Справа № 821/3211/15-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" травня 2016 р. м. Київ К/800/7320/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Фонду державного майна України, треті особи: голова Фонду державного майна України Білоус Ігор Олегович, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року, -

у с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до Фонду державного майна України, треті особи: - Голова Фонду державного майна України Білоус І. О., Регіональне відділення Фонду державного майна України по Херсонській області про визнання наказу протиправним і його скасування, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що Голова Фонду Державного майна України зобов'язав її 4 червня 2015 року на нараді написати заяву про звільнення за угодою сторін, без зазначення дати її написання та дати звільнення. 27 серпня 2015 року позивача було звільнено з посади начальника Регіональної відділення Фонду державного майна України по Херсонській області незаконно, копію наказу про звільнення не отримувала. Крім того, з моменту коли вона дізналася про своє звільнення, перебуваючи на лікуванні, зазнала певних моральних страждань.

А тому посилаючись на ці обставини, ОСОБА_4 просила про задоволення позову.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано наказ Фонду державного майна України від 27 серпня 2015 року №132-р, поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області з 27 серпня 2015 року та стягнуто з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 13266,96 гривень, а також витрати на правову допомогу у розмірі 1218 гривень. В задоволенні решти позову відмовлено.

Оскаржуваною постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалене судове рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про задоволення скарги з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові апеляційний суд виходив з того, що визначення дати звільнення за згодою сторін не є обов'язковою умовою звільнення за пунктом 1 статті 36 КЗпП України.

Проте до такого висновку апеляційний суд дійшов в порушення норм матеріального і процесуального права з таких підстав.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом цієї норми процесуального права у мотивувальній частині рішення суд зобов'язаний навести дані про встановлені обставини що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, а в разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12 серпня 2013 року наказом Фонду державного майна України ОСОБА_4 призначено на посаду начальника Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Херсонській області.

Згідно з наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області № 18 від 25 серпня 2015 року позивача відряджено до Фонду державного майна України з 26 серпня 2015 року по 27 серпня 2015 року.

27 серпня 2015 року наказом № 132-р відповідач звільнив позивача з посади начальника Регіональної відділення Фонду державного майна України по Херсонській області.

Згідно наказу від 1 вересня 2015 року № 102-к здійснено остаточний розрахунок та перераховано ОСОБА_4 належну при звільненні суму заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 в період з 28 серпня по 20 вересня 2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні.

Судами встановлено, що заява про звільнення, на підставі якої винесено оскаржуваний наказ про звільнення, не має дати її складання, як і не містить дату та час припинення трудового договору.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 8 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 КЗпП України).

Таким чином, основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди є підстава припинення трудового договору та строк з якого договір припиняється. Визначення дати звільнення за згодою сторін є обов'язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав передбачених пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України. Відсутність належного волевиявлення не дає підстави вважати наявність наміру працівника звільнитись саме за згодою сторін, а сама по собі згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення також не означає наявність угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін).

Угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов'язується із вчиненням фактичних дій. Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.

Разом з тим, заява позивача про звільнення із займаної посади за угодою сторін не містить волевиявлення (пропозиції) позивача та визначення строку, з якого трудовий договір пропонується розірвати за угодою сторін.

За таких обставин правових підстав для звільнення позивача саме з підстав пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) не було.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а тому у апеляційного суду не було підстав для скасування його постанови.

За приписами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року скасувати та залишити в силі постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало