими працівниками. Зазначив, що найманими працівниками (водіями) було подано відповідні звіти про використання коштів, наданих на відрядження. Підставою для оформлення та затвердження вказаних звітів були відомості, в тому числі згідно первинних документів, які було надано суб'єктами господарювання країни перебування - Республіки Польща.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

В письмових запереченнях проти позову представник відповідача адміністративний позов не визнав та вважає його безпідставним, виходячи з наступного.

Представник відповідача вказує, що згідно з наданими позивачем до перевірки документами підприємцем у податковій декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік до валових витрат віднесено суму коштів 122143,70 грн., та за 2014 рік - 1900452,36 грн. до статті витрат «придбання запчастин», що не є документально підтвердженими. У 2013-2014 роках підприємцем було здійснено придбання автозапчастин на території Республіки Польща на загальну суму 2022596,06 грн., і дані суми були включені до складу валових витрат на підставі рахунків-фактур наданих позивачу компаніями «SCANIA» Polska S.A., «ZAWRAT» TIR SERWIS та «PKS CHELM» S.A.. Представник відповідача вказує, що дані рахунки свідчать лише про придбання запчастин на території Польщі, але відсутні будь-які документи, що вказують на надані послуги по встановленню (ремонту) запчастин на автомобілі, то позивач не довів понесених витрат у господарській діяльності в період 2012-2014 років. Зазначає, що під час перевірки не було можливо встановити походження грошей, які були сплачені за надані послуги при здійсненні ремонтів автомобілів в Республіці Польща. У зв'язку з цим позивачем завищено валові витрати на загальну суму 2022596,06 грн.

На підставі наведеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких мотивів та підстав.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 12.02.2016 року №, з огляду на таке.

Судом встановлено, що Луцькою ОДПІ в період з 21.12.2015 року по 13.01.2016 року було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_3 за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, про що було складено акт №106/17-01/ від 19.01.2016 року (т.1, а.с.17-42).

В акті перевірки контролюючим органом зроблено висновок про порушення позивачем податкового законодавства, а саме: п.44.1 ст.44, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1, п.177.2, п.177.4, ст.177 Податкового кодексу України (далі - ПК України), внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб в сумі 343213,14 грн., зокрема за 2013 рік в сумі 20136,23 грн. та за 2014 рік в сумі 323076,91 грн.; ст.7, п.2, 3, 9 ст.9 розділу ІІІ Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI, внаслідок чого занижено єдиний соціальний внесок на загальну суму 145845,04 грн., в тому числі за 2012 рік в сумі 36415,57 грн., за 2013 рік на 44577,00 грн. та за 2014 рік на 64852,47 грн. На підставі складеного акта перевірки №106/17-01/ від 19.01.2016 року Луцькою ОДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.02.2016 року №.

Податковим повідомленням-рішенням від 12.02.2016 року № позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 429016,39 грн., в тому числі за основним платежем - 343213,10 грн. та 85803,29 грн. - штрафними санкціями (т.1, а.с.11).

Контролюючий орган зробив висновок про заниження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 податку з доходів фізичних осіб в сумі 343213,14 грн. на підставі неможливості підтвердження позивачем використання у своїй господарській діяльності запчастин, суми на придбання яких було віднесено до валових витрат.

Щодо встановлених Луцькою ОДПІ порушень позивачем податкового законодавства слід зазначити наступне.

Особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від здійснення господарської діяльності, що перебуває на звичайній системі оподаткування, встановлено статтею 177 ПК України.

Згідно з підпунктом 177.1., пункту 177.2 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п.44.2 ст.44 ПК України).

Статтею 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996-ХІV) встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Такі ж вимоги до первинних документів встановлені пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704.

Згідно зі статтею 1 Закону №996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкової ознаки господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Договори, податкові, видаткові накладні, платіжні доручення є підставою для податкового та бухгалтерського обліку, якщо вони засвідчують факт вчинення господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_3 займається міжнародними перевезеннями, і відповідно протягом 2013-2014 років ніс витрати, пов'язані із закордонними відрядженнями водіїв, ремонтом та обслуговуванням автомобілів, якими здійснюється надання послуг з перевезення вантажів.

Судом встановлено, що працівники позивача придбавали запчастини, здійснювали ремонт та обслуговування автомобілів, належних позивачу, в Республіці Польща.

Так, зокрема, ремонт та обслуговування вантажних автомобілів позивача здійснювалось компаніями-нерезидентами: SCANIA» Polska S.A., «ZAWRAT» TIR SERWIS та «PKS CHELM» S.A.. Також у даних компаній придбавались запчастини для вантажних автомобілів.

Вказані компанії є діючими, що підтверджується наявними в матеріалах справи актуальними витягами з реєстру підприємців із належним перекладом на українську мову (т.1, а.с. 72-129).

З матеріалів справи слідує, що між позивачем та фізичними особами укладались трудові договори, на підставі яких працівники зобов'язувались виконувати обов'язки водіїв, слідкувати за автомобілем та обслуговувати його. (т.2., а.с. 215-244).

На підставі відповідних розпоряджень водії відправлялись у відрядження - здійснювали вантажні перевезення за межі митної території України, направлялись для придбання запчастин. (т.3, а.с. 122-231).

Також судом встановлено, що особам, які направлялись у відрядження надавались готівкові кошти. Вказане підтверджується наданими позивачем видатковими касовими ордерами (т.3, а.с. 2-121).

За рахунок наданих позивачем коштів водіями придбавались відповідні запчастини для вантажних автомобілів та причепів, оплачувались необхідні для обслуговування автомобілів послуги.

Купівля запчастин та послуг водіями підтверджується наданими суду копіями звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, з долученими до них первинними документами (фіскальними чеками та податковими накладними).(т.1, а.с. 130-250, т.2, а.с. 1-214).

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що надані позивачем рахунки свідчать лише про придбання запчастин на території Польщі, з посиланням на відсутність документів, що засвідчують факти встановлення придбаних запчастин на автомобілі, оскільки позивачем в процесі судового розгляду справи було подано копії відповідних актів приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів, (т.4, а.с. 1-136), які підписувались з однієї сторони позивачем, а з іншої - водіями, які були уповноважені обслуговувати автомобілі та причепи, належні позивачу. За відомостями, що зазначені у вищевказаних актах, можливо встановити найменування та кількість запчастин, що встановлювались при ремонті та обслуговуванні автомобілів.

Також судом до уваги не беруться заперечення із посиланням на неможливість встановлення походження грошей, наданих працівникам позивача на відрядження, оскільки в акті від 19.01.2016 року №106/17-01/ відсутнє фіксування касових порушень позивачем. Крім того, в матеріалах справи наявні видаткові касові ордери, (т.3, а.с. 2-121), якими зафіксовано факти передачі готівкових коштів водіям, що направлялись у відрядження.

Операції щодо купівлі запчастин, ослуговування автомобілів та причепів, в повній мірі були належним чином відображені позивачем в податковому обліку. На підставі документів, які було видано компаніями-нерезидентами працівникам позивача, ОСОБА_3 було сформовано відповідні дані про доходи та витрати за відповідні звітні періоди, коли здійснювався ремонт/обслуговування автомобілів.

На думку суду, всі первинні документи оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства та містять достатні реквізити, передбачені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та пунктом 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку".

Луцькою ОДПІ не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, чи ґрунтуються на інших документах, недійсність даних яких установлена судом, а тому зазначені документи є підставою для бухгалтерського обліку.

З огляду на реальність використання придбаних працівниками позивача за межами митної території України товарів та послуг у господарській діяльності ОСОБА_3, можливість ідентифікувати придбання товарів та послуг за первинними документами, слід зазначити, що не відображення в актах прийомки-здачі певних реквізитів не може бути підставою для позбавлення позивача як платника податків права на формування відповідно доходу та витрат за вказаними операціями.

Крім того, суд враховує, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів не може бути підставою для висновків про не підтвердження понесених витрат, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань позивача, його власному капіталі у зв'язку з господарською діяльністю.

Отже, у судовому засіданні встановлено, що позивачем правомірно включено суми, витрачені працівниками на обслуговування та ремонт автомобілів, до складу валових витрат у загальному розмірі 2022596,06 грн. за 2013-2014 роки, а тому Луцька ОДПІ помилково дійшла висновку про заниження позивачем податку з доходів фізичних осіб в сумі 343213,14 грн. Відтак прийняте Луцькою ОДПІ податкове повідомлення-рішення від 12.02.2016 року № на загальну суму 429016,39 грн., в тому числі за основним платежем - 343213,10 грн. та 85803,29 грн. - штрафними санкціями є протиправним та підлягає скасуванню.

З наведених вище підстав адміністративний позов підлягає задоволенню повністю шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Луцької ОДПІ № від 12.02.2016 року.

Судові витрати суд вирішує за правилами статті 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 158, 160 ч.3, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 12.02.2016 року №.

Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір в розмірі 4290 (чотири тисячі двісті девяносто) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.186 КАС України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі до 06.06.2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Р.С. Денисюк