Справа № 2а-219/11/1370
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" червня 2016 р. м. Київ К/800/22178/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_4 до Львівської митниці Державної митної служби України, Головного управління Державного казначейства України у Львівській області про визнання дій протиправними, скасування рішень та стягнення надмірно сплачених сум за касаційною скаргою Львівської митниці Державної митної служби України (далі - Львівська митниця) на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2013 року

в с т а н о в и л а :

У січні 2011 року ФОП ОСОБА_4 у Львівському окружному адміністративному суді пред'явила позов до Львівської митниці, Головного управління Державного казначейства України у Львівській області про визнання дій протиправними, скасування рішень, карток відмови та стягнення надмірно сплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що Львівською митницею неправомірно відмовлено у митному оформленні товару та при визначенні митної вартості товару за 6-им резервним методом не наведено підстав, які згідно зі статтею 267 Митного кодексу України (далі - МК України) унеможливлюють визначення митної вартості товару за ціною договору, так само як і не зазначено обставин, які відповідно до статті 265 МК України перешкоджають цьому.

З урахування заяви про уточнення позовних вимог, просила:

- визнати неправомірними дії Львівської митниці щодо відмови у застосуванні 1-го методу визначення митної вартості товарів;

- скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації від 07 грудня 2010 року № 209000012/0/00772, від 14 грудня 2010 року № 209000012/0/00787, від 14 грудня 2010 року № 209000012/0/00786, від 15 грудня 2010 року

№ 209000012/0/00788;

- скасувати рішення про визначення митної вартості товарів від 07 грудня 2010 року № 209000006/2010/400217/1, від 14 грудня 2010 року

№ 209000006/2010/400224/2, від 14 грудня 2010 року № 209000006/2010/400223/2, від 15 грудня 2010 року № 209000006/2010/400225/2;

- стягнути з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Львівській області надмірно сплачені кошти з податку на додану вартість в сумі 131 558,79 грн. та мита в сумі 48 725,49 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2011 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2013 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4 задоволено.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2011 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Львівської митниці щодо відмови у застосуванні 1-го методу визначення митної вартості товарів.

Скасовано картки відмови Львівської митниці в прийнятті митної декларації від 07 грудня 2010 року № 209000012/0/00772, від 14 грудня 2010 року

№ 209000012/0/00787, від 14 грудня 2010 року № 209000012/0/00786, від 15 грудня 2010 року № 209000012/0/00788 та рішення про визначення митної вартості товарів від 07 грудня 2010 року № 209000006/2010/400217/1, від 14 грудня 2010 року

№ 209000006/2010/400224/2, від 14 грудня 2010 року № 209000006/2010/400223/2, від 15 грудня 2010 року № 209000006/2010/400225/2.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_4 суму надмірно сплаченого мита за товари, що ввезені на територію України в розмірі

48 725,49 грн. та суму надмірно сплаченого податку на додану вартість з товарів, увезених на територію України в розмірі 131558,79 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції Львівська митниця подала касаційну скаргу, в якій вказала на те, що оскаржуване рішення суду у справі прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та залишити в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2011 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що 02 грудня 2009 року ФОП ОСОБА_4 (Покупець) уклала з Підприємством "Андалузія Сп" (Продавець) контракт № 2009/ЕХ/01 з купівлі-продажу товарів, згідно якого Продавець зобов'язався продати на умовах цього контракту товар, а Покупець зобов'язався придбати у Продавця на умовах СІР м. Львів (відповідно до правил ІНКОТЕРМС 2000 р.) товари згідно накладних документів, які є невід'ємною частиною Контракту.

На умовах укладеного контракту ФОП ОСОБА_4 придбала тканину ворсову синтетичну декоративну: з основним розрізним ворсом (ворс із синтетичних поліамідних волокон 50 відсотків), комплексні нитки основи тканини виготовлені із поліефірних (синтетичних) волокон, пряжа утоку із бавовни 12-14 відсотків та поліефірних волокон. Просочення та покриття не містить. Країна походження Туреччина, країна виробник ТR. Торговельна марка-Imamoglu. Виробник Imamoglu Mensucat Sanayi Ticaret Limited Sirketi (надалі товар).

У грудні 2010 року позивач ввезла на митну територію України товар за договірною ціною 1,16 дол. США.

07 грудня 2010 року, 14 грудня 2010 року та 15 грудня 2010 року митним брокером ТОВ "РАС ЛОГІСТИК" для митного оформлення товару було подано вантажно-митні декларації (далі - ВМД) відповідно №209000012/2010/020049, №209000012/2010/020692 та № 209000012/2010/020799.

В графі 42 ВМД вказано сплачену суму за товар в розмірі відповідно

201 262,13 грн.,167 843,81 грн. та 215 284,47 грн., згідно графи 43 вартість визначено за 1 методом.

Митна вартість товару у ВМД вказана декларантом на підставі рахунків-фактур на товар (інвойс), наданих продавцем цього товару - Підприємством "Андалузія Сп":

- від 03 грудня 2010 року № FVP/DEX/2010/12/481, де зазначено, що вартість 1 кг тканини синтетичної декоративної становить 1,16 доларів США, всього 25 288,00 доларів США., вага нетто 21 800,00 кг , згідно специфікації до цієї фактури кількість імпортованої тканини в м.кв. становить 33 539,00 м.кв.;

- від 13 грудня 2010 року № FVP/DEX/2010/12/494, де зазначено, що вартість 1 кг тканини синтетичної декоративної становить 1,16 доларів США, всього 21 104,20 доларів США, вага нетто 18 193,28 кг, згідно специфікації до цієї фактури кількість імпортованої тканини в м.кв. становить 32 488 м.кв.;

- від 14 грудня 2010 року № FVP/DEX/2010/12/496, де зазначено, що вартість 1 кг тканини синтетичної декоративної становить 1,16 доларів США, всього

26 909,68 доларів США, вага нетто 23 198,00 кг, згідно специфікації до цієї фактури кількість імпортованої тканини в м.кв. становить 36 348 м.кв.

Під час митного оформлення у посадових осіб митного органу виникли сумніви у достовірності заявленої декларантом митної вартості, у зв'язку з чим позивачу було запропоновано подати додаткові документи, а саме: декларацію країни відправника, фінансовий документ про закупівлю товару у виробника, висновок спеціалізованої експертної установи щодо вартісної оцінки даного товару.

Для підтвердження митної вартості товару було подано додаткові документи: декларації країни відправника від 13 грудня 2010 року 10РL402030ЕОО11514, від 13 грудня 2010 року 10РL402030ЕОО11500, від 14 грудня 2010 року 10РL402030ЕОО11578; специфікації до фактури FVP/DEX/2010/494, FVP/DEX/2010/495, FVP/DEX/2010/415; рішення про визначення митної вартості від 02 листопада 2010 року № 209000006/2010/1100162/1; платіжне доручення від 24 листопада 2010 року № 42; цінники на тканину від 28 жовтня 2010 року; сертифікати якості виробника; витяги з сайтів зі сторінок всесвітньої мережі Інтернет (24 сторінки з ціновою інформацією на подібні тканини).

За наслідками розгляду документів митним органом прийнято рішення про визначення митної вартості товарів:

- від 07 грудня 2010 року № 20900000/2010/400217/1, згідно якого сума вартості за одиницю товару визначена шостим методом та становить 1,3910 дол. США при вазі нетто 21800 кг, кількість 33539 м.кв.;

- від 14 грудня 2010 року № 20900000/2010/400224/2, згідно якого сума вартості за одиницю товару визначена за шостим методом та становить 1,1984 дол. США при вазі нетто 18193 кг, кількість 32488 м.кв.;

- від 14 грудня 2010 року № 20900000/2010/400223/2, згідно якого сума вартості за одиницю товару визначена за шостим методом та становить 1,1985 дол. США при вазі нетто 14906 кг, кількість 26617 м.кв.;

- від 15 грудня 2010 року № 20900000/2010/400225/2, згідно якого сума вартості за одиницю товару визначена за шостим методом та становить 1,3658 дол. США при вазі нетто 23198 кг, кількість 36348 м.кв.

З митним брокером ФОП ОСОБА_4 проведена процедура консультацій, з рішенням митного органу він ознайомлений.

Митним органом винесено картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 07 грудня 2010 року № 209000012/0/00772, від 14 грудня 2010 року № 209000012/0/00787, від 14 грудня 2010 року № 209000012/0/00786, від 15 грудня 2010 року № 209000012/0/00788, в яких зазначено, що митні декларації не можуть бути прийняті, товари не підлягають митному оформленню, пропуску через митний кордон України по причині невірного заповнення графи ВМД № 12, 44, 45, 46, 47 (в зв'язку з винесенням рішення про визначення митної вартості товарів).

Під гарантійні зобов'язання ФОП ОСОБА_4 ввезений товар був випущений у вільний обіг. При цьому позивачем було сплачено ПДВ на 131558,79 грн. та мита на 48725,49 грн. більше, ніж було нею визначено за 1-м методом визначення митної вартості.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії Львівської митниці щодо самостійного визначення митної вартості товару за 6-им методом були вчинені в межах визначених Конституцією та законами України повноважень, у визначений законом спосіб; вимога надати документи для визначення правильності митної вартості товару пов'язана із здійсненням законних повноважень митних органів; рішення про визначення митної вартості товарів винесено обґрунтовано, тобто з урахування обставин, які свідчать про вжиття відповідачем заходів до належного визначення митної вартості товару.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи таке рішення та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що рішення про визначення митної вартості товару за 6-им (резервним) методом без обґрунтування неможливості їх застосування та виданої на підставі цього рішення картки відмови у прийнятті митної декларації є помилковим і таким, що не відповідає вимогам законодавства.

Крім того, митний орган не довів наявність обґрунтованих сумнівів щодо невідповідності заявленої позивачем митної вартості товару, що позивачем наданий перелік документів, який підтверджував заявлену митну вартість товару за піною договору. Це є підставою для повернення надмірно сплаченої суми ПДВ з Державного бюджету.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Згідно з обставинами справи між сторонами виник спір щодо законності рішення відповідача про визначення митної вартості товару за 6 (шостим) - резервним методом та видачу карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

При цьому позивач посилається на ті обставини, що ним для підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною договору надані необхідні документи і підстав для визначення заявленого товару для митного оформлення за резервним

6-им методом визначення митної вартості товару у митного органу не було.

Порядок визначення митної вартості товарів, методи визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, передбачено МК України та іншими актами законодавства, прийнятими у відповідності до вимог цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 259 МК України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їхня ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Частиною першою статті 260 МК України встановлено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу.

При цьому згідно з приписами частини першої статті 264 МК України, заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною першою статті 262 МК України передбачено, що митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості. Для цілей визначення митної вартості використовується інформація, підготовлена у спосіб, сумісний з принципами бухгалтерського обліку, прийнятими у відповідній країні і доцільними для певного методу визначення митної вартості (частина третя статті 260 МК України).

Відповідно до частини першої статті 266 цього Кодексу визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1, то згідно з положеннями статті 267 МК України проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 МК України.

Згідно із положеннями статті 273 МК України у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 267-272 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).

Пунктом 5 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року № 1766 (далі - Порядок декларування митної вартості товарів), передбачено, що для заявлення митної вартості товарів, визначеної за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) відповідно до статті 267 МК України подається декларація митної вартості за формою згідно з додатком 1 (декларація форми ДМВ-1).

Відповідно до пункту 7 Порядку декларування ми тної вартості товарів для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товар) та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Отже, відомості про фактичну вартість товарів, що містяться у документах, які подаються митному органу для підтвердження митної вартості товарів за ціною господарської операції, повинні базуватися на об'єктивній, документально підтвердженій інформації та співпадати із заявленою митною вартістю.

Судом апеляційної інстанції у цій справі встановлено, що на вимогу митного органу позивач надав необхідні додаткові відомості, визначені пунктами 7, 11 Порядку № 1766.

При цьому, митним органом не було заявлено претензій недостовірності чи необ'єктивності поданих позивачем документів або інших перешкод їх застосування щодо правильності визначення чи підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною договору. У рішенні про визначення митної вартості товару відповідачем не зазначено, які саме відомості у наданих йому документах викликають сумніви, та в чому вони полягають.

Відмовляючи у митному оформленні товару та визначаючи його митну вартість за резервним 6-им методом визначення митної вартості товару відповідач не навів достатніх підстав, які у відповідності до статті 267 МК України унеможливлюють визначення митної вартості товару за ціною договору, так само як і не зазначив обставини, які згідно з частиною третьою статті 265 МК України перешкоджають цьому.

Між тим, неподання додаткових документів та наявність у митного органу сумнівів щодо достовірності відомостей, необхідних для підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару за ціною договору, не може бути підставою для невизнання такої вартості та визначення її митним органом за резервним методом. Наявність сумнівів у митного органу відповідно до статей 264, 265 МК України є підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження об'єктивності визначення ним митної вартості товару за піною договору. При цьому, сумніви мають бути реальними, базуватися на певних об'єктивних критеріях, а додаткові документи, надання яких митний орган вважає необхідним для підтвердження митної вартості, повинні стосуватися ціни договору, а не будь-яких інших обставин чи подій.

Суд апеляційної інстанції при вирішенні спору у відповідній частині позовних вимог дійшов вірного висновку, що відповідачем не була доведена правомірність прийняття оскаржуваного рішення за шостим методом та неможливості визначення митної вартості товару за ціною угоди, а також не спростоване твердження позивача стосовно того, що наданих позивачем митному органу документів достатньо для визначення митної вартості товару за ціною договору.

За обставин, коли рішення про визначення митної вартості товару митним органом ухвалено неправомірно, то митний орган не мав підстав й для відмови у митному оформленні товару, а отже, й для видачі картки відмови.

Разом з тим, у частині позовних вимог про стягнення надмірно сплаченого податку па додану вартість апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 15 квітня 2014 року у справі № 21-29а 14, у випадку, якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року № 618 та Порядком взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справляння яких покладається на митні органи, затвердженого Наказом Державної митної служби, Державного казначейства України від 20 липня 2007 року № 611/147, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Отже, задоволення позову про стягнення сплачених сум до бюджету у спорі про оскарження рішення митного органу про визначення митної вартості та картки відмови є необґрунтованим.

Виходячи з наведеного суд апеляційної інстанції помилково задовольнив позов про стягнення на користь позивача надміру сплаченого податку на додану вартість. Тому, у цій частині позовних вимог рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.

Водночас є підстави для ухвалення у цій частині позовних вимог нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідні обставини встановлені правильно та повно, але до спірних правовідносин неправильно застосовані норми матеріального права.

Відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Керуючись статтями 220, 222, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Львівської митниці Державної митної служби України задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2013 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Львівської митниці Державної митної служби України, Головного управління Державного казначейства України у Львівській області про визнання дій протиправними, скасування рішень та стягнення надмірно сплачених сум, скасувати в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_4 суму надмірно сплаченого мита за товари, що ввезені на територію України в розмірі 48 725,49 грн. та суму надмірно сплаченого податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України у розмірі

131 558,79 грн. і ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В решті постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2013 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених статтями 237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.