Справа № 816/753/16
Суддя: Ф.Ф. Соколенко
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/753/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соколенка Ф.Ф.,

за участю:

секретаря судового засідання - Шулик Н.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Кушової І.Б.,

представників третьої особи - Мухан Н.М., Бахул Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

23 травня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області , третя особа: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області по непроведенню виконавчих дій; зобов'язання вчинити всі можливі, в тому числі примусові, виконавчі дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", спрямованих на повне виконання судового рішення по справі №816/2247/15; зобов'язання відповідача притягнути до адміністративної відповідальності службових осіб Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області; стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на направлення ним виконавчого листа від 04.01.2016 року № 816/2247/15, виданого Полтавським окружним адміністративним судом, відповідачеві для примусового виконання. Станом на дату звернення з даним позовом відповідачем не вчинено всіх необхідних та можливих виконавчих дій, які б забезпечили фактичне повне виконання судового рішення внаслідок чого порушено право позивача на отримання грошової винагороди, компенсації та індексації на неї. Пояснив, що державний виконавець не використав своїх прав та не застосував жодних заходів, передбачених статтями 11, 89 Закону України "Про виконавче провадження" та не вжив заходів примусового виконання рішення суду, передбачених ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження". Зазначав, що не проведенням відповідачем виконавчих дій позивачу завдано моральну шкоду, яку позивач оцінив у 5 000 грн.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що в межах виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого листа від 04.01.2016 року № 816/2247/15, виданого Полтавським окружним адміністративним судом, державним виконавцем направлено боржнику вимогу від 28.04.2016 щодо виконання рішення суду у триденний строк з обов'язковим наданням довідки про розмір нарахування та виплати грошових коштів у розмірі 332 грн. відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати". Зазначав, що на виконання вказаної вимоги боржником листом від 18.05.2016 №02-21/1140 повідомлено про повне перерахування та виплату ОСОБА_5 грошових коштів за постановою суду. Відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" строк виконання даного виконавчого провадження не закінчився, оскільки має зобов'язальний характер і складає два місяця з дня відкриття виконавчого провадження. Вказував на те, що позивачем не підтверджено факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, а також не надано доказів з приводу вказаної суми.

Представники третьої особи у судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволені посилаючись на те, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2015 у справі №816/2247/15 виконано в повному обсязі, про що було повідомлено державного виконавця листами за вих. №05-354 від 20.04.2016 та №05-415 від 18.05.2016.

Заслухавши позивача, представників відповідача та третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2015 визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області щодо утримання з суддівської винагороди судді Оржицького районного суду Полтавської області Смілянського Євгенія Анатолійовича в травні 2015 року коштів в сумі 3654 гривні за березень 2015 року. Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (ідентифікаційний код 26304855) на користь ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 3986 грн. Зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (ідентифікаційний код 26304855) нарахувати та виплатити ОСОБА_5 індексацію на суму утриманих грошових коштів загалом в розмірі 3986 грн. відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (ідентифікаційний код 26304855) нарахувати та виплатити ОСОБА_5 компенсацію на суму утриманих у грудні 2006 року грошових коштів в розмірі 332 грн. відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати". Постанову суду в частині стягнення грошових коштів в розмірі 332 грн. допущено до негайного виконання.

На виконання зазначеної постанови Полтавським окружним адміністративним судом, з метою повного та фактичного виконання рішення суду, 04.01.2016 було видано виконавчий лист №816/2247/15.

11 квітня 2016 року на адресу відповідача надійшла заява ОСОБА_5 про прийняття до виконання виконавчого листа від 04 січня 2016 року № 816/2247/15, виданого Полтавським окружним адміністративним судом.

11 квітня 2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №816/2247/15, в якій запропоновано боржнику виконати виконавчий документ у 7-денний строк з дня винесення постанови. Зобов'язано боржника надати до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області документальне підтвердження факту виконання рішення суду.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, яка полягає у не вчинено всіх необхідних та можливих виконавчих дій, які б забезпечили фактичне повне виконання судового рішення внаслідок чого порушено право позивача на отримання грошової винагороди, компенсації та індексації на неї, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку позовним вимогам позивача, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 21.04.1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

З аналізу наведених норм суд приходить до висновку, що відповідач є органом на який покладено обов'язки з примусового виконання рішень.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч.1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п.1 ст. 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

Згідно з частиною 2 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Відповідно до статті 89 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Частиною 3 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Частинами 1-2 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому вищевказаним Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 вищевказаного Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 вищевказаного Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Як вбачається із матеріалів справи, 11 квітня 2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №816/2247/15.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Крім того, Законом України "Про виконавче провадження" не встановлено строків накладення штрафів за невиконання рішення, звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, а тому твердження позивача про бездіяльність відповідача, що полягає у не вжитті заходів примусового виконання рішення та не притягненні ТУ ДСА в Полтавській області до відповідальності є безпідставними.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Положеннями ст. 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, у контексті з положеннями частини 1 статті 6 КА України, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відтак, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Поряд з цим, у контексті розуміння приписів Кодексу адміністративного судочинства України, бездіяльність суб'єкта владних повноважень пасивна поведінки суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної чи юридичної особи.

Згідно пояснень представника відповідача в судовому засіданні встановлено, що державним виконавцем направлено боржнику вимогу від 28.04.2016 щодо виконання рішення суду у триденний строк з обов'язковим наданням довідки про розмір нарахування та виплати грошових коштів у розмірі 332 грн., відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати".

На виконання вказаної вимоги боржником на ім"я державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області листом від 18.05.2016 №02-21/1140 повідомлено про повне перерахування та виплату ОСОБА_5 грошових коштів за постановою суду.

31.05.2016 Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області листом за вих. №4614 повідомлено позивача про виконання рішення суду, запропоновано перевірити правильність виплат та повідомити в строк до 5 днів з моменту отримання листа про можливість подальшого закриття виконавчого провадження.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивачем не доведено протиправної бездіяльності відповідача суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача притягнути до адміністративної відповідальності службових осіб Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, то вони не підлягають задоволенню з огляду на те, що ч. 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, має право: - проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; - з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; - накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; - звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення; - звертатися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, про роз'яснення змісту документа; - викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; - накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Отже, відповідач в силу вимог Закону України "Про виконавче провадження" не наділений правом притягувати до адміністративної відповідальності службових осіб Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області з метою забезпечення виконання рішення.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5 000 грн, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення вимог позивача у вказаній вище частині позовних вимог та ненадання належних та допустимих доказів, які б свідчили про заподіяння моральних страждань позивачу внаслідок бездіяльності відповідача, наслідки таких страждань та причинно-наслідковий зв'язок між бездіяльністю та наслідками, - суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог і в цій частині.

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не є обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області , третя особа: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 06 червня 2016 року.

Суддя Ф.Ф. Соколенко