Справа № 802/82/16-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/82/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Сало П.І.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

31 травня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідачів: ОСОБА_3,

представника третьої особи: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних позовних вимог на предмет спору відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини та Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних позовних вимог на предмет спору відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини та Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Також, не погоджуючись з даною постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Крім того, 18 квітня 2016 року Вінницьким окружним адміністративним судом прийнято ухвалу про відмову у прийняті заяви ОСОБА_2 про зміну позовних вимог в даній адміністративній справі. Однак, не погоджуючись з вказаною ухвалою позивач звернувся із скаргою на вказане рішення. Враховуючи приписи ст. 137 КАС України вказана ухвала окремо в суді апеляційної інстанції не оскаржується, а тому колегія суддів надає їй оцінку при розгляді апеляційної скарги на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2016 року.

Приймаючи вказану ухвалу суд дійшов висновку про те, що подана позивачем заява про зміну позовних вимог не відповідає положенням частини 1 статті 137 КАС України, оскільки нею позивач змінює, по-перше, предмет адміністративного позову вже після початку судового розгляду справи по суті, і, по-друге, підстави позову, що одночасно процесуальним законом не допускається. Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки дійсно позивачем при подачі заяви від 18 квітня про збільшення позовних вимог заявив додаткові позовні вимоги, які змінюють предмет спору. Крім того, підстави для таких позовних вимог є відмінними від тих, що викладені у позовній заяві, потребують додаткового дослідження та надання правової оцінки.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив суд задовольнити її, проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував та просив суд залишити її без задоволення.

Представник Міністерства юстиції України та Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її, проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував.

Представник Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини підтримала апеляційну скаргу відповідача та просила суд задовольнити її у повному обсязі, проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечувала у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.07.2014 р. Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі № 25663/02 "ОСОБА_2 та інші проти України", яким передбачено додаткові заходи індивідуального характеру та зобов'язано державу Україну упродовж трьох місяців виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню, та виплатити по 2000 євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у Додатку, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на вищезазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

Згідно з Додатком до вищезазначеного рішення Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_2 підлягають виконанню:

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р.;

- рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.03.2006 р.;

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16.10.2006 р.;

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.04.2007 р.;

- рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.11.2006 р. (том 1, а.с. 45-55).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби ОСОБА_5 від 13.08.2014 р. відкрито виконавче провадження ВП № 44360795 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" та зобов'язано боржника добровільно виконати таке рішення у строк, встановлений Законом України "Про виконавче провадження" та Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (том 2, а.с. 74-75).

03.10.2014 р. державним виконавцем направлено вимогу № 1481/16 до Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України, Секретаріату Урядового Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.04.2007 р. у справі № 2-160/07, відповідно до якого на користь ОСОБА_2 необхідно сплатити заборгованість в сумі 6377,68 грн., рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.03.2006 р. у справі № 2-3039/06, відповідно до якого на користь ОСОБА_2 необхідно сплатити заборгованість в сумі 3528,30 грн., рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16.10.2006 р., відповідно до якого на користь ОСОБА_2 необхідно сплатити заборгованість в сумі 2481,30 грн. Загальна сума заборгованості складає 12 387,28 грн. (том 2, а.с. 94-95).

Згідно з платіжним дорученням № 7141 від 02.10.2014 р. Міністерством юстиції України на користь ОСОБА_2 перераховано кошти у розмірі 32 603,10 грн. (еквівалент 2000 євро в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових та інших витрат). Крім того, платіжним дорученням № 7330 від 08.10.2014 р. позивачу перераховано кошти у розмірі 12 387,28 грн., з яких по рішенню Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.04.2007 р. заборгованість в сумі 6377,68 грн., по рішенню Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.03.2006 р. заборгованість в сумі 3528,30 грн.. по рішенню Замостянського районного суду м. Вінниці від 16.10.2006 р. заборгованість в сумі 2481,30 грн. (том 2, а.с. 96).

Отже, судом встановлено, що Міністерством юстиції України виконано рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині, яка стосується виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.03.2006 р., рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16.10.2006 р. та рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.04.2007 р. ОСОБА_1 обставина вважається безспірною, оскільки визнається сторонами.

Також судом встановлено, що заочне рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.11.2006 р. у справі № 2-4319/06 (том 2, а.с. 38-41), яким частково задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з ДАК "Укрресурси" на його користь середньомісячний заробіток за сумісництво посад за період з 01.03.2002 р. по 01.01.2003 р. з врахуванням компенсацій при інфляції за затримку розрахунку на суму 7564,50 грн. та зобов'язано відповідача звільнити ОСОБА_2 з посади головного бухгалтера заводу "Модуль" з 01.12.2006 р. на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з проведенням повного розрахунку по дату звільнення, було скасоване рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 11.09.2007 р. (том 2, а.с. 42-43), залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 24.06.2008 р. Відтак, таке судове рішення виконанню не підлягає.

Водночас рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. у справі № 2-200/2004, яке набрало законної сили, частково задоволено позов ОСОБА_2 та вирішено зобов'язати ДАК "Укрресурси" змінити дату наказу № 25-а-к від 07.03.2002 р. про звільнення ОСОБА_2, виданого на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2001 р., та провести з ним повний розрахунок (том 1, а.с. 8-10).

05.08.2015 р. Вінницьким міським судом видано дублікат виконавчого листа з виконання вищевказаного рішення у справі № 2-200/2004 (том 3, а.с. 16).

Постановою заступника начальника відділу ДВС Печерського РУЮ у м. Києві ОСОБА_6 ВП № 49014939 від 22.10.2015 р. відкрито виконавче провадження за цим виконавчим документом та зобов'язано ДАК "Укрресурси" змінити дату наказу № 25-а-к від 07.03.2002 р. про звільнення ОСОБА_2, виданого на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2001 р., та провести з ним повний розрахунок (том 3, а.с. 18).

Відповідно до наказу Арбітражного керуючого-ліквідатора ОСОБА_7 № 1 від 01.12.2015 р. змінено дату звільнення ОСОБА_2 з 08.05.2012 р. на 01.12.2015 р. на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2001 р. Відповідний запис внесено до трудової книжки ОСОБА_2, що у судовому засіданні підтверджено позивачем (том 3, а.с. 30-32).

Отже, рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. залишилось не виконаним в частині проведення з ОСОБА_2 повного розрахунку.

При цьому судом встановлено, що Арбітражний керуючий-розпорядник майна ДАК "Укрресурси" ОСОБА_7 в листі-довідці № 51 від 10.10.2015 р. повідомив ОСОБА_2 про те, що його вимоги до ДАК "Укрресурси" в сумі 1 900 147,03 грн. розглянуті ліквідатором та затверджені судом (том 3, а.с. 49).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 р. у справі № 46/436-б про банкрутство ДАК "Укрресурси" вимоги ОСОБА_2 на вказану суму внесено до реєстру вимог кредиторів ДАК "Укрресурси" першої черги задоволення (том 3, а.с. 50-52).

18.01.2016 р. заступник начальника відділу ДВС Печерського РУЮ у м. Києві ОСОБА_6 звернулась до суду із заявою про роз'яснення рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. у справі № 2-200/2004 в частині проведення повного розрахунку з ОСОБА_2, яку підтримав і стягувач ОСОБА_2 (том 3, а.с. 40-43). Разом з тим, ухвалою Вінницького міського суду від 09.02.2016 р. у її задоволенні відмовлено з посиланням на те, що дата звільнення позивача узгоджена 01.12.2015 р., а тому у боржника відсутні перешкоди для здійснення нарахування стягувачу належних до виплати сум повного розрахунку. Крім того, суд не може поширювати дію ухвали про роз'яснення судового рішення, прийнятого ще 01.04.2004 р., на правовідносини, які виникли після набранням рішенням законної сили, здійснюючи при цьому розрахунок суми повного розрахунку поза межами позовних вимог і досліджуваних обставин (том 3, а.с. 132-134).

Таким чином, на сьогодні рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. в частині проведення з ОСОБА_2 повного розрахунку залишається невиконаним, а отже є не виконаним остаточно і рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України".

В силу положень ч. 1 ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людини в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

23.02.2006 р. Верховною Радою України прийнято Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі Закон № 3477-ІV), яким врегульовано відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України (далі Рішення), з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї, з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини та зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

Статтею 2 Закону № 3477-ІV визначено, що Рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону № 3477-ІV виконання Рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Водночас законодавець встановив дві форми виконання Рішень, а саме виплату стягувачеві відшкодування і вжиття додаткових заходів індивідуального характеру та вжиття заходів загального характеру.

Статтею 11 Закону № 3477-ІV визначено, що протягом десяти днів від дня одержання повідомлення про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва:

а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права порушити провадження про перегляд справи та/або про його право на відновлення провадження відповідно до чинного законодавства;

б) повідомляє органи, які є відповідальними за виконання передбачених у Рішенні додаткових заходів індивідуального характеру, про зміст, порядок і строки виконання цих заходів. До повідомлення додається переклад Рішення, автентичність якого засвідчується Органом представництва.

Контроль за виконанням додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у Рішенні, що здійснюються під наглядом Комітету міністрів Ради Європи, покладається на Орган представництва.

Орган представництва в рамках здійснення передбаченого частиною другою цієї статті контролю має право отримувати від органів, які є відповідальними за виконання додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у Рішенні, інформацію про хід і наслідки виконання таких заходів, а також вносити Прем'єр-міністрові України подання щодо забезпечення виконання додаткових заходів індивідуального характеру.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 р. № 784 "Про заходи щодо реалізації Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" представництво України в Європейському суді з прав людини та звітування про хід виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах, в яких Україна є стороною, здійснюється в установленому порядку Міністерством юстиції через Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Виконання Рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" пов'язане із необхідністю виконання рішень національних судів України, а отже за своєю суттю форма виконання Рішення є додатковим заходом індивідуального характеру.

Згідно із ст. 12 Закону № 3477-ІV органи, відповідальні за виконання додаткових заходів індивідуального характеру, зобов'язані:

а) невідкладно та у визначений Рішенням та/або чинним законодавством строк виконати додаткові заходи індивідуального характеру;

б) надавати інформацію на запити Органу представництва про перебіг і наслідки виконання додаткових заходів індивідуального характеру;

в) дієво та без зволікань реагувати на подання Органу представництва;

г) про виконання додаткових заходів індивідуального характеру повідомити Орган представництва.

Пунктом 9 частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Водночас згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну виконавчу службу", а також пункту 1.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, органами державної виконавчої служби є:

1) Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень;

2) управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

3) районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Крім того, в силу положень ч. 6 ст. 83 Закону України "Про виконавче провадження" контроль за законністю виконавчого провадження здійснюють Міністерство юстиції України через Департамент державної виконавчої служби, а Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в АРК, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі через відповідні управління державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 1.1 Положення про Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1134/к від 16.04.2015 р., Департамент державної виконавчої служби є самостійним структурним підрозділом Міністерства юстиції України, який організовує, забезпечує та контролює примусове виконання рішень у випадках, передбачених законом; здійснює державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державним виконавцем; організовує та контролює роботу державних виконавців, вживає заходів щодо її поліпшення, здійснює керівництво та проводить перевірку діяльності структурних підрозділів територіальних органів Міністерства юстиції України, що забезпечують здійснення повноваження у сфері організації примусового виконання рішення (п. 3.1, 3.4, 3.10 Положення).

Змістовний правовий аналіз наведених вище норм чинного законодавства вказує на те, що як повноваження щодо представництва України в Європейському суді з прав людини, так і повноваження щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах, в яких Україна є стороною, здійснюється Міністерством юстиції України шляхом делегування таких обов'язків відповідно Урядовому уповноваженому у справах Європейського суду з прав людини та Департаменту державної виконавчої служби.

При цьому Департамент є самостійним суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок щодо забезпечення виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах. Відтак саме відповідач 2, на переконання суду, є належним відповідачем у даній адміністративній справі, незважаючи на заперечення щодо цього позивача.

Таким чином, оскільки Міністерство юстиції України безпосередньо не здійснює повноважень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини чи забезпечення контролю за їх виконанням, суд доходить висновку про безпідставність заявлених позовних вимог до відповідача 1. Тому в цій частині адміністративного позову належить відмовити.

Разом з тим, судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження № 44360795 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України".

Вказане виконавче провадження на сьогодні не закінчене, оскільки залишається невиконаним рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. у справі № 2-200/2004 в частині проведення із стягувачем ОСОБА_2 повного розрахунку. Дана обставина представником відповідача 2 не заперечується.

Проте суд зазначає, що в силу вимог частини 1 статті 46 Конвенції рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковими до виконання. У зв'язку з цим на органи, відповідальні за виконання додаткових заходів індивідуального характеру, законодавцем покладено обов'язок щодо невідкладного виконання додаткових заходів індивідуального характеру (п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Крім того, самим рішенням Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" встановлено тримісячний строк для виконання рішень національних судів, ухвалених на користь заявника ОСОБА_2, наведених у Додатку, в тому числі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р.

Більше того, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 15.09.2015 р. у справі № 802/2468/15-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.11.2015 р., визнано протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. в частині виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. (том 1, а.с. 29-37; том 4, а.с. 69-74).

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 р. у справі № 802/3745/15-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.04.2016 р., визнано протиправною бездіяльність Урядового повноваженого у справах Європейського суду з прав людини щодо нездійснення координації роботи пов'язаної з виконанням рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" від 17.07.2014 р. в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною, та визнано протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо нездійснення контролю за виконанням рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною. Також судом зобов'язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити заходи спрямовані на здійснення контролю, а Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини щодо координування виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною (том 4, а.с. 81-93).

Таким чином, встановлені судом під час розгляду цієї справи обставини свідчать про те, що орган, відповідальний за виконання додаткових заходів індивідуального характеру, в даному випадку Департамент державної виконавчої служби, невідкладного виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. в частині проведення із ОСОБА_2 повного розрахунку при звільненні не забезпечив та належних і ефективних заходів для його виконання не вживає. Як наслідок, рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" до цього часу остаточно не виконане, що є недопустимим.

З огляду на викладене суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для визнання неправомірною бездіяльності відповідача 2 щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. щодо проведення із позивачем повного розрахунку при звільненні.

При цьому об'єктивних та поважних причин, які б дійсно перешкоджали виконанню рішення Європейського суду з прав людини в цій частині судом не встановлено.

Так, Департамент державної виконавчої служби посилається на те, що рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. має зобов'язальний (немайновий) характер, а тому Департамент немає відношення до його виконання, оскільки відповідальною особою в цьому разі є державний виконавець відділу ДВС Печерського РУЮ у м. Києві, на виконанні в якого перебуває таке рішення.

Однак такі твердження відповідача 2 суд вважає безпідставними.

По-перше, саме Департамент державної виконавчої служби забезпечує виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України", яке передбачає необхідність виконання і рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. у справі № 2-200/2004. Отже, саме відповідач 2 зобов'язаний вчинити усі необхідні дії для його невідкладного виконання.

По-друге, як вже зазначалось раніше, Департамент державної виконавчої служби є найвищим органом у системі органів ДВС, а тому і за своїм статусом, і в силу закону він зобов'язаний здійснювати постійний контроль за належним виконанням своїх повноважень органами ДВС нижчого рівня, в тому числі відділом ДВС Печерського РУЮ у м. Києві, тим більше, якщо справа стосується виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Крім того, суд не може погодитись з доводами відповідача 2 про те, що рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. у справі № 2-200/2004 має зобов'язальний (немайновий) характер.

Так, вказаним судовим рішенням ДАК "Укрресурси" зобов'язано змінити дату наказу № 25-а-к від 07.03.2002 р. про звільнення ОСОБА_2, виданого на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2001 р., та провести з ним повний розрахунок при звільненні.

Отже, вищезазначене рішення включало в себе як вимоги зобов'язального (зміна дати наказу про звільнення), так і майнового характеру (проведення повного розрахунку).

На сьогодні рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. залишається невиконаним тільки в частині проведення зі стягувачем ОСОБА_2 повного розрахунку, що визнається обома сторонами у справі.

Тобто невиконаною є саме майнова частина судового рішення, а тому посилання відповідача 2 на те, що виконання такого рішення є виключною компетенцією відділу ДВС Печерського РУЮ у м. Києві не відповідає фактичним обставинам справи.

Більше того, на переконання суду саме Департамент державної виконавчої служби повинен здійснити виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. в цій частині, оскільки саме на його виконанні перебуває виконавче провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" і саме Департамент згідно з п. 12 Порядку, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.09.2013 р. № 1989/5, має вжити заходи, спрямовані на виконання рішення національного суду майнового характеру шляхом виплати стягувачу коштів відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2007 р. № 408.

Представник відповідача 2 також посилається на те, що сума остаточного розрахунку з ОСОБА_2 конкретно не визначена, що перешкоджає її виплаті в рамках виконавчого провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Проте встановлені судом обставини справи засвідчують, що розмір заборгованості ДАК "Укрресурси" перед ОСОБА_2 станом на жовтень 2015 року, тобто період, заявлений у позовних вимогах, повністю підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили, а також додатково листом-довідкою Арбітражного керуючого-розпорядника майна ДАК "Укрресурси" № 51 від 10.10.2015 р. та ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.10.2015 р. у справі № 46/436-б про банкрутство ДАК "Укрресурси".

Всі ці документи були у розпорядженні Департаменту державної виконавчої служби, містяться в матеріалах виконавчого провадження ВП № 44360795 та неодноразово надавалися стягувачем ОСОБА_2, а відтак давали достатні підстави для вчинення Департаментом дій, спрямованих на виконання майнової частини рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р., якщо не повністю, то хоча б у частині проведення розрахунку зі стягувачем станом на жовтень 2015 року.

Так, судом встановлено, що за час невиконання вказаного судового рішення національними судами було прийнято цілий ряд рішень про стягнення на користь ОСОБА_2 з ДАК "Укрресурси" коштів за затримку розрахунку при звільненні, які набрали законної сили, зокрема:

- рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.07.2015 р. у справі № 127/9712 /15-ц стягнуто на користь ОСОБА_2 з ДАК "Укрресурси" 36000 грн.;

- рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.02.2015 р. у справі № 127/201/15-ц стягнуто на користь ОСОБА_2 з ДАК "Укрресурси" 36000 грн.;

- рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.10.2014 р. у справі № 127/19667/15-ц, стягнуто на користь ОСОБА_2 з ДАК "Укрресурси" 96315 грн.;

- рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.06.2014 р. у справі № 127/9864/15-ц стягнуто на користь ОСОБА_2 з ДАК "Укрресурси" 251 231 грн.

- рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.05.2014 р. у справі № 127/8032/15-ц стягнуто на користь ОСОБА_2 з ДАК "Укрресурси" 19 285 грн.;

- рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.04.2014 р. у справі № 127/4797/15-ц стягнуто на користь ОСОБА_2 з ДАК "Укрресурси" 90 000 грн.;

- рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.06.2013 р. у справі № 127/5303/15-ц стягнуто на користь ОСОБА_2 з ДАК "Укрресурси" 122 500 грн.;

- рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2013 р. у справі № 232/3947/12 стягнуто на користь ОСОБА_2 з ДАК "Укрресурси" 123 000 грн.;

- рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 24.04.2012 р. у справі № 212/682/2012 стягнуто на користь ОСОБА_2 з ДАК "Укрресурси" 192 000 грн.;

- рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.08.2011 р. у справі № 2-1637/11 стягнуто на користь ОСОБА_2 з ДАК "Укрресурси" 8195,3 грн.;

- рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.09.2011 р. у справі № 2-1073/11 стягнуто на користь ОСОБА_2 з ДАК "Укрресурси" 108 000 грн.;

- рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.11.2010 р. у справі № 6-414/2010 стягнуто на користь ОСОБА_2 з ДАК "Укрресурси" 19720,23 грн.;

- рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.11.2011р. у справі № 2-6487/10 стягнуто на користь ОСОБА_2 з ДАК "Укрресурси" 273 500 грн.;

- рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 14.01.2010 р. у справі № 2-143/10 стягнуто на користь ОСОБА_2 з ДАК "Укрресурси" 60 000 грн.;

- рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 22.10.2009 р. у справі № 2-3878/09, стягнуто на користь ОСОБА_2 з ДАК "Укрресурси" 17 500 грн.;

- рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 23.0.2009 р. у справі № 2-230/09 стягнуто на користь ОСОБА_2 з ДАК "Укрресурси" 115 000 грн.;

- рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.11.2008 р. у справі № 2-6497/10 стягнуто на користь ОСОБА_2 з ДАК "Укрресурси" 308 700 грн.;

- рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 22.07.2008 р. у справі № 2-78/06, стягнуто на користь ОСОБА_2 з ДАК "Укрресурси" 49289,50 грн.

Загальна сума коштів, стягнутих на користь позивача на підставі зазначених рішень судів становить 1 926 647,03 грн.

Дана обставина підтверджується також ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2015 р. у справі № 127/2-2177/2005, якою роз'яснено, що сума коштів, визначена вищевказаними судовими рішеннями в розмірі 1 926 647,03 грн., становить суму повного розрахунку ДАК "Укрресурси" з ОСОБА_2 (том 1, а.с. 15-16).

При цьому судом встановлено, що ще у вересні 2010 року Державний комітет України з державного матеріального резерву, правонаступником якого стало Державне агентство резерву України, звернувся до Господарського суду м. Києва із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство ДАК "Укрресурси" у зв'язку з неспроможністю останньої сплатити заборгованість в розмірі 33 436 630,04 грн. Провадження у справі про банкрутство ДАК "Укрресурси" за вказаною заявою порушено ухвалою Господарського суду міста Києва № 46/436-б від 09.09.2010 р.

04.06.2012 р. Господарським судом м. Києва винесено постанову про визнання банкрутом ДАК "Укрресурси" та відкрито щодо неї ліквідаційну процедуру.

В подальшому ОСОБА_2 ініціював питання щодо його включення до реєстру вимог кредиторів ДАК "Укрресурси" у справі про банкрутство.

10.10.2015 р. Арбітражний керуючий-розпорядник майна ДАК "Укрресурси" ОСОБА_7 в листі-довідці за № 51 повідомив ОСОБА_2 про те, що його вимоги до ДАК "Укрресурси" в сумі 1 900 147,03 грн. розглянуті та погоджені ліквідатором станом на 08.10.2015 р. (том 3, а.с. 34). Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.10.2015 р. у справі № 46/436-б про банкрутство ДАК "Укрресурси" вимоги ОСОБА_2 на суму 1 900 147,03 грн. внесено до реєстру вимог кредиторів ДАК "Укрресурси" першої черги задоволення (том 3, а.с. 35-39).

Таким чином, сума розрахунку при звільненні ОСОБА_2 з роботи в ДАК "Укрресурси" в розмірі 1 900 147,03 грн. визнана боржником ДАК "Укрресурси" та вважається безспірною. Крім того, вона підтверджується рішеннями національних судів, які набрали законної сили та є обов'язковими до виконання.

Водночас, саме таку суму повного розрахунку при звільненні станом на жовтень 2015 року позивач ОСОБА_2 просить перерахувати на його користь в порядку виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України", виконання якого здійснює Департамент державної виконавчої служби у виконавчому провадженні ВП № 44360795.

Отже, встановлені судом обставини справи дають підстави для висновку про те, що на сьогодні відповідач 2 виконує судове рішення майнового характеру, оскільки сума заборгованості, що підлягає виплаті ОСОБА_2 згідно з рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р., є визначеною (станом на жовтень 2015 року) і становить 1 900 147,03 грн.

При цьому суд наголошує на тому, що про розмір вказаної суми повного розрахунку відповідачу 2 було достовірно відомо, про що свідчать матеріали виконавчого провадження.

Більше того, з матеріалів цієї справи вбачається, що 23.02.2016 р. відділ ДВС Печерського РУЮ у м. Києві звернувся до заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_8 із проханням розглянути питання про виплату ОСОБА_2 суми боргу відповідно до розрахунку, наданого Арбітражним керуючим ДАК "Укрресурси" ОСОБА_7, та ухвали Господарського суду м. Києва від 20.10.2015 р. у справі № 46/436-б про внесення до реєстру вимог кредиторів вимоги ОСОБА_9 на суму 1 900 147,03 грн. (том 3, а.с. 103-104).

Разом із тим, питання про виплату ОСОБА_2 суми повного розрахунку при звільненні відповідачем 2 не вирішене до цього часу.

Згідно з листом-відповіддю від 18.03.2016 р. № 6595-0-33-16/20.1/23 неможливість проведення виплати вказаної суми Департамент обґрунтовує тим, що частину коштів в розмірі 711 209,73 грн. ОСОБА_2 вже було виплачено, а тому виплата вищезазначеної суми в повному обсязі може спричинити подвійну виплату одних і тих ж самих коштів (том 3, а.с. 127).

Частково погоджуючись з такими доводами відповідача 2, суд зауважує, що Департаментом державної виконавчої служби не було вжито належних заходів з метою самостійного визначення суми, яка може бути виплачена ОСОБА_2 та не охоплюється тими сумами, які йому були виплачені раніше.

Так, з витребуваних у Департамента додаткових письмових доказів слідує, що на виконання рішень національних судів, де боржником є ДАК "Укрресурси", ОСОБА_2 дійсно було виплачено загалом 711 209,73 грн., що підтверджується матеріалами виконавчих проваджень ВП № 41599894 та ВП № 41010379 (том 4, а.с. 1-45).

Зокрема, судом встановлено, що в рамках виконавчого провадження ВП № 41599894 з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 12.12.2013 р. у справі "Малахова та інші проти України", де ОСОБА_2 був одним із заявників, згідно з платіжним дорученням № 4902 від 18.07.2014 р. ОСОБА_2 було виплачено кошти в сумі 353 20,23 грн. на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 14.01.2010 р. про стягнення з ДАК "Укрресурси" на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 60 000 грн., рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.11.2010 р. про стягнення з ДАК "Укрресурси" на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 273 500 грн. та додаткового рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.11.2010 р. про стягнення з ДАК "Укрресурси" на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 19 720,23 грн. Водночас сума заборгованості перед ОСОБА_2 по вищевказаних судових рішеннях також включена до суми повного розрахунку, необхідність проведення якого обумовлена рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р.

Крім того, в рамках виконавчого провадження ВП № 41010379 з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 07.11.2013 р. у справі "Віннік та інші проти України", де ОСОБА_2 був одним із заявників, згідно з платіжним дорученням № 2611 від 16.07.2014 р. ОСОБА_2 було виплачено кошти в сумі 360 439,50 грн., в тому числі на виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.11.2008 р. про стягнення з ДАК "Укрресурси" на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 308 700 грн. та додаткового рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 22.07.2008 р. про стягнення з ДАК "Укрресурси" на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 49 289,50 грн. Водночас сума заборгованості перед ОСОБА_2 по вищевказаних судових рішеннях також включена до суми повного розрахунку, необхідність проведення якого обумовлена рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р.

Отже, загальна сума коштів, виплачених ОСОБА_2 на виконання рішень національних судів, де боржником є ДАК "Укрресурси", складає 711 209,73 грн.

Натомість відповідач 2, маючи реальну можливість самостійно визначити остаточну суму, що належить до виплати ОСОБА_2 на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. станом на жовтень 2015 року, у вирішенні такого питання проявив протиправну бездіяльність, якою зачіпаються інтереси позивача, захищені рішенням Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Частиною 2 статті 162 КАС України передбачено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

А тому, з огляду на встановлені обставини справи та характер спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту порушених прав позивача ОСОБА_2 є покладення на Департамент державної виконавчої служби обов'язку в порядку виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" (виконавче провадження ВП № 44360795) вчинити дії, спрямовані на виплату позивачу невиплаченої йому станом на жовтень 2015 року заборгованості ДАК "Укрресурси" за рішеннями національних судів, які набрали законної сили, однак залишаються невиконаними.

При цьому, беручи до уваги факт виплати ОСОБА_2 коштів на загальну суму 711 209,73 грн., які входить в суму повного розрахунку при звільненні з ДАК "Укрресурси" станом на жовтень 2015 року, тобто в суму 1 900 147,03 грн., що визнається і самим позивачем, на переконання суду, відповідача 2 слід зобов'язати вчинити дії, спрямовані на виплату позивачу ОСОБА_2 залишку вищевказаної заборгованості в сумі 1 188 937, 30 грн. (1 900 147,03 711 209,73).

Надаючи правову оцінку вимогам позивача про відшкодування на його користь моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. шляхом списання безспірної суми з рахунку Державної казначейської служби України, суд керується такими мотивами.

Право фізичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу. Зокрема, стаття 56 Конституції України встановлює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, статтею 23 якого передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3).

Згідно з п. 4, 5 вищезазначеної Постанови у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Обґрунтовуючи розмір заподіяної моральної шкоди, позивач ОСОБА_2 посилається на те, що допущене відповідачами порушення його прав призвело до його госпіталізації у лікарню та нанесло йому моральної шкоди, яка полягає у тяжких душевних переживаннях та необхідності сплати коштів за лікування.

Проте позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, моральних або фізичних страждань внаслідок протиправної поведінки відповідачів, не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується, а також не підтверджено наявності причинного зв'язку між моральною шкодою і протиправною бездіяльністю відповідачів.

Більше того, за змістом адміністративного позову та усних пояснень у судовому засіданні заподіяння моральної шкоди позивач ОСОБА_2 пов'язує саме з протиправною поведінкою Міністерства юстиції України. Однак у задоволенні позовних вимог до цього суб'єкта владних повноважень судом відмовлено, адже, на переконання суду, вказаний відповідач є неналежним, про що зазначалось раніше. Відтак і з цих мотивів немає підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України).

Водночас в силу положень ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного здобутого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_2, а саме у частині визнання протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. у справі № 2-200/2004 щодо проведення з ОСОБА_2 повного розрахунку при звільненні з роботи в ДАК "Укрресурси", а також покладення на Департамент обов'язку в порядку виконання вищезазначеного рішення Європейського суду з прав людини у виконавчому провадженні ВП № 44360795 вчинити дії, спрямовані на виплату ОСОБА_2 невиплаченої йому станом на жовтень 2015 року заборгованості ДАК "Укрресурси" за рішеннями національних судів, які набрали законної сили, однак залишаються невиконаними, в сумі 1 188 937,30 грн.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційні скарги ОСОБА_2 та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_10 ОСОБА_11