Справа № 823/1464/15
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2016 року м. Київ К/800/43168/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Черпака Ю.К.,

Швеця В.В.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 141 о/с від 29.05.2015 року в частині звільнення його за власним бажанням, з посади інспектора сектору організації дорожнього руху та нагляду за станом доріг УДАІ УМВС України в Черкаській області, як незаконний; поновити на посаді інспектора сектору організації дорожнього руху та нагляду за станом доріг УДАІ України в Черкаській області з 29.05.2015 року; стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 29.05.2015 по дату поновлення на роботі та грошову компенсацію за невикористану відпустку.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2015 року залишено без змін постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2015 року.

ОСОБА_4 не погодився з постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2015 року та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2015 року і звернувся до суду з касаційною скаргою, в який просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг, матеріали справи, колегія суддів, в межах ст. 220 КАС України, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, на підставі наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4 з 10.04.2002 року був прийнятий на службу в органах внутрішніх справ, у відповідності до наказу Одеського УППМ № 21 о/с від 10.04.2002.

На момент звільнення ОСОБА_4 був у званні капітана міліції та перебував на посаді інспектора сектору організації дорожнього руху та нагляду за станом доріг УДАІ УМВС України в Черкаській області.

18.05.2015 року капітан міліції ОСОБА_4 звернувся до начальника УМВС з рапортом про його звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням, при цьому, у рапорті ОСОБА_4 зазначив дату звільнення 29.05.2015 року.

29.05.2015 року рапорт капітана міліції ОСОБА_4 реалізовано та наказом УМВС від 29.05.2015 року №141 о/с звільнено з ОВС в запас ЗУ України за п. 64 Ж (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття наказу УМВС від 29.05.2015 року №141 о/с.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій виходили з правомірності прийняття оскаржуваного наказу, оскільки відповідачем не допущено порушень процедури звільнення, встановленої чинним законодавством України.

З таким висновком погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України, на підставі наступного.

Підпунктом "ж" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, №114 встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Згідно з пунктом 68 Положення особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Водночас, змістом п.68 Положення №114 до закінчення трьохмісячного строку попередження особи, які подали рапорт про звільнення за власним бажанням, мають право відкликати цей рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк.

Судами встановлено, що у поданому позивачем рапорті від 18.05.2015 року ОСОБА_4 особисто вказав на те, що просить звільнити його з 29.05.2015 року за власним бажанням.

Крім того, при поданні рапорту про звільнення за власним бажанням позивачем було зазначено про відмову від проходження військово-лікарської комісії, що також підтверджує його намір не продовжувати службу в органах ОВС.

На підставі встановлених по справі обставин, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо правомірності прийняття оскаржуваного наказу, оскільки сторони домовились про звільнення у коротший строк, ніж встановлено п.68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, №114.

Аналогічна позиція викладена і в постановах Верховного Суду України від 05.12.2011р. у справі №21-236а11; від 09.04.2012р. у справі №21-99а 12; від 29.05.2012р. у справі № 21-122а12; від 14.10.2014 року у справі № 21-299а14.

Тому, посилання позивача на порушення відповідачем вимог підпункту «ж» пункту 64 та пункту 68 Положення при звільненні осіб до спливу тримісячного строку від дня попередження ними про своє бажання звільнитися із зазначенням у рапорті дати звільнення, що свідчить про домовленість сторін про звільнення у більш короткий строк, є помилковим.

Оскільки позивача правомірно звільнено з органів внутрішніх справ, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та грошової компенсації за невикористану відпустку.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанції правильно встановили обставини справи, повно дослідили докази по справі та ухвалили рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 231 КАС України, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф. Ситников

Ю. К. Черпак

В.В. Швець