Справа № 667/846/16-а
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 667/846/16-а

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Скорик С.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Комсомольського районного суду м. Херсона від 01 квітня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіксальної служби у Херсонській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому, з урахуванням заяви про часткову зміну позовних вимог, просив визнати неправомірними дії Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіксальної служби у Херсонській області по відмові позивачу у нарахуванні та виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 2008 по 2012 роки включно у розмірі середньомісячної заробітної плати з урахуванням виплачених сум; зобов`язати Херсонську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіксальної служби у Херсонській області нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати з урахуванням виплачених сум за період 2008-2012 роки; стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 2000 грн. майнової шкоди, яка завдана неправомірними діями відповідача.

Постановою Комсомольського районного суду м. Херсона від 01 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу № 177-о від 03.09.2002 р., позивача ОСОБА_1 було прийнято за конкурсом з 03.09.2002 року на посаду старшого державного податкового інспектора відділу договірно-правової роботи управління правового забезпечення Державної податкової інспекції у м. Херсоні.

В органах Державної податкової інспекції у м. Херсоні ОСОБА_1А працював з 03.09.2002 р. по 08.06.2012р., про що у трудовій книжці серії АМ № 069482 зроблено відповідний запис.

Відповідно до наказу № 119-о від 07.06.2012 р., позивача було звільнено 08.06.2012 р. з посади заступника начальника управління начальника відділу правового забезпечення діяльності та представництва інтересів ДПС у судах юридичного управління ДПІ у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби, відповідно до ст. 38 КЗпП України, про що у трудовій книжці серії АМ № 069482 зроблено відповідний запис.

Згідно до довідки № 54/21-03-05 від 03.02.2016р. про нарахування та виплату допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань позивач в 2006р. та 2007р. отримав матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань в розмірі середнього заробітку, а з 2008р. по 2012р. в розмірі посадового окладу, що на думку позивача, є порушенням гарантованих Конституцією України та трудовим законодавством прав на отримання матеріальної допомоги.

У зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вищезазначеними позовними вимогами.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що є недоведеним порушення прав позивача на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, оскільки ця допомога призначалась та надавалась в межах розміру та у спосіб, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати прані працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів".

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

З аналізу зазначеного положення можна дійти висновку, що надання працівникам вищевказаної матеріальної допомоги є: правом, а не обов`язком керівника відповідного органу; розмір допомоги не має перевищувати середньомісячної заробітної плати працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, між адміністрацією Державної податкової інспекції у м. Херсоні та профспілковим комітетом Державної податкової інспекції було укладено колективний договір (2010-2012 р.р.) (а.с. 26-27).

Відповідно до Переліку доплат на надбавок до тарифних ставок і посадових окладів та допомоги працівників ДПІ у м. Херсоні (Додаток № 1 до колективного Договору на 2010-2012 роки) матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань встановлюється у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення осіб начальницького складу) у межах затвердженого фонду оплати праці (а.с. 28).

Судом встановлено, що відповідно до довідки № 54/21-03-05 від 03.02.2016р. про нарахування за період 2006 р. по 2012 р. та виплату допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань позивач в 2006р. та 2007р. отримав матеріальну допомогу для вирішення соціальнопобутових питань в розмірі середнього заробітку, а з 2008р. по 2012р. в розмірі посадового окладу (а.с. 12), який не перевищував середньомісячної заробітної плати.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 отримував матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в межах розміру, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" та колективним договором.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова Комсомольського районного суду м. Херсона ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Комсомольського районного суду м. Херсона від 01 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів. Особи, які брали участь у справі, однак не були присутні у судовому засіданні апеляційної інстанції, мають право подати касаційну скаргу протягом 20 днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст рішення виготовлено 03.06.2016 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик