Справа № 810/1180/16
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року 810/1180/16

приміщення суду за адресою: м. Київ, бул. Лесі Українки, 26,

час прийняття постанови : 12 год. 35 хв.

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лиска І.Г.

при секретарі: Васковець М.С., за участю позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Держгеокадастру у Бородянському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Управління Держгеокадастру у Бородянському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

У позовних вимогах позивач просить суд: Визнати протиправним і скасувати Рішення Управління Держгеокадастру у Бородянському районі ГУ Держзгеокадастру у Київській області від 02.02.2016 року РВ-016 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; Зобов'язати Управління Держгеокадастру у Бородянському районі ГУ Держзгеокадастру у Київській області в порядку визначеному Земельним Кодексом України здійснити державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,054 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: с/т Мрія, Бабинецька селищна рада, Бородянського району Київської області з видачею Витягу з Державного земельного кадастру.

У обґрунтування позову позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4, про що 16 червня 2014 року видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (копія Свідоцтва про смерть додається).

10 грудня 2014 року приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального округу Харченко К.В. була відкрита спадкова справа 20/2014, єдиним спадкоємцем всього майна, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належить спадкодавцеві на день смерті, є позивач.

Згідно з Актом на право приватної власності на земельну ділянку від 12 березня 1998 року серія НОМЕР_1 ОСОБА_4 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,054 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: с/т Мрія, Бабинецька селищна рада, 5 Бородянського району Київської області (надані земельна ділянка).

З метою отримання Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, 14.07.2015 року до Управління Держземагентства у Бородянському районі Київської області позивачем була подана Заява реєстраційний номер №4517 про надання витягу з Державного земельного кадастру (копія опису пакету вхідних документів додається).

Але Управління Держземагенства у Бородянському районі ГУ Держземагентства у Київській області листом від 27.07.2015 року № 0./2-15 відмовило позивачу та рекомендувало звернутись до виконавця робіт з землеустрою, щодо формування електронного документа (обмінного файлу xml).

30.07.2015 року за №02-14/172 позивач звернувся з листом від приватного нотаріуса Харченко К.В. до Управління Держземагентства у Бородянському районі Київської області з проханням надати інформацію та копію Державних актів на право приватної власності на землю та на всі земельні ділянки які можуть належати померлій ОСОБА_4.

20.08.2015 року за №0-1007-02-7588/2-15 Держземагентство у Бородянському районі Київської області надало відповідь приватному нотаріусу Харченко К.В. та копію Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 від 12 березня 1998 року.

01.09.2015 р. позивачем повторно була подана Заява про надання витягу з Державного земельного кадастру реєстраційний номер №5584, але Управління Держземагентства у Бородянському районі Київській області листом від 11.09.2015 року № 0-1007-02-832012-15 відмовило позивачу на підставі того , що відомості про зазначену земельну ділянку не внесені до Державного кадастру земель, а державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Для вирішення питання по суті Держземагентство у Бородянському районі, Київської області рекомендувало позивачу звернутися до суду для визначення права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

16.09.2015року позивач знову звернувся до приватного нотаріуса Харченко К.В. з проханням роз'яснити потрібно йому звертатися до суду про встановлення права власності на земельну ділянку, приватний нотаріус запевнив позивача, що він являється єдиним спадкоємцем і рішення суду про визначення права власності на земельну ділянку непотрібно. За проханням позивача 16.09.2015 року приватний нотаріус Харченко К.В. звернулася до Управління Держземагенства у Бородянському районі Київської області вих.№ 02-14/217 розробити технічну документацію на земельну ділянку, зареєструвати її в Держземкадастрі та надати витяг з Держземкадастру. Запит приватного нотаріуса був поданий нарочним позивачем та зареєстрований в Управлінні Держземагентства у Бородянському районі Київської області вх.№9 від 23.09.2015року.

16.09.2015 року за №Н-400/0/5-15 в Управління Держземагентства у Бородянському районі Київської області позивач звернувся з заявою-скаргою та попросив надати письмову відповідь. 16.10.2015року за вих.№7/19-15р. Держземагентство у Бородянському районі Київської області надало відповідь позивачу, де йому знову було запропоновано звернутися до суду для визначення права власності на земельну ділянку у порядку спадкування, та після цього звернутися до юридичних чи фізичних осіб-підприємців які мають сертифікат для проведення відповідних землевпорядних робіт та виготовлення технічних документів.

29.10.2015року за №01-16/260 приватний нотаріус Харченко К.В. видала довідку позивачу для звернення в підприємство, яке має сертифікат на розроблення технічної документації на земельну ділянку про те, що відкрита спадкова справа №20/2014 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 і що позивач є єдиним спадкоємцем всього спадкового майна померлої. Свідоцтво про права на спадщину за законом не видавались.

20.01.2016року згідно договору про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки №44/1 від 28.12.2015 року виконавець передав, а замовник (позивач) прийняв по акту прийому-передачі виготовлену технічну документацію на земельну ділянку.

20.01.2016року, після отримання технічної документації, позивачем в порядку передбаченим чинним законодавством, та з урахуванням попередніх відмов був поданий пакет документів реєстраційний номер №309 та виготовлену технічну документацію для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та отримання Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Але Управління Держгеокадастру у Бородянському районі у Київській області Рішенням від 02.02.2016 року РВ-016 відмовила у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, посилаючись на відсутність документу, що посвідчує перехід права власності до позивача.

Позивач не погоджується з підставами відмови та вважає їх неправомірними, а відмову такою, що надана з порушенням норм чинного законодавства, тому звернулось з даним позовом до суду.

У судовому засіданні 31.05.2016року позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просив позов задовольнити.

У судове засідання 31.05.2016 року представник відповідача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав.

На підставі статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України судом прийнято рішення про розгляд справи без участі представника відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши позивача , суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4, про що 16 червня 2014 року видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2, яке міститься в матеріалах справи.

10 грудня 2014 року приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального округу Харченко К.В. була відкрита спадкова справа 20/2014, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №39126260.

Згідно з Актом на право приватної власності на земельну ділянку від 12 березня 1998 року серія НОМЕР_1 ОСОБА_4 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,054 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: с/т Мрія, Бабинецька селищна рада, 5 Бородянського району Київської області.

З метою отримання Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, 14.07.2015 року до Управління Держземагентства у Бородянському районі Київської області позивачем була подана Заява реєстраційний номер №4517 про надання витягу з Державного земельного кадастру.

Управління Держземагенства у Бородянському районі ГУ Держземагентства у Київській області листом від 27.07.2015 року № 0./2-15 відмовило позивачу та рекомендувало звернутись до виконавця робіт з землеустрою, щодо формування електронного документа (обмінного файлу xml)

01.09.2015 р. позивачем повторно була подана Заява про надання витягу з Державного земельного кадастру реєстраційний номер №5584, але Управління Держземагентства у Бородянському районі Київській області листом від 11.09.2015 року № 0-1007-02-832012-15 відмовило позивачу на підставі того, що відомості про зазначену земельну ділянку не внесені до Державного кадастру земель, а державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Для вирішення питання по суті Держземагентство у Бородянському районі, Київської області рекомендувало позивачу звернутися до суду для визначення права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

16.09.2015 року за №Н-400/0/5-15 в Управління Держземагентства у Бородянському районі Київської області позивач звернувся з заявою-скаргою та попросив надати письмову відповідь.

16.10.2015року за вих.№7/19-15р. Держземагентство у Бородянському районі Київської області надало відповідь позивачу, де було запропоновано звернутися до суду для визначення права власності на земельну ділянку у порядку спадкування, та після цього звернутися до юридичних чи фізичних осіб-підприємців які мають сертифікат для проведення відповідних землевпорядних робіт та виготовлення технічних документів.

29.10.2015року за №01-16/260 приватний нотаріус Харченко К.В. видала довідку позивачу для звернення в підприємство, яке має сертифікат на розроблення технічної документації на земельну ділянку про те, що відкрита спадкова справа №20/2014 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 і, що позивач є єдиним спадкоємцем всього спадкового майна померлої.

20.01.2016року згідно договору про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки №44/1 від 28.12.2015 року виконавець передав, а замовник (позивач) прийняв по акту прийому-передачі виготовлену технічну документацію на земельну ділянку.

20.01.2016року, після отримання технічної документації, позивачем був поданий пакет документів реєстраційний номер №309 та виготовлену технічну документацію для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та отримання Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, а саме, позивачем було подано: Заяву; технічну документацію, електронний документ та запит від нотаріуса, що підтверджується описом, вхідного пакету документів, які надаються для отримання адміністративної послуги.

Управління Держгеокадастру у Бородянському районі у Київській області Рішенням від 02.02.2016 року РВ-016 відмовила у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, посилаючись на відсутність документу, що посвідчує перехід права власності до позивача.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюється Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (далі -ЗК України), Законом України "Про державний земельний кадастр" від 07.07.2011 № 3613-VI та Порядком ведення Державного земельного кадастру затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 N 1051 (далі-Порядок).

Відповідно до частини першої статті 1 "Про Державний земельний кадастр" державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Частиною 5 статті 5 Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор має посвідчення Державного кадастрового реєстратора та власну печатку. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», передбачено, що у разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності)

Норми пункту 1 Перехідних положень Земельного кодексу України, на які посилається Позивач як на правове обґрунтування заявленого позову, застосуванню не підлягають, оскільки вище вказаною правовою нормою регулюється реєстрація права власності на земельні ділянки на підставі прийнятих раніше рішень про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятих органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок".

Згідно вимог частин 1, 2 статі 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною третьої вказаної статті передбачено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Перелік документів, які необхідно подати для державної реєстрації земельної ділянки державному кадастровому реєстратору, визначений ч. 4 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Так, для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Частиною шостою статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" визначено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Аналогічні положення наведені і в Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, який визначає процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру (далі - Порядок №1051).

Статтями 125 та 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

З аналізу наведених нормативно-правових актів вбачається, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону, а саме державним кадастровим реєстратором за заявою власника земельної ділянки, право власності якої має бути оформлено відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Водночас, як вже встановлено судом, вказана земельна ділянка належить померл ій ОСОБА_4, що підтверджується Актом на право приватної власності на земельну ділянку від 12 березня 1998 року Серія НОМЕР_1 та Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2.

Відповідно до приписів статті 1225 та 1296 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з вимогами ст. 1297 Цивільного Кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Єдиним документом, що підтверджує право спадкоємців на спадкове майно, є свідоцтво про право на спадщину, яке видається на ім'я кожного спадкоємця, що прийняв спадщину, після закінчення строку, встановленого для її прийняття. Цивільний кодекс України встановлює обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутись до нотаріуса за видачею на його ім'я свідоцтва про право на спадщину на таке майно, а також зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

У свою чергу, відповідно до п. 1 ст. 392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Будь-які документи, що підтверджували б належність вищевказаної земельної ділянки позивачу на праві власності, до технічної документації додані не були, що суперечить вимогам пункту 3 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Також, доказів щодо одержання позивачем свідоцтва про право на спадщину (документа, що підтверджує право власності) на земельну ділянку площею, яка належала померлій ОСОБА_4 в порядку, передбаченого статтею 1225 та 1296 Цивільного Кодексу України та оформлення земельної ділянки відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відсутні.

Також суд зазначає, що згідно пункту 1.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376, замовником технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може бути орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин повноваження позивача як власника (користувача) спадкової земельної ділянки згідно державного акту серії НОМЕР_1 підтверджені не були, жодних підтверджуючих документів відповідачу надано не було, а отже і підстав вважати позивача належним заявником у відповідача не було.

Таким чином, рішення державного кадастрового реєстратора від 02.02.2016 року № РВ-016 винесене в межах, встановленого строку, та на законних підставах, передбачених нормами статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастру», а отже є законним, та не підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Управління Держгеокадастру у Бородянському районі ГУ Держзгеокадастру у Київській області в порядку визначеному Земельним Кодексом України здійснити державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,054 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: с/т Мрія, Бабинецька селищна рада, Бородянського району Киъвськоъ областы з видачею Витягу з Державного земельного кадастру щодо нормативно-грошової оцінки, суд зазначає наступне.

Вказані позовні вимоги можуть бути задоволені лише за наявності протиправного рішення (нормативно-правового акта чи правового актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, тобто є похідними від вимог про визнання протиправними рішень відповідача, а тому відмова у задоволення первинних вимог є підставою для відмови у задоволенні і похідних від них вимог.

Крім того, згідно Положення про Держземагентство України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 року № 445/2011 (далі - Положення), Держземагентство України є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Основними завданнями Держземагентства України є реалізація державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності (підпункт 1 пункту 3 Положення).

Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань, крім іншого, здійснює ведення і адміністрування державного земельного кадастру та отримує інформацію про відведення земельних ділянок; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок та обмежень у їх використанні; (підпункти 15, 17 пункту 4 Положення).

Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи (пункт 7 Положення).

Наведені вище положення Закону аналогічно закріплені й у Порядку ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051, який визначає процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру.

Згідно приписів пункту 5 зазначеного Порядку закріплено, що втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється.

Під втручанням у діяльність Державного кадастрового реєстратора розуміється прямо не передбачена законодавством дія будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань, яка стосується здійснення Державним кадастровим реєстратором повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та цим Порядком.

З огляду на викладені норми, повноваження по внесенню відомостей про земельні ділянки (змін про них) до Державного земельного кадастру (здійснення реєстрації земельної ділянки або відмова у здійсненні такої реєстрації) належать, центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який здійснює такі повноваження як безпосередньо, так і через утворені в установленому порядку територіальні органи, у тому числі через відповідача, тобто відповідач наділений дискреційними повноваженнями по внесенню відомостей (реєстрації) про земельні ділянки (змін про них) до Державного земельного кадастру.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно частин 1, 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти будь-яке рішення.

Аналогічна правова позиція підтверджується численною судовою практикою, зокрема, постановою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 року № П-278/10, встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.07.2014 року у справі № К/800/62158/13 встановлено, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, а доказів понесення ним інших витрат, пов'язаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Держгеокадастру у Бородянському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Лиска І.Г.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 02 червня 2016 р.