Справа № 803/713/16
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року Справа № 803/713/16

Волинський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

за участю представника відповідача Трофимчука Ю.І.,

представника третьої особи Манчик О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Волинській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Волинській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач в період з 18 грудня 2003 року по 31 березня 2015 року працював в Маневицькому районному суді Волинської області на посаді віднесеної до категорії посад державної служби, а саме судового розпорядника, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1.

Згідно з Розпорядженням КМУ №88-р від 24.02.2003 року посада судового розпорядника за класифікацією віднесена до шостої категорії посад державних службовців.

31 березня 2015 року на підставі заяви позивача, наказом керівника апарату Маневицького районного суду, відповідно до статті 38 КЗпП України ОСОБА_3 звільнений з займаної посади у зв'язку з виходом на пенсію.

14 жовтня 2014 року був прийнятий Закон України «Про прокуратуру». Пунктом 5 розділу XII Прикінцеві положення цього Закону було внесено зміни до частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме: доповнено новим абзацом другим, відповідно до якого «розмір посадового окладу працівників апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців».

Таке правове регулювання означає, що з 26 жовтня 2014 року за працівниками апарату судів було визнано право на посадові оклади у нових (підвищених) розмірах. Водночас у Державному бюджеті України були відсутні кошти на фінансування посадових окладів у таких розмірах; правові акти, видані на виконання Державного бюджету (кошториси, щомісячні розписи видатків тощо) не передбачали фінансового механізму реалізації згаданого права, як наслідок відповідач порушив забезпечене державою право на отримання встановленого розміру заробітної плати - в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду та з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців, так як посада судового розпорядника віднесена до шостої категорії державних службовців.

12 лютого 2015 року було прийнято Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд», яким у новій редакції викладено Закон «Про судоустрій і статус суддів». Абзацом другим частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у цій редакції передбачено, що «розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців». Наведене положення не передбачає повноважень Кабінету Міністрів України щодо регулювання розміру посадових окладів працівників апарату судів.

Попри законодавчо закріплений розмір заробітної плати (30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду; посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців), останній відповідачем у період з жовтня 2014 року по березень 2015 року нараховувався та виплачувався виходячи з посадового окладу судового розпорядника Маневицького районного суду Волинської області у розмірі 1 218 грн.

У зв'язку з наведеним є підстави для проведення перерахунку та виплати позивачу, як судовому розпоряднику Маневицького районного суду заробітної плати у період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року виходячи з посадового окладу, визначеного абзацом другим частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону «Про прокуратуру» та у період з 29 березня по 31 березня 2015 року, виходячи з посадового окладу, визначеного абзацом другим частини першої статті 147 Закону «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону «Про забезпечення права на справедливий суд», в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення у праці, надбавка за вислугу років, тощо).

В поданій до суду заяві 20.05.2016 року позивач просив слухати справу у його відсутності, просив позов задовольнити.

Представник відповідача, у письмових запереченнях від 27 травня 2016 року та в судовому засіданні заперечував проти адміністративного позову в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з Положенням про територіальні управління Державної судової адміністрації України, затвердженим наказом ДСА України від 05.04.2011 № 82, територіальні управління відповідно до покладених на них завдань здійснюють у межах своєї компетенції соціальне забезпечення суддів, у т.ч. суддів у відставці, а також працівників апарату місцевих судів. Відповідно до наказу Державної судової адміністрації України від 15.07.2015 №104 вищевказане Положення втратило чинність, у зв'язку із затвердженням Типового положення про територіальні управління Державної судової адміністрації України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відповідно до п. 4.3 якого територіальні управління здійснюють функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності територіальних управлінь та місцевих загальних судів.

Статтею 13 Закону України «Про оплату праці» визначено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про державну службу" умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 482 «Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету» у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» мінімальну заробітну плата у 2014 році у місячному розмірі встановлено на рівні 1218,00 грн. Такий же розмір мінімальної заробітної плати встановлено і Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

За приписами ч.І статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції, чинній до 28.03.2015) розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

Відповідно до п.п.59 п.5 Розділу XII Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року, який набрав чинності з 26 жовтня 2014 року, частину першу вищевказаної статті було доповнено абзацом другим такого змісту: «При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців».

Підпунктом 2 пункту 13 Розділу XIII Закону України «Про прокуратуру» в редакції чинній на час виникнення спірних відносин Кабінету Міністрів України доручено у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Разом з тим, згідно з положеннями статей 142, 143 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (ст.ст 145, 146 - в редакції, чинній після 28.03.2015) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним Кодексом України.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Бюджетного кодексу України визначено принцип збалансованості Державного бюджету України.

Згідно з статтею 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Згідно із частиною другою статті 145 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює Державна судова адміністрація України.

В свою чергу, територіальні управління ДСА України є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня.

Відповідно до 4.1,2 статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 статті 51 Бюджетного кодексу України встановлено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Отже, територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці та не наділене правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача.

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» передбачено, що норми і положення ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

Таким чином, з 01.01.2015 р. Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» закріплено можливість застосування положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в новій редакції, з 28.03.2015 року, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» набрав чинності 28.03.2015 року.

Радою суддів України 15.03.2015 року прийнято рішення №15, яким доручено Державній судовій адміністрації звернутися до Кабінету Міністрів України щодо необхідності упорядкування умов оплати праці працівників апаратів судів, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (зі змінами), зокрема, шляхом приведення положень названої постанови до норм Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

З метою виконання положень статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ДСА України листом від 25.03.2015 р. №11-5597/15 надіслала на розгляд Міністерству соціальної політики України відповідний проект змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Однак, за час існування спірних правовідносин право позивача на збільшення розміру оплати праці на законодавчому рівні врегульовано не було.

Таким чином, територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області було позбавлене можливості за час існування спірних правовідносин виплачувати позивачу заробітну плату у розмірі, визначеному в ч.1 статті 147 (до 28.03.2015 року - частиною 1 стати 144) Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та не може являтись належним відповідачем по даному адміністративному позову, а позовні вимоги до нього є безпідставними та необґрунтованими.

Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача, третьої особи, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Будь-яка публічна служба є державною службою.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 в період з 18 грудня 2003 року по 31 березня 2015 року працював в Маневицькому районному суді Волинської області на посаді віднесеної до категорії посад державної служби, а саме судового розпорядника, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1.

Згідно з Розпорядженням КМУ №88-р від 24.02.2003 року посада судового розпорядника за класифікацією віднесена до шостої категорії посад державних службовців.

31 березня 2015 року на підставі заяви позивача, наказом керівника апарату Маневицького районного суду, відповідно до статті 38 КЗпП України ОСОБА_3 звільнений з займаної посади у зв'язку з виходом на пенсію.

Розмір посадового окладу ОСОБА_3 з жовтня 2014 року по вересень 2015 року становив 1 218 грн.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну службу», державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Водночас, Законом України «Про судоустрій та статус суддів» (далі - Закон № 2453- VI), визначені правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права, визначено систему судів загальної юрисдикції, статус професійного судді, народного засідателя, присяжного, систему та порядок здійснення суддівського самоврядування і встановлено систему і загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів.

Відповідно до статті 33 статті 1 Закону України «Про державну службу» (в редакції до 29 березня 2015 року), оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю. Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків. Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю. Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ, в частині внесення змін до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», яким визначено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Таким чином, починаючи з 26 жовтня 2014 року законодавчо визначено розмір посадового окладу працівника апарату суду, який становить не менше 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду для працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, з коефіцієнтом 1,3 для працівників посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців.

Відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Положеннями статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, у позивача виникло право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, а саме не менше 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду для працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, з коефіцієнтом 1,3 для працівників посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців.

Разом з тим, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VІІІ, в якому пунктом 9 Прикінцевих положень встановлено, що:

- Кабінетом Міністрів України затверджується особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2015 рік;

- норми і положення частини третьої статті 69, статті 129, частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

02 березня 2015 року внесено зміни до пункту 9 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», якими визначено, що норми і положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Починаючи з 01 січня 2015 року, державою законодавчо визначено можливість застосування положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у тому числі в частині посадового окладу працівників апарату суду, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», який набрав чинності 29 березня 2015 року, затверджено нову редакцію Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Відповідно до цієї редакції матеріальне, побутове забезпечення та соціальний захист працівників судової системи визначаються статтею 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Статтею 147 Закону України № 2453-VІ (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») встановлено матеріальне, побутове забезпечення та соціальний захист працівників судової системи.

Відповідно до частини першої зазначеної статті, розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року розмір посадових окладів працівників апаратів судів мав визначатись відповідно до абзацу другого частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції закону України «Про прокуратуру», а з 29 березня 2015 року по 09 вересня 2015 року - відповідно до абзацу другого частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Тому, враховуючи викладене, законом чітко визначено право працівника апарату суду на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, а саме не менше 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду для працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, з коефіцієнтом 1,3 для працівників посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців.

При перерахунку заробітної плати ОСОБА_3 слід виходити з підвищеного розміру посадового окладу, а розмір інших доплат, надбавок і премій, які входять до структури заробітної плати визначити в межах затвердженого фонду оплати праці.

Як встановлено судом, позивачу виплачувались премії, однак вони були виплачені виходячи з розміру посадового окладу 1 218 грн.

Виходячи з правової позиції, наведеної в постанові Верховного Суду України від 22 травня 2013 року (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 31701325), та висловленої Європейським судом з прав людини в рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України», право працівників апарату на посадові оклади у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягає реалізації і захисту незважаючи на те, що Законом про Державний бюджет України на 2014 рік видатків на ці потреби не було передбачено.

Статтею 146 Закону України № 2453-VIвстановлено, що суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Відповідно до cтатті 13 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України в межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Статтею 5 Закону України «Про оплату праці» визначено, що організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних документів.

Так, відсутність бюджетного фінансування не може бути тією обставиною, яка виключає відповідальність суб'єкта владних повноважень перед особою.

Доводи представника відповідача про те, що ТУ ДСА в Волинській області уповноважене здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці і не наділене правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадових окладів працівникам апаратів місцевих загальних судів Волинської області, в тому числі позивача, суд не бере до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Виходячи з висновку, що посадові оклади працівників апарату судів повинні були виплачуватися з 26.10.2014 року у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про прокуратуру», а з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року включно у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», тому слід враховувати, що це право підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом про Державний бюджет України на відповідний рік видатків на ці потреби не було передбачено.

Суд зазначає, що підтверджуючи певне фінансове зобов'язання держави перед особою, суд своїм обов'язковим до виконання рішенням змушує Державну судову адміністрацію України (територіальне управління Державної судової адміністрації України) ініціювати діяльність щодо приведення бюджетних асигнувань (бюджетних призначень за законом про Державний бюджет) у відповідність із законодавством, що регулює розмір заробітної плати позивача.

Такий підхід узгоджується з позицією Конституційного Суду, відповідно до якої законодавство, що визначає фінансові зобов'язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство - похідний від нього характер. Так, у рішенні від 27.11.2008 року №26-рп/2008 Конституційний Суд України сформулював таку позицію: Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов'язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Отже, вирішальне значення для висновку про наявність у особи певного права, а у держави - відповідного фінансового зобов'язання відіграє не закон про Державний бюджет та похідні від нього акти (бюджетний розпис, кошторис тощо), а нормативно-правовий акт, що регулює відносини між особою та державою у певній сфері суспільних відносин.

Відповідно до частини першої та другої статті 162 Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази та виходячи з наданих суду повноважень, передбачених статтею 162 КАС України, суд приходить до висновку, про визнання протиправними дій у не нарахуванні та невиплаті заробітної плати ОСОБА_3 та зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за період з 26.10.2014 року по 31.12.2014 року включно відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції з 26.10.2014 року) та за період з 29.03.2015 року по 31.03.2015 року включно відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції від 28.03.2015 року) з урахуванням усіх надбавок, які нараховувались залежно від розміру посадового окладу та виплаченої заробітної плати.

Керуючись статями 3, 11, 17, 71, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Волинській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_3 заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до абзацу 2 частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 31 березня 2015 року включно відповідно до абзацу 2 частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 28 березня 2015 року) з урахуванням усіх надбавок, які нараховувались залежно від розміру посадового окладу.

Зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Волинській області нарахувати та виплатити заробітну плату за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до абзацу 2 частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 31 березня 2015 року включно відповідно до абзацу 2 частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 28 березня 2015 року) з урахуванням усіх надбавок, які нараховувались залежно від розміру посадового окладу та виплаченої заробітної плати.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 04 червня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич