Справа № 826/25061/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

23 травня 2016 року 16:30 № 826/25061/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., секретаря судового засідання Шевченко М.В. вирішив адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Генерального прокурора України, Генеральної прокуратури України

про визнання наказу протиправним, поновлення на роботі

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою в якій з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просить:

- визнати незаконним (протиправним) та скасувати наказ Генерального прокурора України від 16.10.2015 № 471-вк про звільнення підполковника юстиції ОСОБА_1 з посади прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно - розшукову діяльність Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України та зарахування у розпорядження Генерального прокурора України для вирішення питання щодо подальшого проходження військової служби;

- зобов`язати Генерального прокурора України поновити підполковника юстиції ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України;

- зобов`язати Генерального прокурора України виплатити ОСОБА_1 різницю в недоотриманому грошовому забезпеченні за час служби на нижчий посаді у військовій прокуратурі Центрального регіону України.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

16.10.2015 у заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора Матіоса А.В. за підсумками роботи 9-ти місяців 2015 року проведено розширену оперативну нараду за участю працівників Центрального апарату Головної військової прокуратури, керівників військових прокуратур регіонів та окремих гарнізонів.

На цій оперативній нараді у присутності всього колективу органів з військової прокуратури ОСОБА_2 було примушено позивача негайно, на місці, упродовж 5-ти хвилин написати рапорт про звільнення з органів прокуратури та перехід у розпорядження Міністра оборони України, для чого надано аркуш паперу.

Одночасно з цим ОСОБА_2 , під погрозою покарання, примусив безпосереднього керівника - начальника відділу ОСОБА_3 до закінчення наради написати на нього службову характеристику, прямо даючи зрозуміти про необхідність зробити висновки про його невідповідність займаній посаді.

Знаходячись під психологічним тиском та залякуваннями останнього він вимушений виконати наказ свого вищого керівника та негайно написав зазначений рапорт, а ОСОБА_3 негативну службову характеристику на нього.

Позивач вважає, що підставою для такого рішення став тиск з боку його керівника - ОСОБА_2 за висловлену позицію у кримінальних справах по яким позивач працював.

Враховуючи наведені обставини, позивач вважає, оскаржуваний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, в зв`язку з чим, в судовому засіданні позивач адміністративний позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Відповідачі з позовними вимогами не погодилися. В запереченнях на позов відповідач 2 зазначив, що рапорт про звільнення з займаної посади та переведення в розпорядження Міністра оборони України був поданий 16.10.2015 року. При цьому, ніякого морального тиску на позивача не здійснювалось, доказів які б могли вказувати на написання рапорту під тиском, ОСОБА_1 не надано.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , працював в органах прокуратури з вересня 2002 року, а з 23.05.2013 року в Генеральній прокуратурі України на різних посадах.

Відповідно до ч. 5 ст. 5, ст. ст. 6, 20, 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пунктів 38, 71, 72 та 153 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», наказом тимчасово виконуючого обов`язки Міністра оборони України Руснака І.С. від 24.04.2015 № 276 з рядовим запасу ОСОБА_1 , який має класний чин радник юстиції» укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України строком на п`ять років. Вказаним наказом ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та відряджений до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі для призначення на відповідну посаду зі штатно-посадовою категорією «полковник юстиції» та в порядку переатестації йому присвоєно військове звання «підполковник юстиції».

Наказом Генерального прокурора України від 28.04.2015 № 131-вк у зв`язку зі вступом на військову службу, на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України, та за підставі ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади старшого прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.

У подальшому наказом Генерального прокурора України № 132-вк від 29.04.2015 ОСОБА_1 призначений на посаду старшого прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.

Відтак з 29.04.2015 підполковник юстиції ОСОБА_1 розпочав проходження військової служби в якості військовослужбовця Збройних сил України.

Заступником Генерального прокурора - Головним військовим прокурором Матіосом А.В. 16.10.2015 проведено оперативну нараду щодо підсумків роботи органів військової прокуратури за 9 місяців 2015 року та проблемних питань прокурорсько-слідчої діяльності, заходів щодо підвищення її ефективності.

Відповідно до протоколу наради від 16.10.2015, вказано на недоліки при виконанні службових обов`язків окремими прокурорами відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно - розшукову діяльність Головної військової прокуратури ( ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ).

Комісія вирішила обмежитися обговоренням щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання службових обов`язків прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 враховуючи, що він виявив бажання звільнитися з органів прокуратури.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 16.10.2015 року подав Генеральному прокурору України рапорт про звільнення з посади і направлення у розпорядження Міністра оборони України за результатами оперативної наради від 16.10.2015.

Також, матеріали справи містять копію рапорту б/д Заступнику Генерального прокурора України Головному військовому прокурору Матіосу А.В. про переведення ОСОБА_1 у розпорядження Міністра оборони України.

Згідно службової характеристики складеної начальником відділу ОСОБА_6 на підполковника юстиції ОСОБА_1 від 16.10.2015 року, останній не відповідає займаній посаді.

Наказом Генеральної прокуратури України № 471-вк від 16 жовтня 2015 р. ОСОБА_1 відповідно до ст. ст. 9, 41 Закону України «Про прокуратуру», пунктів 82, 116, 154 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року звільнено підполковника юстиції ОСОБА_1 з посади прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України для вирішення питання щодо подальшого проходження військової служби.

Стосовно доводів позивача про те, що Наказ № 471-вк від 16 жовтня 2015 р. є незаконним, виходячи з того, що рапорт про звільнення був написаний ним за відсутності його волевиявлення суд зазначає наступне.

Оцінка доказів судом здійснюється, за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, № 1697-VII.

За визначенням ст. 4 названого Закону організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Організацію, засади і порядок діяльності Генеральної прокуратури України визначаються Конституцією України, Законом України "Про прокуратуру", іншими законодавчими актами, міжнародно-правовими договорами, наказами, розпорядженнями, вказівками, інструкціями Генерального прокурора України, положеннями про самостійні структурні підрозділи, а також Регламентом Генеральної прокуратури України, затвердженого Наказом Генерального прокурора України від 12.04.2012 N 35.

Згідно ч.ч. 3,5 ст. 9 Закону України «Про прокуратуру» Генеральний прокурор України, призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановлених цим Законом; призначає на посади та звільняє з посад прокурорів Генеральної прокуратури України у випадках та порядку, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону України «Про прокуратуру» військовими прокурорами призначаються громадяни з числа офіцерів, які проходять військову службу або перебувають у запасі і мають вищу юридичну освіту, за умови укладення ними контракту про проходження служби осіб офіцерського складу у військовій прокуратурі.

Порядок проходження військової служби громадянами України у військовій прокуратурі визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення).

Військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Відповідно до п.233 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Як встановлено судом, позивачем 16.10.2015 року подано Генеральному прокурору України рапорт про звільнення з посади і направлення у розпорядження Міністра оборони України за результатами оперативної наради від 16.10.2015.

Відповідно до п. 154 Положення за зверненням військовослужбовця за погодженням із Міністерством оборони України керівник державного органу, підприємства, установи, організації, державного або комунального навчального (освітнього) закладу звільняє з посад відряджених військовослужбовців та направляє їх у розпорядження Міністерства оборони України.

Таким чином, на виконання п. 154 положення, з урахуванням рапорту ОСОБА_1 відповідачем правомірно видано наказ № 471-вк від 16.10.2015 року.

Під час розгляду справи судом також встановлено, що позивач 17.10.2015 року направив засобами поштового зв`язку до Генеральної прокуратури України рапорт про відкликання його рапорту від 16.10.2015 року про звільнення з органів прокуратури та перехід у розпорядження Міністра оборони України.

Крім того, позивачем Генеральному прокурору України подано рапорт від 20.10.2015 року про призначення його на посаду старшого слідчого в ОВС слідчого відділу управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України.

У той же час, під час розгляду справи не підтверджено належними та допустимими доказами здійснення психологічного тиску як на позивача при написанні рапорту про звільнення так і на його керівника при складанні відносно позивача негативної службової характеристики, позивач до правоохоронних органів про вчинення відносно нього психологічного тиску при написанні рапорту не звертався. На думку суду, якщо таке мало місце, позивач мав всі необхідні можливості відмовитися від складання письмового документу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач добровільно 16.10.2015 року подав рапорт про звільнення та направлення в розпорядження, коли було встановлено за наслідками оперативної наради неналежне виконання ним службових обов`язків та існувала загроза притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Щодо відкликання ОСОБА_1 рапорту про звільнення з органів прокуратури та направлення у розпорядження Міністра оборони України.

Як слідує з письмових заперечень відповідача, рапорт ОСОБА_1 від 17.10.2015 року про відкликання рапорту від 16.10.2015 року про звільнення та направлення в розпорядження Міністерства оборони України не відповідав вимогам пунктів 3.4, 10, 10.3, 13 наказу Генерального прокурора України від 15 вересня 2014 року № 2гн. А тому, враховуючи висновок службової характеристики, який унеможливлював його призначення на посади у Генеральній прокуратурі України 11.12.2015 та повторно 15.12.2015 ОСОБА_1 запропоновані усі наявні вакантні посади в органах військової прокуратури (крім Головної військової прокуратури) про що складені відповідні акти. Позивач відмовився підписувати дані акти та відмовився від запропонованих посад, докази чого містяться у матеріалах справи.

Також відповідачем повідомлено, що призначення ОСОБА_1 на посаду старшого слідчого в ОВС слідчого відділу управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України неможливо через фактичне його перебування на військовій службі у Збройних силах України на підставі наказу тимчасово виконуючого обов`язки Міністра оборони України Руснака І.С. від 24.04.2015 № 276 та укладеного з ним контракту про проходження служби строком на п`ять років.

В установленому порядку ОСОБА_1 з військової служби не звільнений, що не заперечувалося позивачем під час розгляду справи.

Доводи позивача щодо порушень при складанні службової характеристики відповідачем, суд до уваги не приймає, оскільки перевірка повноти виконання службових обов`язків ОСОБА_1 належить до дискреційних повноважень відповідача та не є предметом розгляду цієї справи.

Суд, надаючи оцінку діям відповідача, вважає, що вони вчинені у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи те, що оскаржуваний наказ прийнято в порядок та у спосіб визначений Конституцію України та Законами України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог викладених позивачем в пунктах 2,3.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 69-71, 159, 160-165, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій