Справа № 825/823/16
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2016 року Чернігів Справа № 825/823/16

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Скалозуб Ю.О., за участі секретаря Роговець М.О, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовом ОСОБА_1

до Чернігівської обласної державної адміністрації

про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівської обласної державної адміністрації (далі - Чернігівська ОДА) у якому просить:

- визнати протиправною відмову Чернігівської обласної державної адміністрації у видачі позивачу посвідчення (категорія 1) з вкладкою, як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- зобов'язати Чернігівську обласну державну адміністрацію прийняти рішення про видачу і посвідчення (категорія 1) з вкладкою, як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відмова відповідача у прийнятті рішення про видачу йому посвідчення (категорія 1), як особі яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи є протиправною.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву у якій просив розгляд справи провести без його участі.

Відповідач до суду також не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

За таких обставин, враховуючи ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути спір по суті, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, віднесений до 4 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, виданого 18.12.1992 Чернігівською облдержадміністрацією (а.с. 10).

Відповідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 17.12.2015 № 31 встановлено, що ОСОБА_1 має захворювання, пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 8).

Як вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії НОМЕР_2 від 16.02.2017, ОСОБА_1 присвоєно ІI групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на Чорнобильській АЕС на строк до 01.03.2017 (а.с. 9).

Позивач, з метою видачі йому посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та вкладки до нього, звернувся з відповідною заявою та пакетом документів до Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області.

У свою чергу, листом від 11.03.2016 № 1-2/384 Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області повідомило позивача про те, що 01.03.2016 Чернігівською ОДА відмовлено заявнику у видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, із числа потерпілих категорії 4, через відсутність законодавчих підстав, оскільки з 01.01.2015 м. Семенівка Чернігівської області, де проживає позивач, не відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю (а.с. 5).

Дослідивши фактичні підстави виникнення спірних правовідносин, суд зазначає, що основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше 4 років.

Зважаючи на те, що позивач станом на 1 січня 1993 року прожив та відпрацював у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років, ОСОБА_1 (з 1986 по 1992) в розумінні Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», безумовно, є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, що, в свою чергу, підтверджується експертним висновком від 17.12.2015 № 31 (а.с.8).

За змістом статей 14 і 65 цього Закону для встановлення пільг і компенсацій вказаним особам встановлюється категорія 4 та видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог зазначених норм 18.12.1992 Чернігівською ОДА позивачу було видане відповідне посвідчення серії НОМЕР_1.

Поряд з цим, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Згідно статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27.02.1991 № 791а-XII (зі змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №№ 791а-XII) залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону №№ 791а-XII такими зонами, зокрема, є:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов'язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв. км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв. км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/кв. км, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/кв. км, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

До 01.01.2015 року до зон, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, належала й зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період, яка була передбачена абзацом п'ятим частини другої статті 2 Закону № 791а-XII.

Суд зазначає, що згідно із Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» абзац 5 частини 2 статті 2 Закону № 791а-XII виключено, відтак із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Суд зазначає, що Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII виключено також статтю 23 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.

Вказані норми згідно Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 №76-VIII набрали чинності з 01 січня 2015 року.

Зважаючи на встановлене, суд наголошує, що довідку до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії НОМЕР_2, якою ОСОБА_1 присвоєно ІI групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на Чорнобильській АЕС було видано 16.02.2017 (а.с. 9), тобто після набрання чинності вищезазначених змін.

З таких підстав, суд дійшов висновку, що безумовним є факт того, що ОСОБА_1 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, оскільки станом на 1 січня 1993 року прожив та відпрацював у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років. Про те, законодавець обмежив право позивача на отримання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1 та отримання відповідного посвідчення внаслідок виключення зони посиленого радіоекологічного контролю із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Суд наголошує, що стаття 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до факту приналежності особи до потерпілої від Чорнобильської катастрофи вимагає дві обставини: 1) особа, повинна постійно проживати або постійно працювати чи постійно навчатись на території зони посиленого радіоекологічного контролю, 2) станом на 1 січня 1993 року така особа повинна була прожити або відпрацювати чи постійно навчатись у цій зоні не менше чотирьох років.

Як вбачається з матеріалів справи, факт того, що ОСОБА_1 станом на 1 січня 1993 року прожив та відпрацював у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років не оспорюється та є безумовним, але факт того, що ОСОБА_1 постійно проживає або постійно працює чи постійно навчається на території зони посиленого радіоекологічного контролю, зокрема, станом на момент присвоєння йому ІI групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на Чорнобильській АЕС та на момент звернення з заявою про видачу посвідчення категорії 1, є непідтвердженим внаслідок виключення законодавцем зони посиленого радіоекологічного контролю із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відмовляючи у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, відповідач посилається на Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким внесено зміни до Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю, в тому числі м. Семенівка, виключено з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на вищезазначене, суд дійшов висновку, що Чернігівською ОДА було правомірно виявлено відсутність підстав для видачі посвідчення категорії 1, оскільки після 01.01.2015 ОСОБА_1 не може постійно проживати в зоні посиленого радіоекологічного контролю, до якої раніше відносився населений пункт м. Семенівка, оскільки такої зони відповідно до чинного законодавства вже не існує. Як наслідок, посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 за таких обставин не може бути видано.

Таким чином, встановивши, на підставі досліджених доказів та їх правової оцінки, враховуючи ст. 19 Конституції України та ч. 1 ст. 11, ст.ст. 71, 72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 69-71, 94, 158-163, 167 КАС України, Чернігівський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Ю.О. Скалозуб