Справа № 823/427/16
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року справа № 823/427/16

16 год. 12 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання - Сосюрі Ф.В.,

за участю: представників позивача Голуба А.В. - за посадою, Геращенка М.В. - за довіреністю, представника відповідача Савенко Ю.Н. - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Тіса-Опт» до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про скасування податкових повідомленнь-рішеннь,

встановив:

25.04.2016 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Тіса-Опт» (далі - позивач) з позовною заявою до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області (далі - відповідач) в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18.05.2016, просить скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.04.2016 № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 15.04.2016 № та №, прийняті на підставі акту перевірки від 01.04.2016 № 50/23-01-22-02/22811041, винесене без врахування норм Податкового кодексу України, та таким, що підлягає скасуванню, оскільки перевірка позивача була здійснена відповідачем упереджено, без врахування всіх наявних матеріалів, що безпосередньо стосуються предмету перевірки, а висновки, зроблені інспектором відповідача, є лише його особистими припущеннями, і не гуртуються на Законі та не відповідають дійсним обставинам взаємовідносин позивача з ТОВ «Екомаркетгруп».

Позивач вказував, що сума ПДВ, в жовтні 2015 року ним була включена до складу власного податкового кредиту на підставі отриманих від контрагента ТОВ «Екомаркетгруп», 17-ти податкових накладних, що були в наявності на момент перевірки та пред'явлені інспектору. Зазначені податкові накладні були зареєстровані в єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивач вважає, що оплативши отримані від TOB «Екомаркетгруп» послуги з експедиційно-транспортного обслуговування та отримавши в своє розпорядження зареєстровані в ЄРПН податкові накладні, він цілком законно відніс визначені в них суми ПДВ до складу власного податкового кредиту.

Стосовно відсутності у ТОВ «Торгівельна компанія «Тіса-Опт» товаро-транспортних накладних на перевезення товарів та видаткових накладних з відміткою їх отримувача, по господарським операціям, що здійснювались з наданням експедиційних послуг TOB «Екомаркетгруп» позивач зазначив, що в загальному обсязі експедиційно-транспортних послуг, наданих Позивачу TOB «Екомаркетгруп» в жовтні 2015 року, також було здійснено 7 перевезень вантажів (загальна вартість перевезень склала 37 771 грн.), проте, оскільки договори на відповідні перевезення виконувались TOB «Екомаркетгруп» самостійно, позивач у них безпосередньої участі не приймав, а тому, і не має в своєму розпорядженні відповідних товаро-транспортних накладних.

Також, позивач зазначив, що товарні накладні на відпуск товару за жовтень 2015 року на момент проведення перевірки в повному обсязі були наявні на підприємстві і пред'являлись перевіряючому, проте на даний час позивач не має можливості надати зазначену первинну документацію для дослідження в суді, оскільки вона була вилучена в ході проведення обшуку, тому для підтвердження факту здійснення господарських операцій з поставки товарів у відповідний період, позивачем надано виписки про рух коштів на банківських рахунках.

Окрім того, у додатках до актів виконаних робіт, складених позивачем та TOB «Екомаркетгруп» по факту надання послуг, детально розкрито зміст наданих послуг, їх обсяг та вартість.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, зазначивши, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 15.04.2016 № та № прийнято на підставі акта документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Торгівельна компанія «Тіса-Опт» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах із TOB «Екомаркетгруп» (код 39273939) за жовтень 2015 року від 01.04.2016 № 50/23-01-22-02/22811041.

За результатами перевірки встановлено, що з урахуванням часу, відсутності фактичної наявності трудових та матеріальних ресурсів, відсутності належних, підтверджуючих документів щодо надання послуг по перевезенню вантажів, відсутності розумної економічної причини, дозволяються дійти висновку, що правочини реально не відбувалися і податкові накладні та акти надання послуг оформлені TOB «Екомаркетгруп» виключно на папері для надання-отримання податкової вигоди Позивачу.

Актом від 01.04.2016 № 50/23-01-22-02/22811041 зафіксовано порушення вимог:

1) п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п.п. 1.2 п. 1, п.п. 2.4, п.п. 2.1 п.2 Наказу № 88, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в результаті чого занижено податок на прибуток за 2015 рік на 191 888 грн.

2) п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України, п. 2.4 Наказу № 88, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в результаті чого занижено податок на додану вартість за жовтень 2015 року на 213 208 грн.

Також, представником відповідача зазначено, що вказані порушення виникли внаслідок відображення позивачем в податковому обліку господарських взаємовідносин з TOB «Екомаркетгруп», реальність здійснення яких та зв'язок з господарською діяльністю Позивача в ході проведення перевірки не підтверджено.

З огляду на викладене, на думку представника відповідача контролюючим органом правомірно, відповідно до вимог пп. 54.3.2 п. 54.3 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення - рішення від 15.04.2016 № та №.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає про таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Тіса-Опт» зареєстроване як юридична особа з 06.11.2002 ().

На підставі наказу від 21.03.2016 № 1168 та направлення на перевірку від 21.03.2016 № 157/23-01-22-02 на підставі пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - Кодекс № 2755), проведено документальну виїзну позапланову перевірку ТОВ «Торгівельна компанія «Тіса-Опт» з питань дотримання податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Екомаркетгруп» () за період за жовтень 2015 року.

Перевіркою встановлені порушення п. 134.1 ст. 134 Кодексу № 2755, п.п. 1.2 п. 1, п.п. 2.4, п.п. 2.1 п.2 Наказу № 88, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в результаті чого занижено податок на прибуток за 2015 рік на 191 888 грн.; п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6. ст. 198 Кодексу № 2755, п. 2.4 Наказу № 88, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в результаті чого занижено податок на додану вартість за жовтень 2015 року на 213 208 грн.

Результати зазначеної перевірки оформлено актом від 01.04.2016 № 50/23-01-22-02/22811041 (далі - акт перевірки).

На підставі зазначеного акту ДПІ у м. Черкасах прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 15.04.2016 № про збільшення позивачеві суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 319812 грн., у тому числі за основним платежем - 213208 грн., за штрафними фінансовими санкціями - 106604 грн. та № про збільшення позивачеві суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 191888 грн.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Кодексом №2755.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Кодексу №2755 для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 (далі - Закон № 996-XIV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи зазначене, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі ст. 1 Закону № 996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Кодексу №2755.

В свою чергу, відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Кодексу №2755 податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3. ст. 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1. ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (п. 198.1 ст. 198 Кодексу №2755)

Згідно п. 198.2 ст. 198 Кодексу №2755 датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 201.1 ст. 201 Кодексу №2755, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках певні обов'язкові реквізити.

Згідно з п. 201.4 ст. 201 Кодексу №2755 платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом періоду, за який складається така податкова накладна, протягом такого місяця; покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, протягом такого місяця.

У разі якщо станом на дату складення зазначених податкових накладних сума коштів, що надійшла на поточний рахунок продавця як оплата (передоплата) за товари/послуги, перевищує вартість поставлених товарів/послуг протягом місяця, таке перевищення вважається попередньою оплатою (авансом), на суму якої складається податкова накладна у загальному порядку не пізніше останнього дня такого місяця. Для цілей цього пункту ритмічним характером постачання вважається постачання товарів/послуг одному покупцю два та більше разів на місяць.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 Кодексу №2755 податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

За приписами п. 201.10 ст. 201 Кодексу №2755 при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими продавцем.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов'язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Кодексу №2755 не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Також, відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Кодексу №2755 витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п. 138.1 ст. 138 Кодексу №2755 передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з п. 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 п. 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, п. 140.1 ст. 140 і ст. 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у п. 138.3 цієї статті та у ст. 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Кодексу №2755 витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

До складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Кодексу №2755).

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Як встановлено судом, та не заперечується сторонами, між позивачем та ТОВ «Екомаркетгруп» укладено договір на експедиційно-транспортне обслуговування від 04.09.2015 № 24, предметом якого є надання експедитором замовнику посередницьких послуг по організації та виконанню перевезень вантажів, а також супутніх послуг. Відповідно до п. 5.2 зазначеного договору замовник сплачує послуги експедитору шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідно до акту виконаних робіт та документа з відміткою отримувача про доставку вантажу (видаткова накладна). Проте, позивачем до перевірки видаткові накладні не надано.

З матеріалів справи вбачається, що між TOB «Екомаркетгруп» та ТОВ «Торгівельна компанія «Тіса-Опт»» у жовтні 2015 року документально оформлені експедиційно-транспортні послуги (сортування, пакування, навантаження, перевезення, розвантаження, експедиція) на загальну суму без ПДВ 1066041 грн. 66 коп., ПДВ - 213208,33грн. (а.с.29). Експедиційно - транспортні послуги, отримані від TOB «Екомаркетгруп» віднесено на собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) у сумі 1066042 грн. Операції щодо отримання послуг від TOB «Екомаркетгруп» за жовтень 2015 року оформлено податковими накладними: від 07.10.2015 № 19 на суму 80000 грн., у тому числі ПДВ 13333 грн. 33 коп.; від 07.10.2015 № 20 на суму 65000 грн., у тому числі ПДВ 10833 грн. 33 коп.; від 07.10.2015 № 21 на суму 69400 грн., у тому числі ПДВ 11566 грн. 67 коп.; від 07.10.2015 № 22 на суму 71800 грн. у тому числі ПДВ 11966 грн. 67 коп.; від 07.10.2015 № 23 на суму 63130 грн., у тому числі ПДВ 10521 грн. 67 коп.; від 07.10.2015 № 24 на суму 72850 грн., у тому числі ПДВ 12141 грн. 67 коп.; від 07.10.2015 №25 на суму 69200 грн., у тому числі ПДВ 11533 грн. 33 коп.; від 07.10.2015 № 26 на суму 93620 грн. у тому числі ПДВ 15603 грн. 33 коп.; від 27.10.2015 № 125 у сумі 81400 грн. у тому числі ПДВ 13566 грн. 67 коп.; від 27.10.2015 № 126 у сумі 78750 грн. у тому числі 13125 грн.; від 28.10.2015 № 127 на суму 69250 грн., у тому числі ПДВ 11541 грн. 67 коп.; від 28.10.2015 № 128 на суму 74500 грн., у тому числі ПДВ 12416 грн. 67 коп.; від 29.10.2015 № 129 на суму 89450 грн., у тому числі ПДВ 14908 грн. 33 коп.; від 29.10.2015 № 130 на суму 86300 грн., у тому числі 14383 грн. 33 коп.; від 30.10.2015 № 131 на суму 72700 грн., у тому числі 12116 грн. 67 коп.; від 30.10.2015 № 132 на суму 77800 грн., у тому числі ПДВ 12966 грн. 67 коп.; від 31.10.2015 № 133 на суму 64100 грн., у тому числі 10683 грн. 33 коп. (а.с.32-33).

Законом, що визначає правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні і спрямований на створення умов для її розвитку та вдосконалення є Закон України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01.07.04 №1955-IV (далі-Закон № 1955).

Відповідно до ст. 1 Закону №1955, транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування.

Згідно ст. 9 Закону № 1955, перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (СІМ); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Для транспортного експедирування укладається договір в письмовій формі, який повинен містити істотні умови передбачені ст. 9 Закону № 1955. Відповідно до вказаної статті підтвердженням витрат експедитора є документи (накладні, рахунки тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучались до виконання договору транспортного експедирування або органами влади. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

З огляду на викладене, окрім актів виконаних робіт, факт надання послуг експедитора повинен бути підтверджений транспортними документами.

Як вбачається з акту перевірки, під час проведення документальної перевірки товарно-транспортні накладні, дорожні листи, видаткові накладні позивачем не надано. Також позивачем не надано (звіти до актів виконаних робіт, акти приймання-передачі товару, довіреності на вчинення відповідних дій, стосовно послуг, що надавались TOB «Екомаркетгруп» та містили б відомості про те, що TOB «Екомаркетгруп» у періоді що перевірявся, дійсно надавало транспортно-експедиційні послуги.

Суд наголошує, що несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та провадження необгрунтованих виплат. У випадку недобросовісності контрагентів покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов'язань, але і в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися пільговим порядком обчислення бази оподаткування у зв'язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів. Зазначений висновок суду відповідає висновкам викладеним в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 26.03.2014 № К/9991/28864/11 та від 12.02.14 № К/800/42298/1.

Слід зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обгрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб'єктом, який зменшує суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 визначено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, якими оформлена господарська операція, повинні розкривати зміст надання послуг, містити деталізовану інформацію про фактично надані послуги, їх обсяг та характер, залучення третіх осіб до виконання, строки виконання, строки виконання та результати здійснених заходів, що у свою чергу надає можливість оцінки подальшого використання спірних послуг у діяльності платників податків.

З акту перевірки вбачається, що відповідно до наданих позивачем актів здачі прийняття робіт товариством були отримані наступні послуги: експедиційно-транспортні послуги, сортування, пакування, навантаження, перевезення, розвантаження, експедиція, проте у податкових накладних зазначено експедиційно-транспортні послуги, що не відповідає актам здачі-прийняття робіт, отриманих від ТОВ «Екомаркетгруп», у зв'язку з чим не доведено використання даних послуг у межах господарської діяльності позивача.

Суд зазначає, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту первинними документами покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), оскільки саме платник-покупець товару виступає суб'єктом, який використовує при обчисленні кінцевої суми податку, що підлягає сплаті до бюджету, суму податкового кредиту ПДВ, визначену постачальником.

Позивачем порушено вимоги п. 44.6 ст. 44 Кодексу №2755, відповідно до якого визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому п. 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складання такої звітності.

Судом встановлено, що акт про результати перевірки № 50/23-01-22-02/22811041 оформлено 01.04.2016, а протокол обшуку складений 08.04.2016, що не позбавляло позивача можливості надати до перевірки первинні документи на підтвердження реальності господарських операцій.

Слід зазначити, що формальне дотримання платником вимог законодавства не є підставою для визнання податкової вигоди обгрунтованою. Подання необхідних документів не тягне автоматичного виникнення права на формування податкового кредиту, а є лише умовою для підтвердження факту реальності господарських операцій. Відображення в бухгалтерському та податковому обліку зазначеним чином вказує на відсутність реальності здійснення господарської операції з придбання таких послуг, а лише формальне її відображення на підставі формально складених документів.

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Кодексу №2755).

Так, відповідно до п. 198.3 ст. 198 Кодексу №2755 податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З наведених законодавчих положень слідує, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит та зменшення оподатковуваного доходу на суму валових витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними). При цьому, як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містити достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов'язує реалізацію права платника на податкову вигоду.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і щодо сплати ПДВ) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат (зазначена позиція відповідає висновкам Вищого адміністративного суду України у рішенні від 13.03.2014 № К/800/30610/13).

З урахуванням встановлених обставин, контролюючим органом за результатом проведеної перевірки позивача було поставлено під сумнів реальність господарського правочину та правомірність формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Екомаркетгруп» ().

Перевіряючи правильність висновків податкового органу, суд вважає, що дійсно, у податковому праві відповідальність за порушення податкового законодавства є індивідуальною, у зв'язку з чим позивач не має нести несприятливі наслідки через проблеми у правовому стані свого контрагенту.

Разом з цим, для встановлення товарності проведених господарських операцій, суд має встановити певні обставини, серед яких: можливість реального здійснення платником податків зазначених господарських операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності, наявність необхідних умов для досягнення результатів відповідної господарської (економічної) діяльності, здійснення операцій з товаром, що вироблявся або міг бути виробленим в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

Виходячи з вище вказаного суд ставить під сумнів реальність здійснення господарських операцій позивача.

Суд вважає, що вищезазначене свідчить про оформлення документів не у зв'язку із фактичним здійсненням реальних господарських операцій у хронологічному порядку, а у довільний (удаваний) спосіб, що підтверджує відсутність обставин та подій, пов'язаних з виконанням господарських договорів та відповідним їх відображенням у податковому обліку. Фінансової звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку позивачем не надано.

В інформаційному листі від 20.07.2010 №1112/11/13-101112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» Вищий адміністративний суд України зазначив про те, що процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такий етап, як встановлення факту здійснення господарської операції.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Сам факт наявності (на час проведення перевірки) у платника податку (позивача у справі) виданих йому податкових накладних не є достатньою підставою для формування податкового кредиту з податку на додану вартість, з урахуванням відсутності підтвердження реального здійснення господарської операції.

Така правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною і у постанові від 05.03.2012, у якій Верховним судом України зазначено, що сама лише наявність у платника податків податкових накладних, виписаних від імені його контрагентів, не є достатньою підставою для включення сум ПДВ до податкового кредиту, якщо особи, від імені яких складено такі документи заперечують свою участь у створенні та діяльності цих товариств, зокрема, й у підписанні будь-яких первинних документів, отже, виписані від їх імені податкові накладні не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в силу ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи сукупність встановлених вище обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність факту здійснення господарської операції між позивачем та TOB «Екомаркетгруп», а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 15.04.2016 № та №є правомірними та скасуванню не підлягають.

Судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз відповідачем не здійснювались.

Керуючись статтями 14, 86, 94, 159-163, 167, 185-187, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.А. Рідзель

Постанову складено у повному обсязі 06.06.2016.