Справа № 127/28461/15-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/28461/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Федчишен С.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

01 червня 2016 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

третьої особи: ОСОБА_4,

представника третьої особи: ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Вінницької міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, КП "Архітектурно-будівельний сервіс", дошкільний навчальний заклад №21, Департамент освіти Вінницької міської ради про визнання рішення протиправним,

В С Т А Н О В И В :

постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача, третя особа та її представник в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги, у звязку з чим просили залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №1669 від 06 серпня 2015 року надано дозвіл на перенесення 8-ми тимчасових конструкцій для господарських потреб (гаражів) з місця забудови до житлового будинку №21 по вул. Л.Толстого в м. Вінниці, на визначене схемою місце (схема розміщення групи гаражів біля будинку №21 по вул. Л.Толстого розроблена ДАМтаК) наступним громадянам: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12В.(а.с.5-6).

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №1669 від 06 серпня 2015 року права та законні інтереси позивача не порушує та прийнято згідно з вимогами будівельних норм.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного.

Оскаржуване рішення відповідача № 1669 від 06 серпня 2015 року фактично стосується надання дозволу на встановлення 8-ми мешканцям м. Вінниці металевих гаражів на новому місці. Інших власників тимчасових металевих конструкцій цим же рішенням зобов'язано добровільно демонтувати їх. Попередньо, як свідчать докази, надані учасниками по справі (договори, додаткові угоди, рішення) наведені у рішенні особи укладали угоди на використання тимчасових конструкцій (гаражів), тобто до моменту необхідності звільнити земельну ділянку.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначені Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Статтею 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачається, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить власні (самоврядні) повноваження, а саме: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Відповідно до частини 2 статті 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" мала архітектурна форма, як елемент об'єкту благоустрою - це елемент декоративного чи іншого оснащення обєкта благоустрою. До малих архітектурних форм цією ж нормою Закону віднесено : альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством.

Статтею 23 Закону визначено, що благоустрій території житлової та громадської забудови здійснюється з урахуванням вимог використання цієї території відповідно до затвердженої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також установлених будівельних норм, державних стандартів, норм і правил.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив про те, що порядок надання дозволів на тимчасове встановлення гаражних боксів в дворах багатоповерхових будинків врегульовано рішеннями виконавчого комітету Вінницької міської ради № 2837 від 18 грудня 2014 року та № 882 від 30 квітня 2015 року.

Аналіз вказаних рішень свідчить про те, що вони поширюються на обмежене коло осіб, зокрема на окремі категорії інвалідів та на учасників бойових дій (а.с. 143 - 162).

Крім того, зазначеними порядками не передбачено право відповідача щодо надання дозволів на перенесення тимчасових конструкцій для господарських потреб (гаражів).

Досліджуючи надані відповідачем та третіми особами докази колегією суддів встановлено, що з 8-ми осіб, яким спірним рішенням надано відповідачем дозвіл на встановлення гаражів, всупереч наведеним Порядкам, лише 3 (ОСОБА_4, ОСОБА_12 та ОСОБА_11М.) надали документи, що підтверджують ступень інвалідності. Стосовно інших 5 осіб відповідачем не надано доказів, які б свідчили про наявність у них передбачених законодавством підстав щодо встановлення тимчасових металевих гаражів.

Також згідно з частиною 2 статті 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника обєкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Згідно з частиною 1 статті 33 Закону, у сфері благоустрою населених пунктів діє система нормативів, що встановлюється у сфері землеустрою, містобудування, озеленення територій, утримання будинків і споруд, освітлення територій, а також у галузі охорони здоров'я та охорони навколишнього природного середовища.

Надані у справу докази, що не спростовані іншими учасниками свідчать про те, що фахівцями Вінницького міського управління Головного управління Держсанепідслужби у Вінницькій області визначена відстань розміщених на підставі оскаржуваного рішення відповідача металевих гаражів до дитячого навчального закладу ( ДНЗ №21) по вул. Міліційній, 8 (а.с.9) складає 2 м.

Проте, суд першої інстанції не надав належної оцінки вищевказаній обставині та безпідставно не врахував того, що при перенесенні гаражів не дотримано державні будівельні норми України 360-92**, а саме п. 7.50, яким визначено, що відстань від наземних і комбінованих (наземно-підземних) гаражів (10 та менше) до вікон громадських та житлових будівель має становити не менше 10 м, а до границь земельних ділянок дитячих дошкільних закладів - не менше 15 м.

Згідно з актом про проведення заміру відстані від будинку № 21 по вул. Л. Толстого у м. Вінниці до гаражів, які перенесені у відповідності до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №1669 від 06 серпня 2015 року встановлено, що гаражі розташовані в один ряд паралельно до лівої сторони будинку. При замірі від найбільш виступаючого елемента з середини стіни будинку до гаража розташованого навпроти, відстань становить - 17,97 м.

Однак вказаним актом не визначено відстань до границь земельної ділянки дитячого навчального закладу № 21. У той же час, долучені до справи світлини (а.с. 59-63) та акт обстеження від 02 липня 2015 року (а.с 108) свідчать про те, що гаражі розташовані вздовж паркану дитячого навчального закладу № 21.

Статтею 23 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" визначено, що до об'єктів благоустрою території житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, на яких розміщені об'єкти житлової забудови, громадські будівлі та споруди, інші об'єкти загального користування.

Відповідно до наданого витягу з плану зонування м. Вінниці, нововстановлені гаражі знаходяться на землях змішаної багатоповерхової житлової та громадської забудови в умовах історико-культурної спадщини.

Відповідачем та іншими учасниками по справі не надано доказів дотримання вимог Земельного Кодексу України та Закону України "Про охорону культурної спадщини" щодо використання земель історико-культурного значення при прийнятті оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" охороні та відновленню підлягають усі зелені насадження в межах населених пунктів під час проведення будь-якої діяльності, крім зелених насаджень, які висаджені або виросли самосівом в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв.

Охорона, утримання та відновлення зелених насаджень на об'єктах благоустрою, а також видалення дерев, які виросли самосівом, здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів залежно від підпорядкування об'єкта благоустрою, а на земельних ділянках, переданих у власність, наданих у постійне користування або в оренду, - за рахунок коштів їх власників або користувачів відповідно до нормативів, затверджених у встановленому порядку.

Видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Сторони не спростовували надані у судовому засіданні пояснення позивача про те, що на місці де встановлені за оскаржуваним рішенням гаражі перебував газон із зеленими насадженнями. У той же час відповідачем не надано доказів, що оскаржуване рішення прийнято з урахуванням вимог наведеної вище норми Закону.

Наведені вище обставини та досліджені судом докази свідчать про те, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не дотримано всіх вимог, які визначені у частині 3 статті 2 КАС України, якою передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №1669 від 06 серпня 2015 року не порушує права та законні інтереси позивача.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" суб'єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

Статтею 17 зазначеного Закону закріплені права та обов'язки громадян у сфері благоустрій населених пунктів. Відповідно до ч. 1 вказаної норми закону громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право:

1) користуватись об'єктами благоустрою населених пунктів;

2) брати участь в обговоренні правил та проектів благоустрою території населених пунктів;

3) вносити на розгляд місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій пропозиції з питань благоустрою населених пунктів;

4) отримувати в установленому законом порядку повну та достовірну інформацію про затвердження правил благоустрою території населеного пункту та внесення до них змін, а також роз'яснення їх змісту;

5) брати участь у здійсненні заходів з благоустрою населених пунктів, озелененні та утриманні в належному стані садиб, дворів, парків, площ, вулиць, кладовищ, братських могил, обладнанні дитячих і спортивних майданчиків, ремонті шляхів і тротуарів, інших об'єктів благоустрою;

6) вимагати негайного виконання робіт з благоустрою населених пунктів у разі, якщо невиконання таких робіт може завдати шкоду життю, здоров'ю або майну громадян;

7) звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров'ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об'єктів благоустрою.

Позивач є мешканцем квартири багатоповерхового будинку поруч з яким на місці зелених насаджень встановлені металеві гаражі внаслідок чого змінилися умови користування прилеглою територією, що на його думку порушує права не лише його, а й інших мешканців будинку та може створити небезпеку дітям, що виховуються у дитячому навчальному закладі № 21.

Посилання відповідачів на те, що більшість мешканців будинку не заперечували проти встановлення металевих гаражів поруч з будинком та не мали бажання встановити такі гаражі для себе спростовується наявними доказами у справі. Зокрема, відповідно до довідки голови правління ОСББ "Весна-21" (а.с. 36) за адресою : ОСОБА_13, 21 зареєстровано 113 осіб. У той же час у справі містяться підписи 29 осіб, які нібито не заперечують проти встановлення гаражів (не зазначено яких саме гаражів і для кого), з яких 8 - це особи, чиї гаражі встановлені (а.с. 123).

Крім того, оскаржуване рішення прийнято органом місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад.

Будь-які обмеження права громадян України на участь у місцевому самоврядуванні залежно від їх раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, терміну проживання на відповідній території, за мовними чи іншими ознаками забороняються.

Частиною 10 статті 59 вказаного Закону визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з статтею 6 КАС України кожна особа має право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Оспорювати рішення суб'єкта владних повноважень може також особа права чи обов'язки, якої не були визначені прийнятим рішенням. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається скасувати рішення суб'єкта владних повноважень спрямовані на приведення земельної ділянки до того стану, який існував до прийняття рішення. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб земельна ділянка, яка є власністю територіальної громади, перебувала у певному стані, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при вирішенні спору суд першої інстанції врахував не всі його обставини, тому висновки суду по суті справи не в повній мірі відповідають встановленим у ній обставинам, що призвело до неправильного її вирішення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу про скасування оскаржуваного рішення слід задовольнити з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Згідно з статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня 2016 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №1669 від 06 серпня 2015 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 червня 2016 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_14 ОСОБА_15