Справа № 825/644/16
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/644/16 Головуючий у 1-й інстанції: Д'яков В.І. Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

08 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Поліська зернова компанія» на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом заступника прокурора Чернігівської області до Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області, за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Поліська зернова компанія» про скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В:

Заступник прокурора Чернігівської області Калашніков Р.С. (далі - позивач) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду в інтересах держави з адміністративним позовом до Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області (далі - відповідач), за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Поліська зернова компанія» про скасування розпорядження Козелецької районної державної адміністрації № 782 від 14.12.2012 року «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо надання в оренду земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

Чернігівський окружний адміністративний суд своєю постановою від 27 квітня 2016 року адміністративний позов задовольнив.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, третя особа подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року та постановити нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.11.2012 року ТОВ з іноземною інвестицією «Поліська зернова компанія» звернулося до Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області з клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо надання земельних ділянок в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бірківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області.

За результатами розгляду вказаного клопотання розпорядженням Козелецької районної державної адміністрації № 782 від 14.12.2012 року «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо надання в оренду земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» ТОВ з іноземною інвестицією «Поліська зернова компанія» надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо надання земельних ділянок, не витребуваних земельних часток (паїв) - рілля орієнтовною площею 250 га та проектних доріг, орієнтовною площею 25 га в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бірківської сільської ради Козелецького району.

За даними відділу Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області технічна документація із землеустрою ТОВ з іноземною інвестицією «Поліська зернова компанія», згідно розпорядження Козелецької районної державної адміністрації № 782 від 14.12.2012 року, на затвердження Козелецької райдержадміністрації не надходила, земельні ділянки на території Бірківської сільської ради ТОВ з іноземною інвестицією «Поліська зернова компанія» в оренду не надавалися.

Вважаючи оскаржуване розпорядження таким, що підлягає скасуванню, заступник прокурора Чернігівської області звернувся до суду з позовом за захистом інтересів держави.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Приписами статті 17 Земельного Кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (в редакції на момент виникнення правовідносин) встановлено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин, зокрема, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом, підготовка висновків щодо надання або вилучення (викупу) земельних ділянок, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Пунктом 12 Розділу Х «Перехідні положення» встановлено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно частини 2 статті 125 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до частини 3 статті 43 Закону України від 09.04.1999 № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваннями чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Частиною 2 статті 4 Земельного кодексу України встановлено, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Згідно статті 5 Земельного кодексу України земельне законодавство базується на таких принципах, зокрема, забезпечення раціонального використання та охорони земель.

Про недоцільність, неекономність та неефективність за очікуваннями чи фактичними результатами подальшого існування розпорядження відповідача свідчить той факт, що воно залишається нереалізованим понад 3 роки з моменту прийняття, тобто з 14.12.2012 року.

Судом встановлено, що ТОВ з іноземною інвестицією «Поліська зернова компанія» не надавала Козелецькій райдержадміністрації технічну документацію із землеустрою на затвердження. Згідно пояснень представника третьої особи, підставою ненадання технічної документації відповідачу була нестабільна ситуація у країні, у зв'язку з чим, радою інвесторів підприємства було прийнято рішення про тимчасове призупинення діяльності по с. Бірки. Земельні ділянки, які вказані в оскаржуваному розпорядженні, в оренду ТОВ з іноземною інвестицією «Поліська зернова компанія» не передавалися, а отже і договір оренди не укладався.

На даний час, зазначені земельні ділянки на території Бірківської сільської ради не використовуються, кошти до місцевого бюджету не надходять, що призводить до погіршення її якості та властивостей в цілому, ставить під загрозу її подальше ефективне використання, забезпечення збереження та відтворення природної цінності.

Наявність не скасованого розпорядження Козелецької районної державної адміністрації щодо земельних ділянок унеможливлює вирішення питання про надання їх в користування іншим особам з метою ефективного та оплатного використання.

Оскільки матеріалами справи доведено, що спірне розпорядження, яке є чинним, не реалізувало свою основну мету, а саме, ефективне та раціональне використання землі та не забезпечило надходження коштів до бюджету, то колегія суддів приходить до висновку про його недоцільність.

Також, оскільки договори оренди на спірні земельні ділянки не було укладено до цього часу, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що розпорядження Козелецької районної державної адміністрації Чернігівській області № 782 від 14.12.2012 року «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо надання в оренду земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» підлягає скасуванню, а адміністративний позов заступника прокурора Чернігівської області задоволенню.

Окремо, колегія суддів звертає увагу на те, що апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване розпорядження не породжує для позивача жодних суб'єктивних прав та обов'язків, він не є учасником правовідносин, у яких буде застосовано дане розпорядження, у зв'язку з чим, оскаржити дане розпорядження заступник прокурора права не мав.

З цього приводу, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

За змістом ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час звернення з позовом) представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Представництво інтересів громадянина або держави здійснюється прокурором також на підставі заподіяння громадянину або державі шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність.

За наявності підстав, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом: 1) звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями); 2) вступати у справу, порушену за позовами (заявами, поданнями) інших осіб, на будь-якому етапі розгляду; 3) ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; 4) брати участь у розгляді справ.

Обираючи форму представництва, передбачену частиною п'ятою цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 60 КАС України з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави. При цьому прокурор повинен надати адміністративному суду докази, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів.

Отже, виходячи з аналізу положень Закону України «Про прокуратуру» (ст. 36-1), Кодексу адміністративного судочинства України (ст. 60), можна зробити висновок про наявність у прокурора права на звернення до адміністративного суду з позовом в інтересах держави за наявності підтверджених належними доказами підстав, в даному випадку, які викладені вище.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Також, як вбачається з матеріалів справи, апелянтом була подана разом з апеляційної скаргою заява про відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Виходячи із необхідності дотримання принципу забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень адміністративного суду, суд апеляційної інстанції відстрочив уповноваженій особі сплату судового збору до закінчення перегляду справи в апеляційному порядку.

Так, апелянт повинен був сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на постанову суду за вимогами немайнового характеру у 1515, 80 грн. (1 378 * 110 % = 1515, 80 грн.).

Судовий збір має бути сплачений за наступними реквізитами: отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, ЄДРПОУ одержувача - 38004897, рахунок отримувача - 1007, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код отримувача (МФО) - 820019, код бюджетної класифікації - 22030001, код ЄДРПОУ суду 34729486.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Поліська зернова компанія» - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року - залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Поліська зернова компанія» (адреса: 17003, вул. 1-го Травня, 26-а, с. Шами, Козелецький район, Чернігівська область) судовий збір у розмірі у 1515, 80 грн. (тисячу п'ятсот п'ятнадцять) грн. 80 коп. за подачу апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду (отримувач коштів: УДКСУ у Печерському р-ні; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897; банк отримувача: ГУДКСУ у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 1007; код класифікації доходів до бюджету: 22030001).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 08.06.2016 року.

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Файдюк В.В.

Мєзєнцев Є.І.