Справа № 826/2442/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 травня 2016 року № 826/2442/16

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ЛІДЕР» до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО ЛІДЕР» (далі по тексту також - позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві (надалі також - відповідач), в якому просило: - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 07.09.2015 (форма «Р»), винесене ДПІ у Дарницькому р-ні ГУ ДФС у м. Києві, про нарахування ТОВ «ЕКО ЛІДЕР» () податку на прибуток в сумі 2 806 324 грн. 00 коп. та штрафних (фінансових санкцій) в сумі 701 581 грн. 00 коп.; - судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 5 2618 грн. 58 коп. стягнути на користь ТОВ «ЕКО ЛІДЕР» за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві ().

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що оспорюване податкове повідомлення - рішення є протиправним, позаяк прийняте відповідачем за відсутності у своїх діях порушень податкового законодавства.

Відповідач пояснень чи заперечень щодо заявлених позовних вимог не виклав, явки повноважного представника до суду не забезпечив, про час, дату і місце проведення судового розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду про наступне.

Фактичні обставини справи свідчать, що відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ «ЕКО ЛІДЕР» з питань дотримання податкового законодавства при проведенні господарських відносин з ТОВ «ОІЛ ІНТРЕЙД», (попередня назва ТОВ «Лирокс Групп») за період з 01.10.2014 року по 30.11. 2014 року, за результатами якої складено акт від 26.08.2015 №4955/26-51-22-02/3874521.

В ході перевірки відповідач дійшов до висновку про факт не підтвердження реальності здійснення операцій з отримання товару ТОВ «ЕКО ЛІДЕР» у ТОВ «Дирокс-Груп», та операції з продажу цих товарів контрагентам-покупцям.

Поряд з цим, перевіркою встановлено відсутність об'єктів оподаткування, які підпадають під визначення ст.22, ст. 135, ст.138 ст.185 Податкового кодексу України по операціях з отримання товарів у підприємства - постачальника ТОВ «Лирокс - Груп» (5) та по операціях з продажу цих товарів підприємствам - покупцям за період з 01.10.2014 року по 30.11.2014 року; порушення п.120.1 ст.120 Податкового Кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010р., із змінами та доповненнями, в частині подання податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2014р. з порушенням встановленого граничного терміну подання податкової звітності; порушення п.п.14.1.257 п.14.1 ст.14, п.п.135.5.4, п. 135.5 ст.135 Податкового кодексу України, в результаті чого в періоді, що перевірявся, занижено податок на прибуток всього на суму 2 806 324 грн. в т.ч. за 2014 рік - 2 806 324 грн.

На підставі висновків перевірки, відповідачем 07.09.2015 прийнято податкове повідомлення - рішення №, згідно якого позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 2806324грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 701581 грн.

Позивач категорично не погоджуючись із правомірністю податкового повідомлення - рішення №, звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: - ведення обліку платників податків; - інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; - перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно п.п.21.1.1., 21.1.2., 21.1.4. п.21.1. ст.21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані, крім іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумління виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваний законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п.п.20.1.4. п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Як вбачається із матеріалів справи, та не спростовується сторонами, у перевіряємому періоді ТОВ «ЕКО ЛІДЕР» з ТОВ «Лирокс - Груп».

Однак, відповідач стверджує, що господарські операції позивача з контрагентом - ТОВ «Лирокс-Груп» не спрямовані на настання юридичних наслідків, а отже не мають реального характеру, відтак не могли бути підставою для декларування позивачем сум податкового кредиту за вказаними операціями.

Зі змісту акту перевірки слідує, що висновки відповідача ґрунтуються на даних, які містяться у АІС «Податковий блок», акті ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 03.03.2015 №112/3-26-50-22-06-38934205 «Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Лирокс-Груп» щодо документального підтвердження господарських відносин із контрагентами постачальниками за період з 01.10.2014 по 30.11.2014, акт перевірки Смілянської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області від 06.11.2014 №1747/23-04-22-008/35305480 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фермерського господарства «Досвід» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.01.2013 по 30.09.2014.

Так, на підставі висновків інших контролюючих органів, викладених у формі актів, встановлено безтоварність операцій щодо постачання товару по ланцюгу ТОВ «Лирокс -Груп» для ТОВ «ЕКО Лідер», з огляду на відсутність виробничих потужностей у ТОВ «Лирокс - Груп» для переробки соняшника на нерафіновану соняшникову олія, найманих працівників, сировини для переробки соняшникової олії нерафінованої, а також товарно-транспортних накладних для постачання товару.

Однак, зі змісту акту перевірки вбачається, що відповідачем не здійснено ґрунтовного аналізу первинної документації, оформленої за наслідком здійснення господарських операцій ТОВ «ЕКО Лідер» та ТОВ «Лирокс - Груп», не зазначено про дефектність таких документів.

Надаючи правову оцінку таким доводам відповідача, суд зазначає про наступне.

При встановленні факту здійснення господарської операції дослідженню підлягають усі первинні документи, які належать складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Перевірці підлягають фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, зокрема: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо, можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідності строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Фактичні обставини справи свідчать, що відповідно до п. п. 3.1., 3.2. Договору поставку № 2810-1 від 28.10.2014 року укладеного між ТОВ «ЕКО ЛІДЕР» («Покупець» за вказаним договором) та ТОВ «Лирокс-Групп» («Постачальник» за вказаним договором) поставка Товару здійснюється однією або кількома партіями, кількість товару в кожній партії та строк поставки партії Товару вказується в специфікації та поставка Товару за Договором здійснюється на умовах та в пункті, що вказані у Специфікаціях.

На виконання вказаного договору поставки №МП-2810 від 28.10.2014 року та специфікації № 1 до нього ТОВ «Лирокс - Групп» було виписано видаткову накладну РН - 076 від 28.10.2014 та податкову накладну №76 від 28.10.2014 на 1600 тон олії соняшника на загальну суму 17 760 000 грн., у т.ч. ПДВ - 2 960 000 грн. У подальшому на підставі у зв'язку з коригуванням вартості товару Постачальником було зареєстровано розрахунок коригування № 133 від 14.11.2014 до податкової накладної № 76 від 28.10.2014 на якою вартість товару була змінена до 21 360 000, у т.ч. ПДВ - 3 560 000 грн. Зазначені документи вилучені 02 липня 2015 слідчим Солом'янського РУГУ МВС Боголюб М.В. на підставі Ухвали Солом'янського районного суду 25.06.2015.

При цьому, розрахунки між ТОВ «Лирокс-Групп» та ТОВ «ЕКО Лідер» підтверджуються платіжним дорученням від 21.11.14. №50 на загальну суму 1 168 750,00 грн., в т.ч. ПДВ 194 791,67 грн., від 26.11.14 №188 на загальну суму 200 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 33 333,33 грн., від 27.11.14 №190 на загальну суму 1 300 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 216 666,67 грн., від 10.11.14 №169 на загальну суму 770 700,00 грн., в т.ч. ПДВ 128 450,00 грн., від 12.11.14 №33 на загальну суму 1 276 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 212 666,67 грн., від 17.11.14 №43 на загальну суму 1 475 216,00 грн., в т.ч. ПДВ 245 869,33 грн., від 18.11,14 №45 на загальну суму 1 066 314,00 грн., в т.ч. ПДВ 177 719,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, в подальшому, отриманий позивачем від ТОВ «Лирокс-Групп» товар у кількості 1600 тон був використаний позивачем у власній господарській діяльності, зокрема був реалізований ТОВ «ДТЕК Добропіллявігілля», що підтверджується договором поставки № 1597 від 01.10.2014 та специфікацією № 2 від 28.10.2014 року, податковими накладною № 11 від 28.10.2014 на суму 17 920 000 грн., у т.ч. ПДВ 2 986 666,67 грн., видатковою накладною №170 від 28.10.2014, розрахунком коригування № 2 від 14.11.2014 до податкової накладної № 11 від 28.10.2014 на якою вартість товару була змінена до 21 527 999, 98 у т.ч. ПДВ - 3 588 000 грн. на підставі додаткової угоди до Договору № 1 від 14.11.2014 року, рахунком - фактурою № 144 від 28.10.2014 року та товаро - транспортними накладними: №№111668, 111660, 111659, 111661, 111663, 111665, 111666, 111667, 111662, 111671, 111673, 111669, 111670, 330853, 330852, 330851, 330854, 247656, 247658, 247655, 262099, 247657, 247661, 247660, 247651, 247653, 247666, 247659, 266401, 247665, 247664, 247663, 344854, 344856, 344858, 344873, 344874, 344875, 112401, 112402, 112403, 247675, 266425, 344852, 112409, 112408, 112407.

Поряд з цим, особливості виникнення, зміни та припинення договірних зобов'язань, вимоги до правочинів, умови та наслідки їх недійсності регламентовані нормами Цивільного кодексу України.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України, недійсним є лише правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до частини 1 статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності).

Крім того, відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, яке викладене у постанові від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - нікчемними є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Частиною першою ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити, зокрема, моральним засадам суспільства. Отже, правочин, укладений з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, суперечить і моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина п'ята ст. 203 ЦК України). Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цієї вимоги є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. При цьому вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Згідно з частиною третьою ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину, податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.61 Конституції України межі юридичної відповідальності мають індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Виходячи з наведеного, позивач як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності, за невиконання чи неналежне виконання обов'язків щодо сплати податків іншими контрагентами.

Також, суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, у разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема податкових накладних.

Разом з тим, не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. Також не є підставою для визнання неправомірними операцій платника податків подальше припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість його контрагента. Усі операції, вчинені контрагентом платника податку до припинення такого контрагента, не можуть автоматично розглядатися як нікчемні правочини в силу самого собою припинення юридичної особи або анулювання її податкового статусу. У такому разі достатньо встановити необізнаність платника податку, що заявляє право на податковий кредит чи бюджетне відшкодування з податку на додану вартість про факт припинення або недобросовісний характер діяльності контрагента (зокрема про несплату податків чи неподання податкової звітності).

Як встановлено п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп.1.2 п.1, пп.2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995р. за №168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п.п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.4, 201.10 ст. 201 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

З аналізу викладених положень вбачається, обов'язковою умовою включення суми ПДВ до складу податкового кредиту є наявність податкових накладних, належним чином зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 07.09.2015 форми «Р», винесене ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві, про нарахування ТОВ «ЕКО ЛІДЕР» податку на прибуток в сумі 2 806 324 грн. 00 коп. та штрафних (фінансових санкцій) в сумі 701 581 грн. 00 коп.

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ЛІДЕР» судовий збір у розмірі 5 2618 грн. 57 коп.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур