Справа № 761/28662/14-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" травня 2016 р. м. Київ К/800/10254/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
секретаря судового засідання Зубенка Д. В.,

за участю: позивача - ОСОБА_4,

представника позивача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 (надалі - позивач, ОСОБА_4) звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва (надалі - відповідач, УПФУ), в якому просив:

визнати неправомірним рішення УПФУ, викладене у листі від 29 серпня 2014 року № 13867/06, щодо відмови у виправленні своєї помилки та перерахунку пенсії ОСОБА_4;

зобов'язати УПФУ виправити помилку, допущену при розрахунку пенсії ОСОБА_4 за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин, надалі - Закон № 1058-IV), та з урахуванням виправленої помилки здійснити перерахунок його пенсії за віком у відповідності до вимог цього Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2009, 2010 та 2011 роки.

Позов умотивований тим, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в УПФУ з 28 березня 2012 року, а до цього отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин, надалі - Закон № 2262-XII).

На думку позивача, під час призначення йому пенсії згідно із Законом № 1058-IV відповідачем помилково застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях України, за 2006 рік, а в подальшому пенсію перераховано із показником середньої заробітної плати за 2007 рік з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 327 «Про підвищення рівня соціального захисту населення» (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин, надалі - Постанова № 327).

Позивач стверджує, що, оскільки відповідно до статті 7 Закону № 2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону № 1058-IV, призначається одна пенсія за її вибором.

Крім того, позивач вважає, що військова пенсія за вислугу років, призначена згідно Закону № 2262-XII, не відноситься до видів пенсії, передбаченої статтею 10 Закону № 1058-IV, а тому норми зазначеного Закону, на які посилається відповідач обґрунтовуючи відмову в перерахунку пенсії, не підлягають застосуванню до спірних відносин.

Також позивач вважає незаконним посилання УПФУ на положення частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV, оскільки в даному випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного закону, а також зазначив, що при розрахунку його пенсії за вислугу років, яку він отримував відповідно до Закону № 2262-XII, узагалі не враховувався такий показник як середня заробітна плата.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року, позов задоволено. Суд першої інстанції постановив:

визнати неправомірним рішення УПФУ щодо відмови у виправленні помилки та перерахунку пенсії ОСОБА_4;

зобов'язати УПФУ виправити помилку, допущену при розрахунку пенсії ОСОБА_4 за віком відповідно до Закону № 1058-IV, та, з урахуванням виправленої помилки, здійснити перерахунок його пенсії за віком у відповідності до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2009, 2010 та 2011 роки.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції та ухвалою апеляційного суду про залишення її без змін, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій ставить питання про скасування цих рішень та ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову.

Позивач надав заперечення проти касаційної скарги, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача і його представника, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як установлено судами, позивач перебуває на обліку в УПФУ, а до цього перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII.

28 березня 2012 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно із Законом № 1058-IV.

Відповідач на підставі вказаної заяви від 28 березня 2012 року видав розпорядження, яким ухвалив рішення призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, врахувавши при її розрахунку показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2006 рік.

У подальшому, на підставі постанови № 327, яка набрала чинності з 01 травня 2012 року, відповідач видав розпорядження, відповідно до якого здійснено перерахунок пенсії позивача із урахуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік.

Із матеріалів справи вбачається, що 15 серпня 2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив:

1) виправити помилку УПФУ, допущену при розрахунку його пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV;

2) з урахуванням виправленої помилки здійснити перерахунок його пенсії за віком у відповідності до вимог Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2009, 2010 та 2011 роки.

Рішенням УПФУ, викладеним у листі від 29 серпня 2014 року № 13867/06, в задоволенні заяви від 15 серпня 2014 року відмовлено, після чого позивач звернувся до суду з цим позовом.

Поряд із цим, у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала адміністративна справа № 761/9503/13-а (№ 2-а/761/262/2013) за позовом ОСОБА_4 до Управління пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії (надалі - справа № 761/9503/13-а).

У справі № 761/9503/13-а ОСОБА_4 просив визнати незаконними дії відповідача при нарахуванні пенсії та зобов'язати відповідача провести йому перерахунок пенсії за віком у відповідності до вимог Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено внески тобто за 2009, 2010 та 2011 роки для перерахунку його пенсії з 01 квітня 2012 року згідно заяви, яку подано 28 березня 2012 року.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2013 року у справі № 761/9503/13-а, яка ухвалена в порядку скороченого провадження, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2013 року постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2013 року у справі № 761/9503/13-а залишено без змін.

Як убачається зі змісту судових рішень, ухвалених у справі № 761/9503/13-а, предметом розгляду в цій справі є аналогічні заявленим у справі, що розглядається, доводи ОСОБА_4 щодо невірного розрахунку призначеної йому 28 березня 2012 року пенсії, а саме:

1) правомірність застосування при розрахунку пенсії за віком ОСОБА_4 частини першої статті 40 та частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV;

2) правомірність застосування при обчисленні пенсії ОСОБА_4 за віком показника заробітної плати за 2006 рік при переведенні з пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV.

3) правомірність перерахунку пенсії за віком ОСОБА_4 на підставі постанови № 327 із застосуванням показника заробітної плати за 2007 рік.

У свою чергу, в справі, що розглядається, ОСОБА_4, оскаржуючи рішення відповідача, оформлене листом від 29 серпня 2014 року № 13867/06, та заявляючи вимогу про покладення на останнього обов'язку виправити допущену ним помилку при розрахунку пенсії ОСОБА_4 за віком відповідно до Закону № 1058-IV, та з урахуванням виправленої помилки здійснити перерахунок його пенсії за віком у відповідності до вимог Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2009, 2010 та 2011 роки, у позовній заяві визначає наступні підстави позову:

1) неправомірне застосування при розрахунку пенсії за віком ОСОБА_4 частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV;

2) неправомірне застосування при розрахунку пенсії позивача постанови № 327, оскільки позивач потрапив до переліку осіб, на яких поширюється дія цієї постанови внаслідок неправильно застосованого показника середньої заробітної плати (доходу), допущеного в результаті неправомірного застосування при розрахунку пенсії за віком позивача частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV;

3) відсутність розрахунку пенсії за вислугу років позивача такого показника, як «середня заробітна плата (дохід)».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про неправомірність спірної відмови відповідача від 29 серпня 2014 року у виправленні помилки та перерахунку пенсії позивача та наявності підстав для покладення на УПФУ обов'язку щодо перерахунку пенсії позивача.

Колегія суддів уважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій передчасними.

Статтею 159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказану норму слід розуміти так, що судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, порушення яких є підставою для скасування чи зміни судового рішення судом вищої інстанції. Це випливає з конституційного принципу законності (пункт 1 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 9 КАС України). При цьому, законність необхідно трактувати не суто формально - як дотримання вимог закону, а у ширшому значенні - у світлі верховенства права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Таким чином, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Це означає, що судове рішення має міститись пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Таких висновків необхідно дотримуватися судам під час ухвалення рішень.

Усупереч викладеному, судами надана поверхнева оцінка спірним відносинам, що свідчить про порушення принципу офіційного з'ясування обставин справи.

Так, судами на надано жодної оцінки спірному рішенню УПФУ від 29 серпня 2014 року, не вказано, якими нормами закону передбачено процедуру «виправлення помилок» органів Пенсійного фонду України, та чи дотримано позивачем процедуру перерахунку пенсії, призначеної на підставі Закону № 1058-IV.

Мотивувальні частини оскаржуваних судових рішень узагалі не містять посилання на вказане рішення відповідача від 29 серпня 2014 року, тоді як позов у частині скасування останнього задоволено.

Крім того, в ухвалі від 06 листопада 2014 року суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання відповідача, зазначив, що предметом даного спору є зобов'язання відповідача виправити помилку, допущену при розрахунку пенсії позивача за віком відповідно до Закону № 1058-IV, та з урахуванням виправленої помилки здійснити перерахунок його пенсії за віком у відповідності до вимог Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2009, 2010 та 2011 роки, а тому в даному випадку розглядається інший, ніж у справі № 761/9503/13-а, предмет спору, та з інших підстав, у зв'язку з чим дійшов висновку про відсутність підстав для застосування наслідків, передбачених пунктом 3 частини першої статті 155 КАС України.

В розрізі вищевикладених обставин справи суд першої інстанції не дослідив дійсного предмету та мети заявленого позову, який зводиться до правомірності розрахунку пенсії позивача під час її призначення.

Суд апеляційної інстанції помилок суду першої інстанції не виправив.

Суди обох інстанцій проігнорували наявність станом на момент ухвалення оскаржуваних рішень рішення у справі № 761/9503/13-а, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, та не надали оцінки, чи є предмет спору тотожнім заявленому в справі, що розглядається.

На думку колегії суддів, звернувшись у серпні 2014 року до УПФУ із заявою про «виправлення помилки» та перерахунок призначеної 28 березня 2012 року пенсії, й отримавши відповідну відмову, позивач штучно подовжив строк звернення до суду із позовом щодо правомірності призначення такої пенсії. При цьому, не зважаючи на формально інші мотивування предмету та підстав позову, доводи останнього здебільшого є аналогічними заявленим у справі № 503/13-а.

Оскільки ухвалені судами обох інстанцій рішення не відповідають вимогам статті 159 КАС України щодо законності і обґрунтованості, такі рішення підлягають скасуванню, а справа відповідно до правил статті 227 КАС України - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд касаційної інстанції не може встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судових рішеннях.

Під час нового розгляду судам слід ретельно визначити предмет та підстави заявленого позову чи окремих позовних вимог, за необхідності - вжити заходів щодо уточнення позовних вимог та застосування наслідків, передбачених статтями 100, 157 КАС України, та надати вмотивовану оцінку спірним відносинам із посиланням на норми Закону та докази, якими підтверджуються обставини, які суд уважає за встановлені.

Керуючись статтями 221, 222, 223, 227, 230, 231 КАС України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: