Справа № 803/2654/15
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 р. Справа № 876/11426/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТИМА ОСОБА_1» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТИМА ОСОБА_1» до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ТзОВ «ОПТИМА ОСОБА_1» 28.08.2015 року звернулося в суд з адміністративним позовом до Луцької ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області, в якому просило визнати неправомірними дії Луцької ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області у частині відмови в перейнятті права вимоги дебіторської заборгованості на фіскальну службу у рахунок погашення податкового боргу позивача, шляхом предявлення позову та стягнення з дебітора суми дебіторської заборгованості та зобовязати Луцьку ОДПІ Головного управління ДФС перейняти право вимоги дебіторської заборгованості у рахунок погашення податкового боргу позивача, шляхом предявлення позову та стягнення з ТзОВ «Рекламно-торгова фірма «Вишукана реклама» суми дебіторської заборгованості.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ТзОВ «ОПТИМА ОСОБА_1» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та неповно зясовано обставини, що мають значення для вирішення справи. Апелянт зазначає, що позивач звернувся до Луцької ОДПІ із заявою про переведення права вимоги дебіторської заборгованості на фіскальну службу у рахунок погашення податкового боргу позивача, шляхом предявлення позову про стягнення з дебітора суми дебіторської заборгованості. Позивач має податкову заборгованість, разом з тим, у нього наявний дебітор ТзОВ Рекламно-торгова фірма Вишукана реклама, який не виконує умови договору поставки товару № 02/04-14 ПТ від 04.06.2014 року. Проте, відповідач проігнорував звернення позивача, не тільки не подавши позов до суду, а й не надавши відповідь на звернення. Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що фіскальна служба з моменту виникнення податкового боргу та одночасної відсутності у позивача фінансової можливості до його погашення, повністю бездіє та відмовляється визнати повну суму податкового боргу.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.1 ст.41, ч.4 ст.196 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТзОВ ОПТИМА ОСОБА_1 зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку платником податку в Луцькій ОДПІ, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 16.02.2014 року (а. с. 17).

Як видно із довідки Луцької ОДПІ про наявність боргу по платежах до бюджету, розрахунку боргу по платежах до бюджету, зворотнього боку облікової картки платника податків, станом на 25.09.2015 року за ТзОВ ОПТИМА ОСОБА_1 рахується податковий борг в загальній сумі 119570,00 грн., в т. ч.: з податку на прибуток підприємств 119400,00 грн., з податку на додану вартість 170,00 грн. (а. с. 37-40).

Судом також встановлено, що 17.06.2015 року за вих. № 17/06/15-ЗСБ ТзОВ ОПТИМА ОСОБА_1 подало до Луцької ОДПІ звернення про стягнення з дебіторів платника податків, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, у якому, у звязку із наявною дебіторською заборгованістю по контрагенту ТзОВ Рекламно-торгова фірма Вишукана реклама, просило допомогти товариству у стягненні дебіторської заборгованості для погашення податкового боргу (а. с. 7).

Листом від 25.06.2015 року № 10364/10/03-18-23-04 Луцька ОДПІ повідомила позивача, що зазначене прохання є передчасним, оскільки майно ТзОВ ОПТИМА ОСОБА_1 не описано в податкову заставу і відповідно заходи щодо продажу майна, які відповідно до норм чинного законодавства повинні обовязково передувати визначенням додатковим джерелом погашення податкового боргу дебіторську заборгованість, контролюючим органом не здійснювалися. Крім того, право вимоги на дебіторську заборгованість ТзОВ ОПТИМА ОСОБА_1 не переведено на Луцьку ОДПІ, а з наданих документів встановити суму дебіторської заборгованості не є можливим (а. с. 61).

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, не заперечуючи наявність податкового боргу, виходив з передчасності подання до Луцької ОДПІ звернення від 17.06.2015 року № 17/06/15-ЗСБ про стягнення з дебіторів платника податків, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості та наявності такого права податкового органу, а не обов»язку .

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки вони ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають приписам чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення з дебіторів платника податків, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на органи державної податкової служби, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків.

Згідно п. 95.22 ст. 95 ПК України орган державної податкової служби звертається до суду щодо стягнення з дебіторів платника податку, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на органи державної податкової служби, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків. Сума коштів, що надходить у результаті стягнення дебіторської заборгованості, в повному обсязі (але в межах суми податкового боргу) зараховується до відповідного бюджету чи державного цільового фонду в рахунок погашення податкового боргу платника податків. Сума дебіторської заборгованості, що стягнута понад суму податкового боргу, передається у розпорядження платника податку.

Згідно із пунктами 87.1, 87.2 статті 87 Податкового кодексу України (ПК України) джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Пунктом 87.5 ст. 87 ПК України передбачено, що якщо здійснення заходів щодо продажу майна платника податків не привело до повного погашення суми податкового боргу, орган стягнення може визначити додатковим джерелом погашення податкового боргу дебіторську заборгованість платника податків, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючий орган.

Механізм стягнення з дебіторів платника податків, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на органи доходів і зборів, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків визначається Порядком використання додаткових джерел погашення податкового боргу затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України № 569 від 10.10.2013 року (далі - Порядок). Відповідно до Порядку на контролюючі органи як органи стягнення можуть переводитись всі види дебіторської заборгованості на основі договору.

Також, пунктами 1.3, 1.5 вказаного Порядку визначено, що у разі коли здійснення заходів щодо продажу майна платника податків не привело до повного погашення суми податкового боргу, орган стягнення може визначити додатковим джерелом погашення податкового боргу дебіторську заборгованість платника податків, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на органи доходів і зборів.

Визначення сум дебіторської заборгованості, яка є додатковим джерелом погашення податкового боргу, здійснюється на підставі даних бухгалтерського та аналітичного обліку платника податків, договорів, оформлених належним чином.

Відповідно до п. 2.1 2.4 цього ж Порядку орган доходів і зборів повідомляє платника податків про визначення додатковим джерелом погашення податкового боргу дебіторської заборгованості платника податків за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Повідомлення розглядається як пропозиція для укладання договору про переведення права вимоги дебіторської заборгованості платника податків на органи доходів і зборів (далі - договір). Переведення платником податків прав вимоги дебіторської заборгованості, що випливає з відносин платника податків з дебітором, на орган стягнення здійснюється на основі договору, укладеного в письмовій формі між платником податків та органом доходів і зборів. У разі згоди платника податків орган доходів і зборів укладає договір з таким платником податків.

Аналізуючи наведені норми чинного законодавства, суд першої інстанції вірно зазначив, що визначення дебіторської заборгованості платника податків, строк погашення якої настав, додатковим джерелом погашення податкового боргу є правом органу стягнення, яке може бути реалізовано у випадку, коли здійснення заходів щодо продажу майна платника податків не привело до повного погашення суми податкового боргу, та за умови переведення платником податків прав вимоги дебіторської заборгованості, що випливає з відносин платника податків з дебітором, на орган стягнення на основі договору, укладеного в письмовій формі між платником податків та органом доходів і зборів.

Окрім цього, колегія суддів враховує те, що 25.09.2015 року в порядку статті 95 ПК України Луцька ОДПІ звернулася до Волинського окружного адміністративного суду з поданням до ТзОВ ОПТИМА ОСОБА_1 про стягнення коштів за податковим боргом в розмірі 119570,00 грн. та ухвалою цього ж суду від 29.09.2015 року у справі № 803/3542/15 вказане подання було повернуто заявнику (а. с. 66).

При цьому, суду не надано доказів того, що Луцька ОДПІ здійснювала заходи щодо продажу майна платника податків і це не привело до повного погашення суми податкового боргу.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач передчасно подав до Луцької ОДПІ звернення від 17.06.2015 року № 17/06/15-ЗСБ про стягнення з дебіторів платника податків, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, оскільки на момент подання такого звернення, як і на час розгляду справи судом, відповідач не вчинив усіх необхідних заходів щодо продажу майна цього платника податків, в той час як здійснення таких заходів, які не привели до повного погашення суми податкового боргу, обовязково має передувати визначенню додатковим джерелом погашення податкового боргу дебіторську заборгованість платника податків.

Разом з тим, слід врахувати те, що листом від 25.06.2015 року № 10364/10/03-18-23-0 Луцька ОДПІ не відмовила ТзОВ ОПТИМА ОСОБА_1 у вказаному зверненні, а лише розяснила позивачу порядок визначення додатковим джерелом погашення податкового боргу дебіторської заборгованості платника податків, вказавши на передчасність подання такого звернення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем доведено правомірність дій при розгляді звернення ТзОВ ОПТИМА ОСОБА_1 від 17.06.2015 року № 17/06/15-ЗСБ про стягнення з дебіторів платника податків, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів переконана, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 41 ч. 1, 160, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТИМА ОСОБА_1» залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року у справі №803/2654/15 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

ОСОБА_2

Ухвала у повному обсязі складена 07.06.2016 року.