Справа № 722/775/16-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 722/775/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Унгурян С.В.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

01 червня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П.

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

представника відповідача - Видиш О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сокирянського районного центру зайнятості на постанову Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сокирянського районного центру зайнятості, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - Сокирянська виправна колонія № 67 відділу Державної пенітенціарної служби України в Чернівецькій області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з адміністративним позовом до Сокирянського районного центру зайнятості, за участі третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - Державного підприємства Сокирянської виправної колонії (№67) відділу Державної пенітенціарної служби України в Чернівецькій області щодо зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу період його роботи, починаючи з 01.03.2014 року по 31.08.2015 року на підприємстві Сокирянської виправної колонії №67 та призначення й виплати йому, починаючи з 07.09.2015 року, допомогу по безробіттю на підставі ч.1 ст.22 та ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у розмірі 70% від його середньої заробітної плати (доходу) за останнім місцем роботи, з урахуванням вже сплачених сум.

Постановою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24 березня 2016 року позовні вимоги задоволено:

визнано протиправним та скасовано рішення Сокирянського районного центру зайнятості від 07.09.2015 року щодо нарахування позивачу відповідно до ч.2 ст.22, ч.3 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі;

визнано неправомірними дії Сокирянського районного центру зайнятості щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку допомоги по безробіттю відповідно до ч.1 ст.22, ч.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

зобов`язано Сокирянський районний центр зайнятості зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи на підприємстві Сокирянської виправної колонії (№67) відділу Державної пенітенціарної служби України в Чернівецькій області з березня 2014 року по серпень 2015 року, за який не сплачені страхові внески;

зобов`язано Сокирянський районний центр зайнятості здійснити перерахунок та виплату позивачу допомоги по безробіттю відповідно до ч.1 ст.22, ч.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з урахуванням зарахованого страхового стажу та з урахуванням виплачених сум з 07.09.2015 року.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Представник відповідача (апелянта) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин викладених в ній просив її задоволити.

Від позивача до початку судового засідання надійшло клопотання про розгляд даної справи за його відсутності.

Третя особа не забезпечила явку уповноважених представників в судове засідання, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до частини 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції позивач у період з 05.04.2013 року по 17.08.2015 року працював на різних посадах на підприємстві Сокирянської виправної колонії №67.

На підставі наказу №13о/с від 17.08.2015 року, його було звільнено з роботи у відповідності до п.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін) починаючи з 17.08.2015 року.

У відповідності до довідок підприємства Сокирянської виправної колонії №67 від 09.11.2015 року №67/15-3570, від 02.03.2016 року №67/15-1251 та від 24.03.2016 року №67/15-1599, позивач з лютого по грудень включно 2014 року та з лютого по липень включно 2015 року нараховувалася заробітна плата, з якої утримувався єдиний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування за виключенням червня 2015 року.

Згідно дослідженої судом першої інстанції Персональної картки ОСОБА_1 встановлено, що позивач починаючи з 31.08.2015 року перебуває на обліку у Сокирянському районному центрі зайнятості, у зв`язку з чим з цього ж дня йому надано статус безробітного.

Додатком 2 до Персональної картки «Рішення, прийняті територіальним органом щодо зареєстрованого безробітного», на підставі заяви позивача від 31.08.2015 року, рішенням Сокирянського районного центру зайнятості від 07.09.2015 року позивачу ОСОБА_1 відповідно до ч.ч.2,4 ст.22 та ч.3 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» призначено допомогу по безробіттю з 07.09.2015 року строком на 360 календарних днів у мінімальному розмірі, як застрахованій особі, визнаній в установленому порядку безробітною, яка протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування має страховий стаж менше шести місяців.

Згідно листа-відповіді Сокирянського РЦЗ №28-06/624 від 22.10.2015 року, позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку допомоги по безробіттю відповідно до ч.1 ст.22, ч.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», мотивуючи тим, що відповідно до даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування підприємством Сокирянської виправної колонії №67 з березня 2014 року по серпень 2015 року не було сплачено єдиний соціальний внесок.

Позивач не погоджуючись з вказаним, звернулась до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1 , виходив з того, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи, підлягають обов`язковій сплаті і є гарантією матеріального забезпечення особи на випадок її безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин. Відповідальність за порушення умов та порядку сплати таких внесків покладено на платника єдиного внеску та його посадових осіб, а тому суд приходить до висновку, що несплата підприємством Сокирянської виправної колонії №67 страхових внесків, які останнє попередньо відрахувало із заробітної плати ОСОБА_1 , не може бути підставою для обмеження права позивача на отримання в повному обсязі соціальних гарантій, зокрема допомоги по безробіттю.

Колегія суддів не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції та зважає на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначенні положеннями Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1 вказаного нормативного акту, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно ч. 1 ст.6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи.

Застрахованим особам розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати, визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб (ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»).

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 31.08.2015 року позивачу було надано статус безробітного та починаючи з 07.09.2015 року призначено виплату допомоги по безробіттю строком 360 календарних днів, як застрахованим особам без урахування страхового стажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне, страхування на випадок безробіття», страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного соціального внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, як використовують працю фізичних осіб.

Як було встановлено судом першої інстанції в ході дослідження матеріалів справи згідно даних персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, Державним підприємством "Сокирянська виправна колонія № 67" відділу Державної пенітенціарної служби України в Чернівецькій області у період з березня 2014 року по серпень 2015 року не сплачувались страхові внески з працівника ОСОБА_1 .

Так як, відповідно до ч. 2, 4 ст. 22 та ч. З ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи, як безробітної, за Даними державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців, або звільнені з останнього місця роботи з підстав передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, особи зазначені у частині другій цього Закону, особи зазначені в абзаці 3 ч. 4 Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб», мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Таким чином, в розрізі здійсненого аналізу норм чинного законодавства та враховуючи встановлені обставини даної справи, зокрема факт невідповідності позивача вимогам зазначеним в ч. 1 ст. 22 та ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», судова колегія апеляційної інстанції вважає правомірним виплату допомоги позивачу по безробіттю, починаючи з 07.09.2015 року, згідно ч. 2 ст. 22 та ч. З ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» в мінімальному розмірі.

В даному випадку, судова колегія апеляційної інстанції, вбачає наявним взаємозв`язок між своєчасністю та повнотою сплати єдиного соціального внеску роботодавцем та розміром пенсії особи, а також її соціальним захистом у сфері соціального страхування, і в першу чергу, в разі втрати роботи, на соціальне страхування у випадку безробіття.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, на запит відповідача щодо надання роз`яснення стосовно врахування періоду роботи без сплати страхових внесків до страхового стажу особи управління Пенсійного фонду України в Сокирянському районі було пояснено, що роботодавець у визначений термін, щомісячно відповідно до заробітної плати кожного працівника повинен проводити нарахування та сплачувати внески до Державної фіскальної служби України, а в разі несплати останнього роботодавець допускає недоїмку і період несплати не береться до уваги працівнику, якому призначається пенсія, наслідком чого є втрата працівником страхового стажу.

В своєму рішенні, суд першої інстанції дійшов помилково висновку про необхідністю включення до страхового стажу позивача період, протягом якого страхові внески були утримані із його заробітної плати, проте не сплачені роботодавцем належним чином.

В даному випадку період роботи без сплати роботодавцем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття не зараховується до страхового стажу працівника і відповідно не може бути врахованим для обчислення допомоги по безробіттю.

Відповідно до п. 9 розділу II наказу Міністерства соціальної політики України № 613 від 15.06.2015 року «Про затвердження Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності», якщо на восьмий день з дати реєстрації безробітного, що є застрахованою особою, відсутні дані в повному обсязі для обчислення страхового ставку та середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), допомога по безробіттю призначається в мінімальному розмірі, який встановлюється в правлінням Фонду.

Після надходження уточнених даних про застраховану особу з Державного реєстру, для військовослужбовців - після подання особою документів з військового комісаріату, де така особа перебувала на обліку, військової частини або органів, де проходила службу, здійснюється перерахунок виплати допомоги по безробіттю з дня її призначення.

Отже, здійснення перерахунку виплати допомоги по безробіттю можливе тільки після сплати Державним підприємством «Сокирянська виправна колонія № 67» єдиного соціального внеску за період з березня 2014 по серпень 2015 року.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що рішення Сокирянського районного центру зайнятості від 07.09.2015 року щодо нарахування ОСОБА_1 у відповідно до ч. 2 ст. 22, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі є правомірним.

Також, судова колегія апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Зобов`язуючи Сокирянський районний центр зайнятості зарахувати до страхового стажу позивачу період його роботи на підприємстві Сокирянської виправної колонії (№67) відділу Державної пенітенціарної служби України в Чернівецькій області з березня 2014 року по серпень 2015 року, за який не сплачені страхові внески, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що обчислення і зарахування страхового стажу відноситься до компетенції Пенсійного фонду України.

Частиною 1 статті 195 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Сокирянського районного центру зайнятості задовольнити частково.

Постанову Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сокирянський районний центр зайнятості, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - Сокирянська виправна колонія № 67 відділу Державної пенітенціарної служби України в Чернівецькій області про зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В задоволенні решти вимог апеляційної скарги відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 06 червня 2016 року.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.