Справа № 823/50/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Гарань С.М. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року Справа № 823/50/16

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мамчура Я.С.,

за участю секретаря Нагорної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування наказів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Черкаській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування наказів ГУ Держземагенства у Черкаській області від 24.04.2015 р. щодо надання ОСОБА_3 дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності розмірами 8,0 га, 15,0 га, 13,0 га, 14,5 га, 17,88 га, 13,0 га, 5,0 га, 30,0 га за цільовим призначенням - ведення фермерського господарства, які розташовані в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 21 січня 2016 року було відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів ГУ Держземагенства у Черкаській області від 24.04.2015 р. щодо надання ОСОБА_3 дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності розмірами 8,0 га та 15,0 га за цільовим призначенням - ведення фермерського господарства, які розташовані в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року в задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову, так як, на думку апелянта, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 23.04.2015 р. ОСОБА_3 звернувся до ГУ Держземагенства у Черкаській області із заявами про надання йому дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовними площами 13,0 га, 14,5 га, 17,88 га, 13,0 га, 5,0 га, 30,0 га для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області (за межами населеного пункту).

До зазначених заяв ОСОБА_3 було додано відповідні обґрунтування розмірів земельних ділянок з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, довідки з державної статистичної звітності, викопіювання з території Білозірської сільської ради, копії паспорта, ідентифікаційного коду та диплому про освіту.

24.04.2015 р. ГУ Держземагенства у Черкаській області були видані накази № 2666/14-15-СГ, № 2667/14-15-СГ, № 23-2668/14-15-СГ, № 23-2639/14-15-СГ, № 23-2640/14-15-СГ, № 23-2642/14-15-СГ про надання гр. ОСОБА_3 дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо відведення зазначених земельних ділянок.

ГУ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Черкаській області є правонаступником прав і обов'язків ГУ Державного агентства земельних ресурсів України у Черкаській області.

Позивач, вважаючи зазначені накази протиправними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що предметом розгляду в даній справі є рішення суб'єкта владних повноважень про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою, порядок прийняття яких регулюється Земельним кодексом України, а також з того, що оскаржувані накази не порушують права, свободи та інтереси позивача і не створюють для нього жодних правових наслідків.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 3 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, законодавством регламентовано чітку та послідовну процедуру виділення громадянам земельних ділянок, початковим етапом якої є прийняття компетентним органом влади рішення щодо надання заявнику дозволу на розроблення відповідного проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

При цьому, слід враховувати, що перелік підстав для відмови у наданні особі такого дозволу, визначений у ч. 7 ст. 118 ЗК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Аналогічний правовий підхід викладено в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 29.01.2015 р. № К/800/38993/14 та від 29.09.2015 р. № К/800/31171/15.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що як було правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, оскаржувані накази прийняті ГУ Держземагенства у Черкаській області, правонаступником якого є відповідач, на підставі відповідних заяв ОСОБА_3 із доданими до них документами, з якими зазначена особа звернулась в порядку, передбаченому ст. 118 ЗК України.

При цьому, апеляційний суд відзначає, що зазначеними наказами вирішено питання щодо надання ОСОБА_3 дозволів на розроблення відповідних проектів землеустрою, що є лише первісним етапом процедури відведення земельних ділянок і не означає, що такі проекти землеустрою в наступному будуть затверджені компетентним суб'єктом влади, а земельні ділянки - передані заявнику.

Більш того, з матеріалів справи та доводів апелянта не вбачається, що оскаржувані рішення порушують право позивача на отримання земельної ділянки у користування (оренду) та/або інші права, свободи чи законні інтереси позивача чи не створюють для нього певні правові наслідки.

Доводи апелянта про те, що оскаржуваними наказами ГУ Держземагенства у Черкаській області обмежено його право на отримання в оренду земельних ділянок площею 8,0 га та 12,0 га в адміністративних межах Білозірської сільської ради згідно наказу від 10.12.2015 р., прийнятого ГУ Держгеокадастру на виконання рішень суду про визнання протиправною відмови ГУ Держгеокадастру щодо надання йому дозволу на розроблення проектів землеустрою та зобов'язано повторно розглянути заяву про надання такого дозволу, колегія суддів вважає необґрунтованими і безпідставними, з огляду на наступне.

Судова колегія встановила, що рішеннями Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року у справі № 823/1706/15 та від 26 жовтня 2015 року у справі № 823/5082/15, на які посилається апелянт, було визнано протиправними рішення про відмову (відмову) ГУ Держгеокадастру у Черкаській області в наданні ОСОБА_2 дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 8,0 га та 12,0 га в оренду для ведення городництва в адміністративних межах Білозірської сільської ради та зобов'язано ГУ Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути заяви ОСОБА_2 про надання йому вказаних дозволів /Т.1 а.с. 18-21/.

Наказом в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 10.12.2015 р. № 23-6410/14-15-СГ ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва розміром 8,00 га /Т. 1 а.с. 17/.

Разом з тим, ані із зазначеного наказу від 10.12.2015 р., на який посилається апелянт, ані з вказаних рішень суду або жодних інших матеріалів даної справи не вбачається, що внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваних наказів були порушені права позивача, як і не вбачається, що ці накази стосуються саме тих земельних ділянок, на які претендує позивач. Більш того, цільовим призначення земельних ділянок щодо яких ОСОБА_3 надано дозволи на розробку проектів землеустрою є ведення фермерського господарства, код КВ ЦПЗ - секція А, підрозділ - 01.02, а цільовим призначенням земельних ділянок щодо яких прийняті вказані судові рішення і наказ від 10.12.2015 - городництво, код КВ ЦПЗ - секція А, підрозділ - 01.07.

Доводи апелянта про те, що спірні правовідносини, окрім ЗК України, регулюються ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», в ч. 7 якої зазначено, що земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом, а земельні ділянки щодо яких ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проектів землеустрою не є єдиним масивом, та посилання апелянта на рішення Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2902цс15 колегія суддів вважає такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у цій справі, виходячи з наступного.

Так, статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема частиною 7 цієї статті, на яку посилається апелянт, врегульовано порядок безпосередньо надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, тобто завершальний етап процедури відведення земельної ділянки, який у ЗК України регламентований статтею 123.

Водночас, у даній справі предметом спору є накази про надання дозволів на розробку проектів землеустрою для відведення земельної ділянки, що, як відзначалось вище, є лише первісним етапом процедури відведення і не гарантує надання (передачу) особі таких земельних ділянок та регулюється ст.ст. 118 ЗК України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що рішення Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2902цс15, на яке також посилається апелянт, ухвалено за інших обставин справи, а саме - за умови фактичної передачі земельних ділянок в оренду, тобто після завершення процедури їх відведення, а тому висновки, викладені у вказаному судовому рішенні не підлягають застосуванню при вирішенні даного адміністративного спору.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для задоволення даного адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції було повно та правильно встановлено обставини справи, а рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у відповідності з вимогами ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 09 червня 2016 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Мамчур Я.С