Справа № 816/372/16
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/372/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ясиновського І.Г.,

за участю: секретаря судового засідання Петренко О.В.,

представника позивача Красільного Є.К., Пилипенка Г.О., Савченко Т.О.,

представника відповідача Прокопчука О.О.,

Представника третьої особи - Ткаченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області, про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

23 березня 2016 року Військова частина НОМЕР_1 (надалі по тексту також - ВЧ НОМЕР_1 ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі по тексту також - відповідач, ДПІ у м. Полтаві) про скасування рішення від 28 жовтня 2015 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким донараховано штрафні санкції у розмірі 2465,37 грн та пеню у розмірі 49,09 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на проведення сплати єдиного внеску завчасно, у зв`язку з чим зауважував на безпідставність висновків контролюючого органу щодо порушення ВЧ НОМЕР_1 строків сплати єдиного внеску. При цьому, зауважував на здійснення таких нарахувань відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 31 березня 2010 року № 173, яким, зокрема, визначено Класифікацію видатків, у тому числі щодо здійснення виплат допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами по бюджетній статті 02. Виходячи з викладеного, вважає оскаржуване рішення таким, що підлягає скасуванню.

Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі. У письмових запереченнях відповідач посилався на те, що станом на дату виникнення спірних правовідносин за позивачем обліковувалась недоїмка зі сплати єдиного внеску по рахунку 201 за січень 2014 року, що була погашена з порушенням строків, що послугувало підставою для винесення спірного рішення. Посилання позивача стосовно проведення ним сплати єдиного внеску завчасно відповідачем не заперечувалось, однак зауважувалось про помилковість здійснення такої сплати відносно єдиного внеску по нарахований допомозі у зв`язку з вагітністю та пологами та нарахованому грошовому забезпеченню військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 . Таке нарахування повинно здійснюватись саме по рахунку 201 як таке, що здійснюється роботодавцем з сум допомоги по тимчасовій непрацездатності, а не по рахунку 202 як таке, що здійснюється військовою частиною та органом, який виплачує грошове забезпечення.

Ухвалою суду від 19 квітня 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління державного казначейства України у Полтавській області, яке ухвалою суду від 26 квітня 2016 року замінено на Управління Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області.

Представник третьої особи у судовому засідання проти позову не заперечував, при його вирішенні покладався на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 05 листопада 2015 року Військовою частиною НОМЕР_1 отримано рішення від 28 жовтня 2015 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким донараховано штрафні санкції у розмірі 2465,37 грн та пеню у розмірі 49,09 грн /а.с. 8-9, т.1/.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку /а.с. 17-21, т.1/.

За результатами такого оскарження спірне рішення залишено без змін.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач оскаржив його до суду.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню від 28 жовтня 2015 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким донараховано штрафні санкції у розмірі 2465,37 грн та пеню у розмірі 49,09 грн, суд виходив з наступного.

Підставою для донарахування позивачеві штрафних санкцій та пені оскаржуваним рішення послугувала наявність недоїмки зі сплати єдиного внеску, що виникла у зв`язку з неповною сплатою самостійно визначеної суми такого внеску за березень 2015 року.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно положень статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, у редакції від 02 березня 2015 року) визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці, крім іншого:

- підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами /п.1/;

- підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу або компенсацію відповідно до законодавства, - для осіб, зазначених у пунктах 9 - 14 цієї частини /абз.7/.

Так, пунктом 9 того Закону до таких осіб віднесено військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, а пунктом 11 - особи, які отримують допомогу по тимчасовій непрацездатності, перебувають у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами і отримують допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до положень статті 7 вказаного Закону України єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пункті 11 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами /п.4 ч. 1 /;

- нарахування єдиного внеску за платників, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7, 8, 9 та 11 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється платниками, зазначеними у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, за рахунок сум, на які єдиний внесок нарахований /ч.6/.

Частиною 6 статті 9 Визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону (військових частин та органів, які виплачують грошове забезпечення особам, зазначеним у пункті 9 частини першої статті 4 цього Закону), встановлюється у розмірі 34,7 відсотка суми грошового забезпечення.

Єдиний внесок для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону (крім військових частин та органів, які виплачують грошове забезпечення особам, зазначеним у пункті 9 частини першої статті 4 цього Закону), встановлюється у розмірі 33,2 відсотка визначеної абзацом другим пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця (частини 7, 8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Відповідно нарахування позивачем здійснювались у відповідності до викладених вище норм, що підтверджується долученими відповідачем до матеріалів справи належним чином завіреними копіями звітності ВЧ НОМЕР_1 за лютий, вересень та жовтень 2014 року /а.с. 21-225, т.1/.

Так, відповідно до поданої звітності позивачем у розділі ІІ Таблиці 4 визначено суму єдиного внеску стосовно осіб, яким у звітному періоді нараховано допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами у наступних розмірах: за лютий 2014 року - 2737,45 грн, за вересень 2014 року - 4513 грн, за жовтень 2014 року 3705,61 грн.

При цьому, на підтвердження факту сплати вказаних сум позивачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії платіжних доручень, відповідно до яких судом встановлено, що така сплата здійснювалась в той же місяць, щодо якого провадилось вказане вище звітування /а.с. 11-16, т.1/.

Однак, судом зауважено, що при здійсненні такої сплати позивачем у перелічених платіжних дорученнях визначено належним бюджетним рахунком - 1632 (а саме - по символу звітності - 202).

Відповідно до Листа Департаменту доходів і зборів з фізичних осіб Міністерства доходів і зборів України від 01 жовтня 2013 року № 19749/7/99-99-17-03-01-17, зауважено, що для врахування в роботі кодування за аналогічними параметрами варто зважати, що, крім іншого: 3719 - рахунок для обліку коштів, які відповідно до законодавства підлягають розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; 202 - рахунок, що відкрито органу Міндоходів для обліку сум коштів, які сплачено платниками ЄСВ категорія або клас професійного ризику виробництва, яких відповідає значенню "З осіб, які отримують грошове забезпечення".

Така сплата належним чином відображена в розширеній обліковій картці рахунку 710200000 позивача, що підтверджено долученою до матеріалів справи належним чином завіреною копією останньої та не заперечувалось відповідачем /а.с. 115-129, т.1/.

В ході судового розгляду представниками позивача пояснено, що при визначенні рахунку призначення такого платежу ВЧ НОМЕР_1 керувалось Наказом Міністерства оборони України від 31 березня 2010 року № 173 з відповідними змінами внесеними наказом МОУ від 28 грудня 2012 року № 901, яким, зокрема, визначено Класифікацію видатків, у тому числі щодо здійснення виплат допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами по бюджетній статті 02 /а.с. 3-6, т.2/.

У зв`язку з чим позивачем здійснювалось нарахування та сплата єдиного внеску стосовно осіб, яким нараховано допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами по символу звітності 202.

Надаючи правову оцінку такому твердженню, суд виходив з наступного.

Відповідно до Довідника відповідності символу звітності класам професійного ризику виробництва та категоріям платників єдиного внеску, затвердженого наказом Державної казначейської служби України від 16 серпня 2013 року №130 визначено, що символу 202 відповідає така категорія платників ЄСВ як військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення.

Однак, при цьому, символу звітності 201 відповідає така категорія як роботодавці з сум допомоги по тимчасовій непрацездатності або добровільна участь у пенсійному страхуванні.

Викладене суперечить поясненням та твердженням позивача, оскільки хоч ВЧ НОМЕР_1 і повинно керуватись Наказом Міністерства оборони України від 31 березня 2010 року № 173 при здійсненні виплат самих по собі допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами по символу 202 стосовно військовослужбовців, що отримують таку допомогу по тимчасовій непрацездатності, однак нарахування та сплата єдиного внеску з вказаних сум повинна здійснюватись ВЧ А3990 як роботодавцем по символу 201, будучи такою, що утримується саме з допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Таким чином, у зв`язку з помилковою сплатою вказаних вище сум єдиного внеску позивачем як роботодавцем з сум допомоги по тимчасовій непрацездатності на інший аніж 201 рахунок призвела, у подальшому, до виникнення у останнього недоїмки, несвоєчасне погашення якої призвело до нарахування відповідачем штрафних санкцій та пені та, як наслідок, винесення спірного рішення про їх застосування.

Зважаючи, що позивачем розрахунок та сума штрафної санкції та пені не оскаржувалась, судом їх розмір не досліджується.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, якщо відповідачу необхідно довести правомірність оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності, то позивач має довести факт порушення його прав, свобод чи інтересів рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які оскаржуються позивачем.

В той же час, відповідач довів правомірність винесеного ним рішення, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, а позовна заява Військової частини НОМЕР_1 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування рішення - задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області, про скасування рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.
Повний текст постанови виготовлено 07 червня 2016 року.

Суддя І.Г. Ясиновський