Справа № 2а-4458/12/1470
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" травня 2016 р. м. Київ К/800/30016/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» до Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про визнання незаконними дій, скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року, -

встановив:

У серпні 2012 року ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» звернулося в суд з позовом, після неодноразового уточнення якого просило визнати незаконними дії Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції в частині примусового стягнення з нього виконавчого збору в сумі 60517,72 гривень.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року позов задоволено. Визнано незаконними дії Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції в частині примусового стягнення з ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» виконавчого збору в сумі 60517,72 гривень.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року скасовано, прийнято у справі нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів», посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року та залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року.

Відповідачем подано письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18 травня 2012 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 32651646 з примусового виконання наказу Господарського суду Миколаївської області від 14 травня 2012 року № 5016/23/2012(4/6) про стягнення з ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Саноіл Торг» заборгованості за договором поставки у сумі 1489692,72 гривень. Позивачеві надано строк до 25 травня 2012 року для добровільного виконання вказаного наказу.

В зв'язку з невиконанням судового рішення у наданий строк постановами державного виконавця від 28 травня 2012 року на підставі статтей 28, 41 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 151948,66 гривень і витрати на проведення виконавчих дій у сумі 48 гривень.

27 липня 2012 року ТОВ «Саноіл Торг» повідомило відповідача про фактичне погашення позивачем боргу на суму 827880,29 гривень.

1 серпня 2012 року державним виконавцем за заявою ТОВ «Саноіл Торг» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку з частковим його виконанням, а 2 серпня 2012 року - відкрито виконавче провадження по стягненню з позивача на користь держави виконавчого збору у розмірі 151948,66 гривень.

Розглядаючи справу суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У частині 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

За правилами статті 1212 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові спори про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оспорюються дії державного виконавця в частині стягнення виконавчого збору в сумі 60517,72 гривень в межах виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 5016/23/2012(4/6), виданого 14 травня 2012 року Господарським судом Миколаївської області, про стягнення з ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» на користь ТОВ «Саноіл Торг» заборгованості за договором поставки. При цьому особою, яка звернулася з позовом, виступає сторона виконавчого провадження (боржник), що виключає можливість розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства (пункт 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини 4 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов'язкове скасування судового рішення.

Оскільки у справі, що розглядається, суди помилково прийняли до свого провадження і розглянули справу, яка не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, ухвалені в цій справі судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в ній.

Спір, який виник між сторонами, може бути розглянутий за правилами господарського судочинства.

Керуючись статтями 157, 220, 2201, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» - задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2013 року - скасувати.

Провадження в адміністративній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» до Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про визнання незаконними дій, скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити позивачеві право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.