Справа № 820/2240/16
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"31" травня 2016 р. № 820/2240/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

Суддів Зінченка А.В., Тітова О.М.

за участю секретаря судового засідання Хмелівська Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез"
до Державної фіскальної служби України
про визнання недійсною податкової консультації та зобов'язання вчинити певні дії ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

1. Визнати недійсною податкову консультацію Державної фіскальної служби України, надану листом за вих.№8655/6/99-99-1902-02-15 від 18.04.2016.

2. Зобов'язати Державну фіскальну службу України надати нову податкову консультацію на Запит про надання податкової консультації за вих.№436 від 29.02.2016 з урахуванням висновків суду.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез" судовий збір у розмірі 2 756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп.

У судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримала у повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити, пославшись на те, що оскаржувана податкова консультація не містить відповіді на всі порушені у запиті питання, відповідачем лише процитовано норми діючого законодавства з питань податкового компромісу та не зроблено жодних висновків щодо практичного застосування вказаних норм.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, щодо задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд вважає адміністративний позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що податкова консультація - це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно п. 52.1 ст. 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Підпунктом 52.4 ст. 52 Податкового кодексу України встановлено, що консультації надаються органом державної податкової служби або митним органом, в якому платник податків перебуває на обліку, або вищим органом державної податкової служби або вищим митним органом, якому такий орган адміністративно підпорядкований, а також центральним органом державної податкової служби або спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Ветсинтез» зареєстровано як юридична особа 27.07.2000, як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) та знаходиться на обліку в Східній ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

29.02.2016 позивачем направило на адресу Державної фіскальної служби України Запит про надання податкової консультації за вих. №436 від 29.02.2016, в якому поставлено наступні питання:

1. Чи правильно ТОВ «Ветсинтез» розуміє норми підрозділу 92 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, що у разі уточнення платником податків податкових зобов'язань шляхом подання уточнюючого розрахунку в рамках застосування процедури податкового компромісу між платником податків та податковим органом, застосування податкового компромісу не впливає на розмір податкових зобов'язань його контрагентів та не тягне за собою жодних несприятливих наслідків для контрагента платника податків?

2. Чи правильно ТОВ «Ветсинтез» розуміє норми підрозділу 92 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України щодо того, що результатом досягнення податкового компромісу між платником податків та податковим органом є визначення суми завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суми завищення податкового кредиту з податку на додану вартість та добровільна сплата платником податків 5% від вказаної вище суми, а не визнання факту нереальності правочинів, укладених платником податків?

Запит за вих. № 436 від 29.02.2016 отримано ДФС України 03.03.2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

18.04.2016 представник ТОВ «Ветсинтез» нарочно отримав лист ДФС- України за вих.№8655/6/99-99-1902-02-15 від 18.04.2016, яким ТОВ «Ветсинтез» надано податкову консультацію.

Із дослідженої в судовому засіданні податкової консультації встановлено, що підприємству роз'яснено, що порушені ним питання, врегульовані Законом України від 25 грудня 2014 року № 63-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу» та Методичними рекомендаціями щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, затвердженими наказом ДФС України від 17 січня 2015 року № 13.

З першого питання заявнику роз'яснено, що відповідно до п. 4 підрозділу 92 розділу XX «Перехідні положення» ПК України уточнення платником податків податкових зобов'язань шляхом подання уточнюючого розрахунку згідно із цим підрозділом не впливає на розмір податкових зобов'язань його контрагентів. Отже, надано відповідь на порушене у запиті питання.

Щодо другого питання податкової консультації, то суд зазначає наступне. Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу" від 25 грудня 2014 року N 63-VIII, який набрав чинності 17 січня 2015 року, передбачене право застосування сторонами процедури податкового компромісу, яке, зокрема, поширюється на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового оскарження.

Особливості застосування платником податків податкового компромісу визначено підрозділом 9 2 розділу XX Податкового кодексу України (далі - ПКУ).

Відповідно до пункту 1 підрозділу 9 2 розділу XX ПКУ податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 ПКУ.

При цьому податковий компроміс розповсюджується виключно на факти заниження податкових зобов'язань з ПДВ (у зв'язку із завищенням податкового кредиту) та податку на прибуток підприємств (у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування).

Відповідно до п. 8 цього ж підрозділу податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом.

Після досягнення податкового компромісу згідно із цим підрозділом такі зобов'язання не підлягають оскарженню та їх розмір не може бути змінений в інших податкових періодах.

Зі змісту консультації встановлено, що заявникові роз'яснено, що для цілей застосування підрозділу 9 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України Методичними рекомендаціями визначено, що податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 ПК України. Отже, податковий компроміс розповсюджується виключно на факти заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість (у зв'язку із завищенням податкового кредиту) та податку на прибуток (у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування).

Під заниженням податкових зобов'язань слід розуміти неправомірне формування платником податків даних податкового обліку (формування податкового кредиту з податку на додану вартість або витрат з податку на прибуток) у податкових періодах до 1 квітня 2014 року, що призвело до заниження належних до сплати сум податкових зобов'язань.

Крім того, в листі ДФС України наголошено, що платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди мав право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначити суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що спірна податкова консультація містить відповідь і на друге питання, оскільки в ній зазначено, що за наслідком застосування процедури податкового компромісу платник податків, який неправомірно сформував дані податкового обліку за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року (з урахуванням строків давності) у зв'язку із завищенням податкового кредиту з податку на додану вартість та завищенням витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування з податку на прибуток, що призвело до заниження податкових зобов'язань, звільняється від юридичної відповідальності.

Суд також звертає увагу на те, що досліджений в судовому засіданні запит не містить посилань на існування певних фактичних обставин господарської діяльності (опису конкретної ситуації, що виникла у певному податковому періоді) підприємства, у зв'язку з якими виникла необхідність у отриманні податкової консультації, а отже податковим орган надано відповідь у межах наявних відомостей, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що згідно з пунктом 12 підрозділу 9 2 розділу XX ПКУ платники податків з метою застосування податкового компромісу мали право подати уточнюючі розрахунки або заяви відповідно до положень підрозділу 9 2 розділу XX ПКУ протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності підрозділом 9 2 розділу XX ПКУ.

Таким чином термін, протягом якого платник податків міг скористатися своїм правом на застосування податкового компромісу становив 90 днів з дати набрання чинності підрозділом 9 2 розділу XX ПКУ, а саме з 17.01.2015 року, отже, на сьогодні можливість застосування платниками податків (у тому числі сільськогосподарськими товаровиробниками - суб'єктами спеціального режиму) податкового компромісу відсутня.

Відповідно до ст. 11, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез" до Державної фіскальної служби України про визнання недійсною податкової консультації та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо суб'єкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова у повному обсязі виготовлена 03 червня 2016 року.

Головуючий суддя Спірідонов М.О.

Судді Зінченко А.В.

Тітов О.М.