Справа № 808/4850/15
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2016 рокусправа № 808/4850/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Коршуна А.О.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року у справі № 808/4850/15 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Вільнянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вільнянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 форми Р від 28.05.2015 року про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на 43185,38 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями на 19123,97 грн., всього на 62309,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неправомірність податкового повідомлення-рішення, з огляду на те, що розміри орендної плати, які були сплачені ФОП ОСОБА_1 в 2012-2014 роках орендодавцям, та є обєктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб, відповідають вимогам чинного законодавства.

Отже, порушень норм законодавства, що регулює питання сплати податку на доходи фізичних осіб, позивачем, як податковим агентом орендодавців, порушено не було.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції послався на заниження позивачем обєкту оподаткування податком на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся, з огляду на те, що розмір орендної плати за землю не може бути меншим, ніж встановлений п. п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, тоді як в п. 9 договорів оренди сторони погодили орендну плату в розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 650 грн., та є меншим, ніж це передбачено названими статтями кодексу.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13.10.2015 року та задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції припустився помилкових висновків, вказуючи, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст.288 Податкового кодексу України, оскільки у зазначеній статті йдеться про землі державної та комунальної власності, тоді як позивачем в оренду було взято землі, що належать на праві приватної власності громадянину ОСОБА_2, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору оренди від 02.01.2007 року та довідкою Виконавчого комітету Гнаровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 28.10.2015 року №1217, де зазначено, що ФОП ОСОБА_1 не орендує землі державної та комунальної власності на території Гнаровської сільської ради.

Також вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на доводи позивача щодо того, що переважна кількість договорів укладена ще за декілька років до прийняття Указу Президента України №725/2008 від 19.08.2008 року «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)». Між тим, чинним на момент укладання сторонами договору оренди земельної ділянки Указом Президента України №92/2002 від 02.02.2002 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» визначено плату за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 1,5% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю). Указом Президента України №725/2008 від 19.08.2008 року внесено зміни в Указ Президента України №92/2002 від 02.02.2002 року в частині, що стосується орендної плати та рекомендовано встановлення її на рівні не менше 3%. Оскільки Указ №725/2008 був прийнятий вже після укладання позивачем договору оренди та носить рекомендаційний характер, він може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору, а не для її автоматичної зміни і підвищення до 3%.

Зазначає, що до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про орендну плату», положення Цивільного та Земельного кодексів України, а відтак, суд першої інстанції припустився помилкового висновку щодо того, що зміна орендної плати за податковим законодавством тягне за собою автоматичну зміну орендної плати та донарахування податкового зобовязання.

Представник позивача у судових засіданнях доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.04.2016 року проти апеляційної скарги заперечив, просив залишити постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обгрунтовану.

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи 12.05.2016 року повідомлявся у встановленому порядку, свого представника для участі у її розгляді не направив.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 укладались договори оренди земельних паїв з громадянами-землевласниками Гнаровської сільської ради. Станом на 01.01.2013 року 170 договорів оренди зареєстровані у Запорізькій регіональній філії ДП Центр державного земельного кадастру, загальною площею 566,0161 га.

Згідно змісту названих договорів, зокрема, відповідно до умов договору оренди землі від 02.01.2007 року, орендодавець ОСОБА_2 надає, а орендар ФОП ОСОБА_1 приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Гнаровської сільської ради. Відповідно до п. 9 орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та на момент укладання договору становить 650 грн. на рік.

Вільнянською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області, на підставі п. 75.1 ст. 75, відповідно до ст. 77, ст.81,п.82.1 ст. 82 Податкового кодексу України було проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, за результатами якої складено Акт перевірки від 08.05.2015 № 294/17/НОМЕР_2.

Відповідно до акту перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 29.11.2013 було нараховано орендну плату за 2013 рік в сумі 331990,00 грн. та виплачено в повному обсязі 282191,50 грн. згідно відомості на виплату орендної плати. Утриманий податок на доходи фізичних осіб склав 49798,50 грн. За даними обліку ФОП ОСОБА_1 база оподаткування податком на доходи фізичних осіб при виплаті орендної плати за 2013 рік складає 331990,00 грн., за даними перевірки база оподаткування складає 454434,98 грн.

Також, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 29.11.2013 було частково нараховано орендну плату за 2014 рік в сумі 112000,00 грн. та частково виплачено в рамках нарахованих доходів 95200,00 грн. згідно відомості на виплату орендної плати. Утриманий податок на доходи фізичних осіб склав 16800,00 грн. Заданими обліку ФОП ОСОБА_1 об'єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб при частковій виплаті орендної плати за 2014 рік складає 112000,00 грн., за даними перевірки - 154957,50 грн.

Невірне визначення обєкта оподаткування при виплаті орендної плати у 2013 та 2014 роках призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 43185, 38 грн. (в т.ч. 18366, 75 грн. з граничним терміном перерахування 01.10.2013 року, 18366, 75 грн. з граничним терміном перерахування 02.12.2013 року, 6443, 62 грн. з граничним терміном перерахування 02.12.2014 року).

На підставі висновків акту перевірки 28.05.2015 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми Р № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у загальному розмірі 62309,35 грн. (43185, 38 грн. основного боргу, 18613, 97 грн. штрафних (фінансових) санкцій ст..127 ПК України, 510 97 грн. штрафних (фінансових) санкцій ст..119ПК України)

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів, дослідивши обставини справи, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 170.1.1 ст.170 ПК, податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

Згідно змісту акту перевірки № 294/17/НОМЕР_2 від 08.05.02015 року (а.с.26-28), заперечень на позов (а.с.50-53) та рішення суду першої інстанції, порушення, допущенні позивачем як податковим агентом орендодавців, полягали у невірному визначенні коефіцієнта, передбаченого ст.. 289 ПК України, а також у звязку з тим, що розмір орендної плати визначався згідно умов договору оренди (1,5 % вартості земельної ділянки), без врахування норм Указу Президента України від 02.02.2002 року № 92 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних ділянок та земельних часток (паїв)», у якому йдеться про плату за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної часки (паю) та поступове збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря, та п.288.5 ст.288 ПК України.

Згідно змісту апеляційної скарги, позивач вважає безпідставним визначення розміру орендної плати, виходячи з норм Указу Президента України та ст.. 288 ПК України.

Колегія суддів частково погоджується з доводами позивача, виходячи з такого.

Відповідно до п. 170.1.1 ст.170 ПК України у редакції від 18.01.2013 року, податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. При цьому об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі.

Згідно п.288.5 ст.288 ПК України, у редакції від 18.01.2013 року, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою:

для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом;

для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Ст. 272 ПК України, у редакції від 13.11.2013 року передбачено, що ставки податку за один гектар сільськогосподарських угідь встановлюються у відсотках від їх нормативної грошової оцінки у таких розмірах:

для ріллі, сіножатей та пасовищ - 0,1;

для багаторічних насаджень - 0,03.

За сільськогосподарські угіддя, що надані в установленому порядку і використовуються за цільовим призначенням, у тому числі військовими сільськогосподарськими підприємствами, незалежно від того, до якої категорії земель вони віднесені, податок справляється за ставками, визначеними пунктом 272.1 цієї статті.

Отже, норми Податкового кодексу України, у редакції чинній у період з 18.01.2013 року по 01.04.2014 року (момент набрання чинності Законом № 1166-VII від 27.03.2014 року) передбачали мінімальний розмір орендної плати за землі сільхозпризначення у розмірі 0,1-0,03 відсотка від нормативної грошової оцінки сільгоспугідь.

Пояснень стосовно того, до яких саме угідь відносились землі, орендовані позивачем, а також відносно того, яка сума підлягала сплаті, виходячи з норм ст..ст.170, 272, 288 ПК України у редакції від 18.01.2013 року та з урахуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель, передбачених п.289.2 ст.289 ПК України, відповідач не надав, як і відповідних розрахунків, що підтверджують наявність заниження обєкту оподаткування згідно п.170.1.1 ст.170 ПК України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів обґрунтованості нарахування сум, що підлягали сплаті за станом на 01.01.2013 року та 02.12.2013 року, а також штрафних санкцій, повязаних із нарахуванням названих сум.

Згідно розрахунку відповідача, вказані вище нарахування склали 36733, 50 грн. основного боргу (18366, 75 грн.+18366, 75 грн.)та 13775, 07 грн. штрафних санкцій (4591, 69 грн.+9183, 38 грн.).

Доводи відповідача стосовно того, що під час визначення податкового зобовязання позивачу необхідно було застосувати Указ Президента України №92/2002 від 02.02.2002 року, не приймаються судом апеляційної інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Згідно п.5.2.ст.5 названого Кодексу, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

За станом на 2013-2014 р.р. Податковий кодекс містив норми ст..288, у яких визначались підстави нарахування орендної плати, платники орендної плати, розмір та умови внесення орендної плати, її мінімальний розмір, порядок визначення вартості земельної ділянки, тощо.

Таким чином, Податковий кодекс регулював відносини оренди землі, зокрема, індексація вартості земельних ділянок, на якій наполягає податковий орган, передбачена саме ст..289 ПК України.

Відповідно до норм п.4.1.4 ст.4 ПК України принципом діяльності податкового органу є презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що нарахування суми 36733, 50 грн. основного боргу та 13775,07 грн. штрафних санкцій є необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам ст..ст. 1, 4, 5 ПК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції виходить з принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України та правової позиції Верховного Суду України, що міститься в постанові від 02.12.2014 року.

Щодо решти нарахувань слід зазначити наступне.

Нарахування суми 8, 26 грн., яке є наслідком порушення п.п.164.1.2 п.164.1 ст.164, п.п. 164.2.17 п.164.2 ст.164, п.п.168.1.1 п. 168.1 ст.168 Податкового Кодексу України та повязано з отриманням додаткового блага, позивачем не оскаржується.

Нарахування суми 6443, 63 грн. строком сплати 01.12.2014 року слід визнати обгрунтованим, виходячи з норм Податкового кодексу України у редакції, чинній з 01.04.2014 року.

Так, згідно з п. 288.1 ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п. 288.2 ст. 288 ПК України).

Відповідно до п. 288.3 ст. 288 ПК України об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Згідно з п. 288.4 ст. 288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Пунктом 288.5 ст. 288 ПК України (в редакції Закону України від 27.03.2014 № 1166-VII) передбачено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі оренди.

Згідно норм ст..289 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:

Кi = [І - 10]:100,

де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін не перевищує 110 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 110.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Доказів належного застосування коефіцієнтів позивачем не надано.

Таким чином, нарахування суми 6443, 62 грн. відповідає чинному законодавству.

Доводи позивача щодо безпідставного застосування відповідачем норм ст..288 ПК не приймаються судом, виходячи з такого.

Для цілей визначення оподаткування доходів фізичних осіб вирішальне значення має виплата доходу. За умови фактичного здійснення операції з надання фізичною особою в оренду земельної ділянки у орендаря під час виплати орендного платежу виникає обов'язок з обчислення, утримання та перерахування до бюджету податку з доходів з фізичних осіб із суми виплаченої орендної плати. При цьому податкове законодавство не пов'язує виникнення у орендаря статусу податкового агента з дотриманням учасниками орендних правовідносин вимог цивільного та земельного законодавства під час укладення та виконання договору оренди. Адже об'єкт оподаткування податком з доходів фізичних осіб виникає за наслідками здійснення господарської операції, а не за результатами укладення договору, та за фактом одержання платником цього податку доходу, тоді як Податковий кодекс України не обумовлює застосування наведених у ньому правил оподаткування доходів фізичних осіб-орендодавців дотриманням порядку укладення та реєстрації договору оренди земельної ділянки.

Що стосується штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне врахувати наступне.

Відповідно до абз.1-6 ст.127 ПК не нарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Приймаючи до уваги неправомірність нарахування суми 36733, 50 грн., штрафні санкції, нараховані на суми 8, 26 грн. та 6443, 62 грн. повинні бути зменшені до 25 та 50 відсотків відповідно.

Як свідчать висновки акту перевірки та пояснення відповідача, перевіркою встановлено порушення підпункту 164.1.2 пункту 164.1 статті 164, підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ в результаті чого, допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму 8,26грн., у тому числі за 2014 рік - 8,26грн (граничний термін перерахування податку 09.07.2014).

Під час перевірки виявлено порушення статті 51, пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI в частині не включення до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) відомостей про суми виплаченого : додаткового блага фізичній особі.

Відповідно до п.119.2. Неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривен. Доводів спростування викладеного вище позивачем не наведено.

Таким чином, штрафні санкції у сумі 510 грн. слід визнати такими, що застосовані податковим органом правомірно.

Отже, позовні вимоги позивача щодо скасування податкового повідомлення рішення слід визнати обґрунтованими частково у сумі, що складає 52123, 62 грн.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року скасувати, позов задовольнити частково, визнавши протиправним та скасувавши податкове повідомлення-рішення Вільнянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області № форми «Р» від 28.05.2015 року в частині визначення грошового зобовязання у сумі 52123,62 грн. (36733,50 основного платежу та 15390,12 грн. штрафних санкцій). В задоволенні решти позову відмовити.

Керуючись ст.195,196,198,202,205,207 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року у справі № 808/4850/15 - скасувати. Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вільнянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області № форми «Р» від 28.05.2015 року в частині визначення грошового зобовязання у сумі 52123,62 грн. (36733,50 основного платежу та 15390,12 грн. штрафних санкцій).

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, адреса: 70033, Запорізька область, с.Новотроїцьке, вул.Шкільна, 80а) судовий збір у сумі 1577,00 грн.

отримувач коштів УДКСУ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37989274 Банк отримувача ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області м.Дніпропетровськ Код банку отримувача (МФО)805012 Рахунок отримувача 1004 Код класифікації доходів бюджету 22030101.

призначення платежу: *; 101; судовий збір: за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ()

Присудити на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, адреса: 70033, Запорізька область, с.Новотроїцьке, вул.Шкільна, 80а) за рахунок бюджетних асигнувань Вільнянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (, 70002, Запорізька область, м.Вільнянськ, вул.Космодемянської,2) 3222,83 грн. (три тисячі двісті двадцять дві гривні) судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.О. Коршун