Справа № 2а-7100/10/0870
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" травня 2016 р. К/800/2876/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.
за участю секретаряТитенко М.П.
та представників сторін: від позивача не з'явився
від відповідача прокурорне з'явився Чубенко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргуТокмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області
на постановуЗапорізького окружного адміністративного суду від 07.11.2012
та ухвалуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2014

у справі№2а-7100/10/0870
за позовомПублічного акціонерного товариства «Токмацький завод «Прогрес»
доТокмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області
за участюпрокурора Запорізької області
проскасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Токмацький завод «Прогрес» звернулось до суду з позовом до Токмацької об'єднаної Державної податкової інспекції Запорізької області про скасування податкових повідомлень-рішень №/0-542 від 01.03.2010, №/1-867 від 26.03.2010, №/2-1692 від 11.06.2010, №/3-860 від 27.08.2010.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.11.2012, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2014, позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Токмацької об'єднаної Державної податкової інспекції Запорізької області від 01.03.2010 №/0-542, від 26.03.2010 №/1-867, від 11.06.2010 №/2-1692, від 27.08.2010 №/3-860 частково в частині визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 2 391 024 грн. (в тому числі, 1 594 016 грн. - основного платежу та 797 009 грн. - штрафних (фінансових) санкцій), в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з названими судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Від відповідача надійшло письмове клопотання про заміну відповідача (Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області) його правонаступником - Токмацькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Суд касаційної інстанції, розглянувши заявлене клопотання, дійшов висновку про його обґрунтованість та необхідність його задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши думку прокурора, який касаційну скаргу підтримав, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- відповідачем проведена позапланова документальна перевірка позивача з питань взаємовідносин з ТОВ «Кастіон» за період з 01.02.2007 по 30.09.2008, за результатами якої складено акт №65/23/02969981 від 22.02.2010;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог пп.7.2.3 п.7.2, пп.7.4.1 пп.7.4.5 п.7.4, пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на суму 1 615 277 грн.;

- на підставі вказаного акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення №/0-542 від 01.03.2010, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 2 422 916 грн. (з яких: 1 615 277 грн. - основний платіж та 807 639 грн. - штрафні (фінансові) санкції);

- за результатами апеляційного оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення скарги позивача залишені без задоволення, податкове повідомлення-рішення без змін, та прийняті податкові повідомлення-рішення №/1-867 від 26.03.2010, №/2-1692 від 11.06.2010, №/3-8 від 27.08.2010.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, за встановлених обставин справи дійшов висновку, що позивач виконав всі передбачені законом умови для підтвердження права на формування податкового кредиту та має всі документальні підтвердження його розміру.

Відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що віднесення позивачем до складу податкового кредиту суми у розмірі 21 261,20 грн. за податковою накладною № 2/06 від 19.02.2007 є неправомірним, оскільки постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 29.03.2012 по справі №1-103 встановлено факт підроблення документів та безтоварність операції за лютий 2007 року.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів в частині відмови в задоволенні позову, з огляду на таке.

Оскільки згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, то визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків (як обов'язкова ознака господарської операції) кореспондується з нормами Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Таким чином, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

При цьому, будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 29.03.2012 по справі №1-103 Герасименка І.І. (головний бухгалтер позивача) звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.366, ч.3 ст.258 КК України у зв'язку із закінченням строків давності. Вказаним судовим рішенням встановлено факт підроблення документів та безтоварність операції за лютий 2007 року (податкова та видаткова накладна від 19.02.2007 на суму 21 261,20 грн.).

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо неправомірного віднесення позивачем до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість за податковою накладною №2/60 від 19.02.2007.

Однак, висновки судів попередніх інстанцій в частині задоволення позову колегія суддів касаційної інстанції вважає передчасними, як такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи.

Так, задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, зокрема, мотивував своє рішення тим, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2009 у справі №2а-2379/09/0870 за позовом контрагента позивача ТОВ «Кастіон» до Мелітопольської ОДПІ про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення спростовуються викладені в акті перевірки №296/23/34126678 від 05.03.2009 висновки щодо відсутності у контрагента позивача складських приміщень, транспортних засобів, трудових ресурсів, щодо неможливості реального здійснення спірних операцій.

Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції, посилаючись на ч.1 ст. 72 КАС України, передчасно поклав в основу мотивувальної частини свого рішення висновки постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2009 у справі №2а-2379/09/0870, не встановивши при цьому, що при розгляді вказаної справи брав участь позивач як сторона та що вказаним судовим рішенням були досліджені операції позивача з ТОВ «Кастіон», які є спірними у цій справі.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що пред'явлені до перевірки та надані у судовому засіданні документи є первинними документами у розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та повністю підтверджують факт здійснення операції та, відповідно, право позивача на включення до складу податкового кредиту ПДВ у вартості придбаних товарів, що у подальшому були використані при здійсненні господарської діяльності.

Однак, колегія суддів касаційної інстанції вважає вказані висновки безпідставними, як такими, що зроблені за результатами неналежного дослідження наявних у справі доказів, в тому числі, первинних документів, оскільки мотивувальна частина судового рішення суду першої інстанції містить лише загальні посилання на назву первинного документу, без дослідження його змісту та без зазначення його реквізитів (як то дата первинного документа, чи номер за наявності, та/або посилання на аркуші матеріалів справи).

Крім того, колегія суддів касаційної інстанції вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги, що суди попередніх інстанцій, в порушення вимог процесуального законодавства, не дослідили та не надали правової оцінки доводам податкового органу про те, що контрагент позивача ТОВ «Кастіон» не сплатив податкові зобов'язання з ПДВ, нараховані за господарськими операціями з позивачем, що факт завищення позивачем спірних сум податкового кредиту підтверджується висновком судово-економічної експертизи, проведеної в межах кримінальної справи №290910, порушеної відносно директора ТОВ «Кастіон» Попенка І.В.

Таким чином, судами попередніх інстанцій не були досліджені обставини реальності здійснення спірних господарських операцій та надані позивачем первинні документи на підтвердження правомірності формування спірних даних податкового обліку, а також наявні в матеріалах справи відомості щодо порушення кримінальної справи по відношенню до посадових осіб контрагента позивача ТОВ «Кастіон».

Отже, колегія судів касаційної інстанції вважає, що з метою встановлення законності формування позивачем спірних сум податкового кредиту з податку на додану вартість під час нового розгляду справи судам слід дослідити фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Кастіон», тобто, встановити характер та зміст спірних господарських операцій, наявність ознак, які б свідчили про реальність їх здійснення, передбачених укладеними договорами, встановити зв'язок між фактом придбання послуг, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку, дослідити усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції і на підставі цього зробити вмотивований висновок про те, чи відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідної операції, зміни у їх майновому стані як обов'язкова ознака господарської операції.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не вбачає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій винесені з дотриманням принципів законності та обґрунтованості у відповідності до приписів ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Для встановлення обставин, зазначених у частині першій цієї статті, у судовому засіданні заслуховуються пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, досліджуються письмові та речові докази, у тому числі носії інформації із записаною на них інформацією, висновки експертів.

Недотримання судами першої й апеляційної інстанцій вимог наведених норм призвело до неповного з'ясування обставин, які входять до предмету доказування як істотні, оскільки мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на неповноту встановлення судами обставин справи, що входять до предмету доказування, постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 07.11.2012 та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2014 у даній справі в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №/0-542 від 01.03.2010, №/1-867 від 26.03.2010, №/2-1692 від 11.06.2010, №/3-860 від 27.08.2010 в частині визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 2 391 024 грн. підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст.227 КАС України.

В іншій частині - постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 07.11.2012 та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2014підлягають залишенню без змін на підставі ст.224 КАС України.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, встановити повно і правильно фактичні обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 55, 160, 221, 223, 224, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Допустити заміну відповідача (Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області) його правонаступником - Токмацькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області.

2. Касаційну скаргу Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області задовольнити частково.

3. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07.11.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2014 у даній справі в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №/0-542 від 01.03.2010, №/1-867 від 26.03.2010, №/2-1692 від 11.06.2010, №/3-860 від 27.08.2010 в частині визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 2 391 024 грн. (з яких: 1 594 016 грн. - основний платіж та 797 009 грн. - штрафні (фінансові) санкції) скасувати та справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

4. В іншій частині - постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07.11.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2014 залишити без змін.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль
О.А. Моторний