Справа № 816/512/16
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/512/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю: секретаря судового засідання - Петренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансінспекції у Полтавській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - заступник начальника Управління Укртрансінспекції у Полтавській області Кужіль Володимир Миколайович, про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

14 квітня 2016 року ОСОБА_1 (надалі за текстом також - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Укртрансінспекції у Полтавській області, заступника начальника Управління Укртрансінспекції у Полтавській області Кужіля Володимира Миколайовича з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 04.05.2016 року, про визнання протиправною та скасування постанови від 09 листопада 2015 року № 032661 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700 грн, винесеної заступником начальника Управління Укртрансінспекції у Полтавській області Кужілєм Володимиром Миколайовичем.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою № 032661 від 09.11.2015 року до позивача безпідставно застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 1700 грн., оскільки спірна постанова винесена відповідачем з порушенням норм законодавства.

10 жовтня 2013 року до суду надійшли письмові заперечення, в яких на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення відповідач зазначає, що за результатами проведеної перевірки зафіксовано порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме, надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме відсутній дозвіл, що дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових обмежень. Вказує, що на засідання щодо розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 26.10.2015 року позивач не з'явився, надіслав клопотання про перенесення розгляду справи, а тому розгляд справи було відкладено на 09.11.2015 року. Однак на засідання щодо розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 09.11.2015 позивач не з'явився, хоча повідомлення про призначення розгляду справи на 09.11.2015 року отримав своєчасно, клопотань про перенесення розгляду справи та заперечень не надав. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що передбачені законодавством України та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судове засідання 31 травня 2016 року не з'явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове засідання 31 травня 2016 року не з'явився, хоча в матеріалах справи наявні докази, що він належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, хоча в матеріалах справи наявні докази, що вона належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності сторін за наявними у справі доказами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 10.09.2015 року старшими державними інспекторами Управління Укртрансінспекції у Полтавській області Коломійцем С.В. та Дементьєвим М.П. проведено перевірку транспортних засобів, які зареєстровано на ОСОБА_1: SCANIA R114 сідловий тягач-Е вантажний, номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та BENALU T34C номерний знак НОМЕР_2 н/причіп-самоскид-Е напівпричіп, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, за кермом якого згідно посвідчення водія НОМЕР_5 знаходився ОСОБА_3 /а.с. 49/.

Перевірку старшими державними інспекторами здійснено на посту ДАІ, Херсонська область, с. Шилова Балка відповідно до завдання на перевірку № 002900 від 07.09.2015 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 10.09.2015 року № 033642, в якому зафіксовано порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме відсутній дозвіл, що дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових обмежень. /а.с. 49/.

Із акту перевірки вбачається, що водій ОСОБА_3 з даним актом ознайомлений, від пояснень та підпису відмовився.

09.11.2015 року заступником начальником Управління Укртрансінспекції у Полтавській області винесено постанову № 032661, якою до ОСОБА_1 згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700 грн.

Не погодившись з постановою № 032661 від 09.11.2015 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи оцінку оскаржуваній постанові, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про автомобільний транспорт" законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 р. № 1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок № 1567), який встановлює процедуру здійснення такого контролю.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року № 879 (далі Порядок № 879).

Так, відповідно до пункту 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансінспекцією, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Згідно пункту 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Таким чином, акт фіксує факт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт та є носієм доказової інформації про виявлені порушення.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажним транспортом.

Згідно з пунктами 1 частини першої статті 34 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Відповідно до положень статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, зокрема, для водія є посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Положеннями частини 3 пункту 2 Порядку № 879 визначено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., N 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1303, визначено, що за спеціальними правилами здійснюються перевезення небезпечних вантажів і незнешкодженої тари з-під них, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,65 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактична маса понад 38 т, навантаження на одиночну вісь - 10 т, здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (на встановлених Мінтрансом і Державтоінспекцією маршрутах - 40 т, для контейнеровозів на встановлених маршрутах - 44 т, навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Як вбачається з акту перевірки від 10.09.2015 № 033642, перевезення вантажу (ячмінь) здійснювалося на підставі товарно-транспортної накладної № 2 від 09.09.2015 року, згідно якої маса вантажу становить 36920 кг, а повна маса - 51740 кг, що є перевищенням вагових обмежень встановлених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху.

Вказаним актом перевірки зафіксовано порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме відсутній дозвіл, що дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових обмежень.

Відповідно до абзацу 3 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт у вигляді адміністративно-господарських штрафів застосовується до автомобільних перевізників.

Відповідно до частини 4 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з положеннями пунктів 25, 26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Відповідно до пункту 26 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що відповідачем не було відкладено розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, після того як ОСОБА_1 направлено клопотання, з огляду наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що повідомлення про призначення розгляду справи на 26.10.2015 року на 10 год 00 хв від 05.10.2015 року № 968/5/59-15 надіслане на адресу позивача рекомендованим повідомленням про вручення відправлення та отримано останнім 16.10.2015 року /а.с. 48/.

У подальшому, за клопотанням ОСОБА_1 від 23.10.2015 року про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 09.11.2015 року.

Повторне повідомлення направлене на адресу позивача рекомендованим повідомленням про вручення відправлення та отримано останнім 05.11.2015 року /а.с. 48 зворот/.

Таким чином, відповідачем виконано обов'язок щодо повідомлення уповноваженої особа суб'єкта господарювання про час і місце розгляду справи про порушення.

Проте, 09.11.2015 року позивач не з'явився на засідання комісії, жодних клопотань та заперечень не надав.

Положеннями Порядку передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5. /пункт 27 Порядку/.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства на автомобільному транспорті, на підставі акту від 10.09.2015 року, заступником начальника Управління Укртрансінспекції у Полтавській області Кужіль В.М. винесено постанову № 032661 від 02.09.201309.11.2015 року, якою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 1700 грн., яка направлена позивачу.

Таким чином, приймаючи оскаржувану постанову відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 71 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу /частина перша/; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову /частина друга/.

У судовому засіданні не знайшли свого підтвердження факти, викладені у позовній заяві, а тому, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви, оскільки її доводи та пояснення представника позивача у судовому засіданні не спростовують встановлених у судовому засіданні обставин справи, а, отже, у задоволенні позовної заяви необхідно відмовити.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки рішення ухвалено не на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Укртрансінспекції у Полтавській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - заступник начальника Управління Укртрансінспекції у Полтавській області Кужіль Володимир Миколайович, про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складено 03 червня 2016 року.

Суддя І.Г. Ясиновський