Справа № 804/8058/14
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року м. Київ К/800/21475/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів при секретарі судового засідання: за участю представника відповідача Зайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Шведа Е.Ю., Корінець Ю.О., Галати О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року у справі за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства «Інтерпайп» Новомосковський трубний завод» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів пред'явило позов до публічного акціонерного товариства «Інтерпайп» Новомосковський трубний завод (далі - ПАТ «Інтерпайп» Новомосковський трубний завод») про стягнення з відповідача адміністративно-господарські санкції та пені за невиконання у 2013 році нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, у розмірі 1144804 грн..

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанції скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає із огляду на наступне.

Судами встановлено, що за 2013 рік середньооблікова численність працівників ПАТ «Інтерпайп» Новомосковський трубний завод» складає 1704 особи.

Виходячи з положень Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та численності працівників товариства у 2013 році, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становив 68 осіб.

Відповідач кожного місяця надавав до Новомосковського міськрайонного центру зайнятості звіт за Формою 3-ПН. За 2013 рік Новомосковський центр зайнятості на підприємство відповідача направив шість осіб інвалідів, які були працевлаштовані.

ПАТ «Інтерпайп» Новомосковський трубний завод» подано Дніпропетровському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів звіт за формою № 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» за 2013 рік, у якому вказано, що середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 44 особи, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становив 68 осіб.

Позивач прийшов до висновку про порушення законодавства про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, що стало підставою для нарахування відповідачу адміністративно-господарської санкції в сумі 1144804 грн. та пені в сумі 343,44 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що чинним законодавством не передбачено обов'язку роботодавця самостійно проводити добір працівників через територіальні органи Державної служби зайнятості України відповідно до частини 3 статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Також, пославшись на статтю 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та статтю 218 Господарського кодексу України суд першої інстанції зазначив, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення, а тому на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів України» затверджений Порядок проведення перевірки підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю.

Суд першої інстанції зазначив, що докази дотримання позивачем вказаного вище Порядку відсутні, відповідні документи, які б підтверджували факт недотримання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, зокрема, акт перевірки, позивачем не складалися.

Суд апеляційної інстанції із висновком суду першої інстанції погодився та залишив постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2014 року без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією судів першої та апеляційної інстанцій погоджується з огляду на наступне.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, гарантії їм рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначається Законом України від 21 березня 1991 року № 875-XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон № 875-ХІІ).

Відповідно до частин першої та другої статті 19 цього Закону ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Статтею 18 Закону № 875-ХII (в редакції Закону України від 23.02.2006 року № 3483-IV) встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Із системного аналізу вище згаданих норм права вбачається, що роботодавці зобов'язані лише подавати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). При цьому законодавством не встановлено обов'язку для роботодавця проводити добір працівників через територіальні органи Державної служби зайнятості України.

Звіти за формою державної статистичної звітності №3-ПН, які відповідач щомісяця відправляв до Новомосковського центру зайнятості містять вичерпну інформацію про наявність на підприємстві вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів протягом звітного періоду.

У зв'язку з тим, що відповідач створив робочі місця для інвалідів, ужив усіх залежних від нього заходів для їх працевлаштування, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відносно нього не можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом України в постановах від 04 липня 2011 року (справа № 21-159а11), від 17 вересня 2013 року (справа № 21-232а13), від 08 квітня 2014 року (справа № 21-50а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-119а14), від 09 грудня 2014 року (справа № 21-523а14), від 06 квітня 2016 року (справа № 21-5444а15).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права та прийшли до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів пред'явило позов до публічного акціонерного товариства «Інтерпайп» Новомосковський трубний завод (далі - ПАТ «Інтерпайп» Новомосковський трубний завод») про стягнення з відповідача адміністративно-господарські санкцій у розмірі 1144804 грн..

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Оскільки, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій, тому підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 липня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: