Справа № 442/7298/15-а,2-а/442/234/15
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року Справа № 876/525/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Глушка І.В., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Львові на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Львові, командира 1 роти 1 батальйону патрульно-постової служби МВС у м. Львові рядового міліції ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В :

06 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: а) визнати неправомірними дії командира 1 роти 1 батальйону патрульно-постової служби МВС у м. Львові рядового міліції ОСОБА_2 при винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення; б) визнати незаконною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 685372 від 03.11.2015 року про накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн., а провадження у справі закрити.

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області постановою від 20 листопада 2015 року позов задовольнив. Скасував постанову серії ПС 2 № 685372 від 03.11.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Львові подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо неналежності та недопустимості наданого відеозапису, оскільки зазначене спростовується положеннями ст.ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення відеозапис є належним доказом у справі про адміністративні проступки.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в оскаржуваній постанові не наведено достатніх доказів вчинення позивачем правопорушення, в діянні позивача не встановлено всіх обовязкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, а відтак, вказана постанова підлягає скасуванню.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є правильними.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 21.10.2015 року, біля 11 години керував автомобілем марки ВАЗ, номерний знак НОМЕР_1, який належить йому у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

З пояснень позивача встановлено, що ОСОБА_1 рухався по вул. Григоренка у м. Львові і виїхав на вул. Городоцьку. При виконанні лівого повороту на вул. Городоцьку його автомобіль зупинився від механічних неполадок двигуна. За допомогою фізичної сили він перекотив автомобіль з проїзної частини дороги на вільну смугу для руху по вул. Городоцькій, де було припарковано інші автомобілі.

Однак, не зважаючи на пояснення позивача щодо несправності його транспортного засобу, об 11 год. 30 хв. командир 1 роти 1 батальйону патрульно-постової служби МВС у м. Львові рядовий міліції ОСОБА_2 склав на позивача ОСОБА_1 адміністративний протокол серії АП 2 № 240155 від 21.10.2015 року за те, що він керував автомобілем марки ВАЗ, номерний знак НОМЕР_1 та здійснив стоянку на смузі для руху транспортних засобів, порушив знак 5.20.3 ПДР, чим унеможливив рух інших транспортних засобів по вул. Городоцькій, 31 у м. Львові та порушив п. 15.10 «д», 8.4 «г» Правил дорожнього руху, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

При цьому, під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 повністю заперечував свою вину та наполягав на вимушеній зупинці автомобіля у звязку з його технічною несправністю, про що позивач зазначив в протоколі.

03.11.2015 року командиром 1 роти 1 батальйону патрульно-постової служби МВС у м. Львові рядовим міліції ОСОБА_2 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 685372 від 03.11.2015 року згідно якою ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідач, на якого в силу ч.2 ст. 71 КАС України, не надав суду належних доказів на підтвердження факту порушення позивачем вимог ч.1 ст. 122 КУпАП.

Так, в протоколі про адмінправопорушення ОСОБА_1 власноручно вчинив запис про те, що він не згідний з викладеними в протоколі фактами про порушення Правил дорожнього руху. Свідки, які б засвідчили факт правопорушення, в протоколі не зазначені.

Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №685372 від 03.11.2015 року, оскільки в судовому засіданні факт вчинення позивачем правопорушення не був доведений.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, а тому оскаржене судове рішення є законними та обґрунтованими, а підстави для його скасування відсутні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 41, ст.ст.195, 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Львові залишити без задоволення, а постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2015 року у справі № 442/7298/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді І.В. Глушко

ОСОБА_3

Ухвала в повному обсязі складена 03 червня 2016 року.