Справа № 653/2726/15-а
Суддя: Крапівіна О. П.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 653/2726/15-а
Провадження № 2-а/653/8/16
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 травня 2016 року м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Крапівіної О.П.

при секретарі Пшеничній В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеську справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, третя особа ОСОБА_3 - про оскарження дій субєкта владних повноважень ,

В С Т А Н О В И В:

До Генічеського районного суду Херсонської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 сільської ради, який мотивований тим, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка за адресою с. Щасливцеве, вул. Морська, 66-а, що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку, набуте в порядку правочину. Разом із землею у її власності знаходиться житловий будинок, як обєкт нерухомості. Вказує, що її нерухомість знаходиться в межах земельної ділянки. Земельна ділянка належала її матері на підставі державного акту на право власності землю виданого 17.08.1998 року на підставі рішення ОСОБА_2 ради № 215. Поряд з земельною ділянкою знаходиться земельна ділянка відповідача по справі ОСОБА_3, на частині земельних ділянок мають спільну межу із відповідачкою, яка володіє земельною ділянкою на підставі отриманої нею державного акту на право власності на земельну ділянки від 01.09.2006 року. Вказує, що судовою експертизою встановлено, що межі земельної ділянки на яку третій особі видано державний акт проходять по належному їй житловому будинку і таким чином відсутня частина земельної ділянки яка надавалася її матері в 1993, 1998 році у власність для обслуговування будинку позивача.

У звязку із порушенням своїх прав, просить суд визнати неправомірними дії ОСОБА_2 сільської ради з видачі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1695 а, серія ЯБ № 122483 від 01.09.2006 року на імя ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель житлової та громадської забудови ОСОБА_2 сільської ради із всією технічною документацією за адресою с. Щасливцево, вул. Морська, 66.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 була відсутньою, її представник за довіреністю ОСОБА_5 підтвердила позовні вимоги, просила задовольнити, вказує, що проведення меж земельної ділянки третьої особи по житловому будинку позивача не передбачено законом бо порушують межі встановлені державним актом.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_6 пояснив що вважає, що дії ОСОБА_2 сільської ради щодо видачі оскарженого акта були правомірними.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні була відсутньою, її представник за довіреністю ОСОБА_7 пояснила, що спір виник давно, позивач раніше подала до суду позов про усунення перешкод в користуванні ОСОБА_3 земельною ділянкою, та встановлено , що нерухоме майно(частина) знаходиться на межі земельної ділянки

Дослідивши та надавши оцінку, за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно ст.1 Протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Частиною 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами у відповідності до статті 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до змісту статті 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальних громад, а також передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Відповідно до змісту пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ОСОБА_6 вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

З договору дарування земельної ділянки, серії ААО № 391863 від 17.08.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області ОСОБА_8, реєстровий номер 819, вбачається що ОСОБА_3, яка діє від імя ОСОБА_9 та ОСОБА_5 уклали договір про те, що ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_5 частину від належної їй земельної ділянки розміром 1000 м2 по вул. Морська 28 с. Щасливцево. Це також підтверджується документами на підставі яких нотаріусом було посвідчено вказаний договір, а саме довідкою про оцінку земельної ділянки, довіреність згідно до якої ОСОБА_3 уповноважена діяти від імені ОСОБА_9, довідкою про відсутність арешту.

З державного акту на право приватної власності на землю серії ХС, виданого ОСОБА_5 на підставі рішення ОСОБА_2 ради народних депутатів 19.03.1993 року вбачається, що їй передано ділянку на території Щасивцевської сільської ради, площею 0,10 га.

В подальшому, ця земельна ділянка по вул. Морська, 66 а, с. Щасливцеве, Генічеського району, Херсонської області на підставі договору дарування була передана ОСОБА_1, на підставі чого нею було отримано державний акт, серії ЯД № 727236 від 30.10.2008 року.

З державного акту, серії ЯБ № 122483 від 01.09.2006 року вбачається, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 1-68 від 02.02.2000 року передано у власність земельну ділянку площею 0,1695 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Також судом досліджений технічний паспорт на житловий будинок по вул. Морська, 66, який належить ОСОБА_3 та вищевказане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, з якого вбачається що спадкоємцем житлового будинку по вул. Морська, 66 в с. Щасливцево, та земельної ділянки площею 2058 кв. м по вищевказаній адресі, що належить ОСОБА_9 є ОСОБА_3.

Таким чином, частина земельної ділянки, що належала ОСОБА_9 була передана на підставі договору дарування матері позивачки ОСОБА_5, яка в подальшому подарувала її ОСОБА_1Д.(1000 кв. м) та інша частина (2058 кв. м) передана ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. ОСОБА_3 на підставі правочину було одержано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0363 га (серія ЯБ № 122484) та на 0,1695 га (серія ЯБ № 122483).

Позивач вважає, що дії ОСОБА_2 сільської ради щодо видачі державного акту про право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,1695 га були неправомірними, оскільки надавши акт порушив її права та перешкоджає їй належним чином користуватися її ділянкою для обслуговування житлового будинку через порушення меж.

У ст. 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із шляхів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 р. № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до пункту 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений статтями 140, 141 ЗК перелік підстав для цього є вичерпним. Абзац третій пункту 8 із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2)

За змістом ст. 126 Земельного кодексу України ( в редакції чинної на момент спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України.

При набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід

Таким чином, до 02.05.2009 відповідно до ст. 125 ЗК України право власності виникало після одержання її власником документа, що посвідчує право власності земельної ділянки та його державної реєстрації. Державну реєстрацію правовстановлюючих документів проводили територіальні органи Держкомзему.

Згідно з положеннями ст. 126 ЗК України, документ, який підтверджував право власності у період до 02.05.2009 був державний акт трьох видів: 1) державний акт на право приватної власності на землю; 2) державний акт на право власності на землю; 3) державний акт на право власності на земельну ділянку..

Зазначеним Законом України було внесено зміни до ст. 126 ЗК України щодо визначення документів, якими може посвідчуватись право власності на землю. Згідно з п. «а» ч. 2 ст. 126 ЗК України документом, який підтверджує набуття права власності на земельну ділянку, що на момент відчуження перебувала у приватній власності, може виступати будь-який договір, за яким набувається у власність земельна ділянка (купівля-продаж, дарування, міна тощо). Відповідний договір разом з державним актом є належним правовстановлюючим документом, на підставі якого може бути проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як зазначено вище, третьою особою на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було прийнято у спадщину від ОСОБА_9 земельну ділянку, площею 2058 кв.м, яка розташована в с.Щасливцево, вул. Морська, 66, що у розумінні ст. 81 Земельного кодексу є підставою набуття права власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку.

Таким чином, дії відповідача ОСОБА_2 сільської ради щодо видачі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,1695 га ґрунтувались на законі та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому в позовних вимогах ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.88 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 118, 120,126, ЗК України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, третя особа ОСОБА_3 про оскарження дій субєкта владних повноважень відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Генічеський районний суд Херсонської області протягом десяти днів з дня проголошення з одночасним надісланням апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя Генічеського районного суду ОСОБА_10