Справа № 807/1358/15
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року Справа № 876/2104/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючогосудді ОСОБА_1,

суддів Хобор Р.Б., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу Релігійної громади Мукачівсько-Ужгородської єпархії Української православної церкви Свято-Іллінської церкви с. Ірлява Ужгородського району на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.02.2016 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 807/1358/15 за позовом Релігійної громади Мукачівського-Ужгородської єпархії Української православної церкви Свято-Іллівської церкви с. Ірлява Ужгородського району до Закарпатської обласної державної адміністрації, треті особи Відділ національностей та релігій Закарпатської обласної державної адміністрації, Релігійна греко-католицька громада «СВ Пророка Іллі» с. Ірлява Ужгородського району про визнання частково недійсним розпорядження представника Президента України в Закарпатській області від 15 вересня 1992 року №297 та рішення виконавчого комітету Закарпатської обласної ОСОБА_1 народних депутатів від 4 жовтня 1992 року № 185, -

В С Т А Н О В И В :

Релігійна громада Мукачівське - Ужгородської єпархії Української православної церкви Свято - Іллінської церкви с. Ізлява Ужгородського району (далі - позивач) звернулась до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою (а.с.5- 13) до Закарпатської обласної державної адміністрації (далі - відповідач), якою просить визнати недійсним розпорядження Представника Президента України в Закарпатській області "Про культові споруди області" від 15.09.1992 року за № 297 в частині повернення культової споруди та втрати чинності рішення облвиконкому № 185 від 04.10.1991 року "Про передачу у власність культових споруд області" (ухвалою суду від 17.11.2015 року (протокольно (журнал судового засідання, 17.11.2015 року, а.с.97-99) залучено до участі у справі у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Відділ національностей та релігій Закарпатської обласної державної адміністрації (третя особа 1), релігійну греко - католицьку громаду "ОСОБА_2 Іллі" с. Ірлява Ужгородського району (третя особа 2).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.07.2015 року (головуючий - суддя Микуляк П.П.) позовну заяву Релігійної громади Мукачівсько - Ужгородської єпархії Української право:лівної церкви Свято - Іллінської церкви с. Ірлява Ужгородського району до Закарпатської обласної державної адміністрації про визнання недійсними розпорядження представника Президента України в Закарпатській області від 15 вересня 1992 року № 297 - залишено без розгляду, з підстав, визначених п.9 ч.1 ст.155 КАС України.(а.с.2-4).

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2015 року (а.с.81-83) скасовано ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.07.2015 року та справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.02.2016 року позовні вимоги залишено без розгляду.

Постанову суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки дане рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та таке, що неповно відображає обставини, які мають істотне значення для даної справи.

Просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.02.2016 року та прийняти нове рішення, яким направити справу на продовження розгляду.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що розпорядженням Представника президента України в Закарпатській області від 15.09.1992 року № 297, у відповідності до вимог ст. 17 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", було вирішено повернути у власність греко-католицької релігійної громади с. Ірлява Іллінський храм села, та визнано таким, що втратило чинність рішення облвиконкому від 04.10.1991 року за № 185, яким було передано культову споруду у власність православній громаді УПЦ с. Ірлява, про що позивачу стало вперше відомо після того, як на початку квітня 2015 року греко-католицький священик, який подав даний позов і окремі жителі с. Ірлява, які сповідують греко-католицьке віросповідання намагалися в незаконний спосіб перешкодити здійснювати богослужіння в храмі для задоволення релігійних потреб, який впродовж 23-ох років використовується вільно і відкрито, сказавши, що цей храм в 90-их роках повернуто греко-католицькій громаді і відносно цього є архівні документи.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що беручи до уваги матеріали справи та те, що позивач з 1992 року не звертався в державні органи, що здійснюють реєстрацію права власності, суд вважає, що позивачем - релігійною громадою Мукачівської Ужгородської єпархії УПЦ Свято-Іллінської церкви пропущено строк звернення до суду, а тому у відповідності до ст. 100 КАС України даний адміністративний позов слід залишити без розгляду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Після проголошення незалежності України 24.08.1991 року згідно постанови Верховної ОСОБА_1 Української РСР №1427-ХІІ, православна релігійна громада УПЦ с. Ірлява Ужгородського району набула правоздатності, а 04.10.1991 року державою було передано їй у власність культову споруду с. Ірлява Ужгородського району на підставі пункту 1 абз.16 рішення виконавчого комітету Закарпатської обласної ОСОБА_1 народних депутатів за № 185 "Про передачу у власність культових споруд області" від 04.10.1991 року.

Рішенням виконавчого комітету Закарпатської обласної ради народних депутатів від 04.10.1991 року за № 185 Про передачу у власність культових споруд області", місцевий храм було передано у власність "православній релігійній громаді УПЦ с. Ірлява Ужгородського району". Однак, розпорядженням Представника Президента України в Закарпатській області від 15.09.1992 року за " 297, храм повернуто у власність релігійній греко-католицькій громаді с. Ірлява Ужгородського районі, а рішення облвиконкому від 04.10.1991 року за № 185 в частині передачі культової споруди православній громаді с. Ірлява Ужгородського району визнано таким, що втратило чинність

За посвідченням права власності із одержанням свідоцтва про право власності на культову споруду на підставі п.1 абз.16 Рішення виконавчого комітету Закарпатської обласної ОСОБА_1 народних депутатів за № 185 від 04.10.1991 року релігійна громада УПЦ с. Ірлява Ужгородського району не зверталася в державні органи, що здійснюють реєстрацію права власності, вважаючи що нагальних потреб у цьому не було.

Про існування оскарженого розпорядження Представника Президента України в Закарпатській області, як стверджував позивач стало відомо тільки під час розгляду Господарським судом Закарпатської області справи № 907/582/15.

Позивач стверджує, що після проголошення незалежності України 24.08.1991 року згідно постанови Верховної ОСОБА_1 Української РСР №1427-ХІІ, православна релігійна громада УПЦ с. Ірлява Ужгородського району набула правоздатності, а 04.10.1991 року державою було передано їй у власність культову споруду с. Ірлява Ужгородського району на підставі пункту 1 абз.16 рішення виконавчого комітету Закарпатської обласної ОСОБА_1 народних депутатів за № 185 "Про передачу у власність культових споруд області" від 04.10.1991 року.

Відповідно до ч.1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення таких строків передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання процесуальних дій, передбачених КАС України, не зловживаючи ними.

При цьому згідно з ч. 3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, суд констатує, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Відтак, для визначення моменту виникнення права на звернення до суду із позовом, важливим є як обєктивні (сам факт порушення права) так і субєктивні (коли особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Для встановлення початку перебігу строку звернення до суду має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і обєктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому, норми чинного законодавства містять презумпцію обізнаності особи про стан своїх субєктивних прав, відтак, обовязок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

З часу, коли позивач повинен був дізнатися про наявність оскаржуваного Розпорядження Представника Президента України в Закарпатській області від 15.09.1992 р. за №297 збіг тривалий час, який обчислюється роками, а саме пройшло 23 роки на момент подання позову до суду.

Відповідно до ст. ст. 248 - 1, 248 - 2, 248 5 Цивільного процесуального кодексу України від 18.07.63 року (чинного та в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) громадянин мав право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважав, що рішенням, дією або бездіяльністю державного органу, юридичної або службової особи під час здійснення ними управлінських функцій порушено його права чи свободи, в місячний строк, обчислюваний (в тому числі) з дня, коли особі стало відомо або їй повинно було стати відомо про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Правове регулювання оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень змінилось з набранням чинності з 01.09.2005 року Кодексу адміністративного судочинства України, стаття 99 якого (в редакції, чинній на час набрання ним чинності) встановлювала, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлювався річний строк, який, якщо не встановлювалось інше, обчислювався з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 цієї статті).

Діючою станом на час звернення з позовом до суду редакцією статті 99 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно вхідного штампу Закарпатського окружного адміністративного суду, позовна заява Релігійної громади Мукачівсько Ужгородської єпархії Української православної церкви Свято Іллінської церкви с. Ірлява Ужгородського району надійшла до суду 10 липня 2015 року (за вх. № 8016, а.с.5), позовну заяву подано безпосередньо до канцелярії суду (в зв'язку з чим відсутні підстави для застосування судом положень ч. 9 ст. 103 КАС України), позивач не скористався своїм правом щодо оскарження розпорядження представника Президента України в Закарпатській області від 15 вересня 1992 року № 297 та рішення виконавчого комітету Закарпатської обласної ОСОБА_1 народних депутатів від 4 жовтня 1992 року № 185 протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України чи Кодексом адміністративного судочинства України, в зв'язку з чим колегія апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про пропущення строку звернення з позовом до суду та відсутність для визнання причин пропуску строку звернення поважними.

Окрім вищенаведеного колегія апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що згідно матеріалів справи, а саме рішення Закарпатської обласної ради народних депутатів виконавчого комітету від 27.08.1991 року № 150 було вирішено на підставі ст. 14 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про свободу совісті та релігійні організації», зареєструвати статути: православної релігійної громади УПЦ с. Ірлява Ужгородського району. (а.с. 34 т.1).

Також у матеріалах справи (а.с. 35-37 т.1) знаходиться Розпорядження представника президента України від 15.09.1992 року № 297, яким було у відповідності ст. 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», повернуто у власність культові споруди релігійній греко-католицькій громаді с. Ірлява Ужгородського району Іллінський храм села, а також було визнано таким, що втратило чинність рішення облвиконкому № 185 від 04.10.1991 р. «Про передачу культові споруди православній релігійній громаді с. Ірлява Ужгородського району. Контроль за виконанням даного розпорядження покладено було на завідуючого відділу у справах релігій обласної державної адміністрації ОСОБА_3

Матеріалами справи стверджується, що виконавчим комітетом Закарпатської обласної ради народних депутатів видано від 02.07.1992 року № 166 свідоцтво про реєстрацію статуту релігійної громади греко католицької церкви діяльність якої поширюється на с. Ірлява, Ужгородського району (а.с.120 т.1), а також в матеріалах даної справи є лист голови виконкому Ірлявської сільської ради народних депутатів Русин Г,М. направлений уповноваженому ОСОБА_1 у справах релігії по Закарпатській області в якому стверджується, що виконком Ірлявської сільської ради народних депутатів просить зареєструвати греко католицьку громаду с. Ірлява і зареєструвати за нею культову споруду, яка раніше належала православній громаді, оскільки остання самоліквідувалась (а.с.207).

Враховуючи вищенаведене, колегія суду вважає, що даний адміністративний позов є безпідставним, не обґрунтованим і не підлягає до задоволення так як поважність причин пропущення строку звернення до суду не було підтверджено матеріалами справи, показами свідків, поясненнями представника позивача, а тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при вирішенні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Релігійної громади Мукачівсько-Ужгородської єпархії Української православної церкви Свято-Іллінської церкви с. Ірлява Ужгородського району - залишити без задоволення.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.02.2016 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 807/1358/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Р.П. Сеник

Судді : Р.Б. Хобор

ОСОБА_4

Повний текст рішення виготовлено 02.06.2016 року.