Справа № 0870/6189/12
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2016-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 червня 2016 рокусправа № 0870/6189/12
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Білак С.В. Шальєвої В.А.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

За участю представників:

Позивача:- Волнова Ю.М. ( довіреність від 05.01.2016 року)

Відповідача: - Бойко В.В. ( довіреність від 24.03.2016 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок " Електроснаб "

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 р.

у справі № 0870/6189/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок " Електроснаб "

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про скасування податкових повідомлень-рішень від 26.03.2012 року № та № 000060302,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Електроснаб" звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.03.2012 року № та № 000060302 винесені Державною податковою інспекцією в Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області.

В мотивування позовних вимог зазначено про помилковість висновків податкового органу, викладених в акті, складеному за результатами позапланової невиїзної перевірки позивача з питань достовірності вчинених правочинів та дотримання вимог податкового законодавства з питань оподаткування податком на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ "Інтерсервіс-Постач" за період з 01.1.12010 року по 31.01.2011 року, щодо допущених позивачем порушень податкового законодавства при формуванні податкового кредиту за господарськими угодами, що не мали реального характеру. Зважаючи на наявність необхідних первинних документів, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій позивача з його контрагентом, визначення податкового зобов'язання та зменшення розміру від'ємного значення з податку на додану вартість спірними податковими повідомленнями-рішеннями є протиправним. Просить позов задовольнити повністю.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 29.03.2016 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову від 29.03.2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що постанова була прийнята з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до заперечень на апеляційну скаргу відповідач просить залишити постанову суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу Товариства без задоволення спираючись на ті обставини, що позивачем не підтверджено право формування податкового кредиту з податку на додану вартість за період, що був підданий перевірці, оскільки операції позивача з його контрагентом містять ознаки фіктивності, оскільки у контрагента позивача відсутні адміністративно-господарські можливості виконання господарських зобов'язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань. До перевірки не надано необхідних транспортних документів, а саме договорів транспортування, товарно-транспортних накладних, подорожніх листів та інших документів, які підтверджують реальність здійснення операції між позивачем та постачальником. В ході проведення перевірки не встановлено факту передачі товарів від продавця до покупця в зв'язку з відсутністю (не наданням для перевірки) актів приймання-передачі товару, довіреностей, документів, що засвідчують транспортування, зберігання товару. Укладені правочини не спричинили реальних наслідків. Крім того, вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2011 року №0417/1-298/201 встановлено, що ТОВ "Інтерсервіс-Постач" був створений з метою здійснення фіктивної підприємницької діяльності, для переказу коштів з безготівкової у готівкову форму, використовуючи банківські рахунки підприємств. Організована злочинна група осіб у складі організатора та 5 членів групи діяла в період з листопада 2008 року по 31 березня 2011 року, після чого її діяльність була припинена правоохоронними органами.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просить суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

В судовому засіданні представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в період з 15.02.2012 року по 21.02.2012 року працівниками податкового органу проведено позапланову невиїзну перевірку Приватного акціонерного товариства "Торгівельний будинок "Електроснаб" з питань достовірності вчинених правочинів та дотримання вимог податкового законодавства з питань оподаткування податком на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ "Інтерсервіс-Постач" за період з 01.11.2010 року по 31.01.2011року.

05.03.2012 року відповідачем складено акт №№ 33/23-2/31831117 про результати позапланової невиїзної перевірки позивача щодо підтвердження відомостей з питань достовірності вчинених правочинів та дотримання вимог податкового законодавства з питань оподаткування податком на додану вартість при взаємовідносинах з платником податків ТОВ "Інтерсервіс-Постач" за період з 01.11.2010 року по 31.01.2011року, за висновками якого встановлено порушення ч. 5 ст. 203, ч. 1, 2 ст. 125, ст. 216 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених з ТОВ "Інтерсервіс-Постач", тобто товар по вказаних правочинах не був переданий, чим порушено ст.662, 655 та 656 ЦК України, що водночас свідчить про відсутність у позивача за період з 01.11.2010 року по 31.01.2011 року права на формування податкового кредиту по операціях з ТОВ "Інтерсервіс-Постач" в розумінні п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України та пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5, пп. 7.7.1, пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", у зв'язку з чим відповідач дійшов висновку про завищення позивачем податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ "Інтерсервіс-Постач" на 514154,60 грн., внаслідок чого позивачем занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет у сумі 440397,00 грн. (в тому числі за листопад 2010 року - 60275,00 грн., грудень 2010 року - 319419,00 грн., січень 2011 року - 60703,00 грн.) та завищено залишок від'ємного значення ПДВ ряд. 26 по декларації з ПДВ за листопад 2010 року у розмірі 113299,00 грн.

Отже правовою підставою для висновків акту перевірки про наявність порушень податкового законодавства позивачем була встановлена в ході перевірки безтоварність здійснених господарських операцій позивача з ТОВ "Інтерсервіс-Постач", діяльність якого є фіктивною, що встановлено вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2011 року у справі №0417/1-298/2011, у зв'язку з чим суми ПДВ на підставі податкових накладних, виданих цим контрагентом неправомірно віднесені до податкового кредиту.

На підставі вказаного акту перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.03.2012 року № , яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 535321,50 грн. (з яких - 440397,00 грн. - за основним платежем, 94924,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)) та № 000060302, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за січень 2011 року на 73757,00 грн.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки господарські операції між позивачем та його контрагентом не були реальними, оформлялись лише документально і були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди, а первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.

Судова колегія апеляційної інстанції вважає такі висновки суду помилковими, які зроблені з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, виходячи з наступного.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, судом встановлено, що реальність господарських операцій з поставки товарів позивача з ТОВ "Інтерсервіс-Постач", підтверджується первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов'язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, а саме: видатковими та податковими накладними, банківськими виписками, платіжними дорученнями.

Матеріалами справи підтверджується, що між позивачем (покупець) та ТОВ "Інтерсервіс-Постач" (постачальник) укладено договір № 01/11 від 01.11.2010 року, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати товар у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар, вказаний в специфікаціях, що додають до договору. Кількість, номенклатура, ціна, умови оплати, строки поставки товару визначені в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору. Відповідно до п. 4.2 договору № 01/11, кожне відвантаження товару повинно супроводжуватися комплектом відвантажувальних документів, який складається ж накладної на відпуск, сертифіката якості (на вимога покупця), рахунку, податкової накладної, для обладнання - технічного паспорта заводу-виробника з відміткою про приймання за якістю.

На підставі вказаного договору ТОВ "Інтерсервіс-Постач" здійснювало поставки електричних двигунів та комплектуючих.

На підтвердження факту отримання від ТОВ "Інтерсервіс-Постач" електричних двигунів та комплектуючих позивачем до суду надані: податкові накладні, рахунки-фактури, видаткові накладні, платіжні доручення, акти прийому-передачі, товарно-транспортні накладні, подорожні листи, довіреності на отримання товару, специфікація, додатки до договорів згідно яких вказано підстави щодо подальшої реалізації придбаного товару позивачем іншим замовникам, поставка якого відбувалася залізницею, паспорт продукції заводу-виробника, копія оборотної відомості, тощо.

05.11.2010 року між позивачем (покупець) та ТОВ "Інтерсервіс-Постач" (постачальник) укладено договір № 05/11.

На виконання умов вказаного договору складено специфікації, видаткові накладні, рахунки на поставку електричних двигунів та комплектуючих. ТОВ "Інтерсервіс-Постач" виписано податкові накладні № 395 від 10.11.2010 на суму ПДВ 15302,00 грн., від 19.11.2010 на суму ПДВ 123,442,00 грн., від 06.12.2010 на суму ПДВ 41700,00 грн., від 13.12.2010 № 1480 на суму ПДВ 4983,60 грн., від 21.12.2010 № 1489 на суму ПДВ 66311,90 грн., від 28.12.2010 № 1492 на суму ПДВ 90956,80 грн., від 30.12.2010 № 1501 на суму ПДВ 67021,20 грн., від 30.12.2010 № 698 на суму ПДВ 15223,10 грн., від 24.01.2011 № 427 на суму ПДВ 27192,00 грн., від 31.01.2011 № 608 на суму ПДВ 27192,00 грн.

Оцінюючи правильність включення позивачем сум за вказаними податковими накладними до податкового кредиту відповідних періодів, суд окрім дослідження первинних документом, складених в ході господарських операцій з спірним контрагентом, також дослідив подальше використання придбаного товару у відповідному податковому періоді та використання їх у власній господарській діяльності, внаслідок чого також дійшов висновку про реальність їх отримання позивачем від спірного контрагента та про фактичне їх використання у власній господарській діяльності.

Поруч з цим, судом встановлено, що вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2011 року у справі №0417/1-298/2011, який набрав законної сили 01.12.2011 року, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28, ч. 2 ст. 205, за ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України.

Відносно ОСОБА_6 та ін. кримінальну справу припинено на підставі Закону України « Про амністію» у 2011 році.

Даним вироком встановлено, що протягом вересня 2008 року по 31.03.2011 року громадяни ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, діючи як організатори та керівники організованої злочинної групи, переслідуючи спільну злочинну мету щодо отримання незаконних доходів на постійній основі шляхом створення фіктивних підприємств, з метою прикриття незаконної діяльності по конвертації безготівкових коштів у готівку та мінімізації податкових зобов'язань для різних суб'єктів підприємницької діяльності, із залученням інших осіб, створили ТОВ "Інтерсервіс-Постач".

За період з вересня 2008 року по березень 2011 року на розрахункові рахунки ТОВ "Інтерсервіс-Постач" надходили кошти від контрагентів в рахунок оплати за товарно-матеріальні цінності та надані послуги і виконані роботи.

Стосовно відносин з ТОВ "Інтерсервіс-Постач", то у вироку зазначено, що ОСОБА_6 будучи призначеним на посаду директора ТОВ "Інтерсервіс-Постач", створеного з метою прикриття незаконної господарської діяльності організованої групи, контактував з представниками податкових, правоохоронних та інших органів, і тим самим забезпечував зовнішню безпеку здійснення незаконної діяльності організованої групи по наданню незаконних фінансових послуг.

ОСОБА_6, являючись директором ТОВ "Інтерсервіс-Постач", реалізуючи спільні плани організованої групи, відкрив поточні та розрахункові банківські рахунки підприємства: 07.10.2010 НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в філії "ДРУ" ПАТ Банк фінанси і кредит", МФО 307231.

Зважаючи на мотиви та обставини, викладені у вироку, суд під час перегляду справи дійшов висновку, що, оскільки вказаний вирок не містить висновків щодо фіктивності господарських операцій саме між ТОВ "Інтерсервіс-Постач" та ТОВ "Торгівельний будинок "Електроснаб", а щодо операції між ТОВ "Інтерсервіс-Постач" та ТОВ "Торгівельний будинок "Електроснаб" взагалі будь-якого аналізу, тому правова кваліфікація діянь названих осіб не є обов'язковою при розгляді та вирішенні даної адміністративної справи та не позбавляє суд можливості надати власну оцінку правомірності поведінки позивача в межах здійснення правовідносин, пов'язаних із наслідками відповідних діянь таких осіб, на підставі первинних документів, які спростовують такі доводи.

Пунктом 1.3 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (який діяв на час спірних правовідносин) платника податку визначено як особу, яка згідно із цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем.

Згідно з пунктом 10.2 статті 10 того самого Закону платники податку, визначені у підпунктах «а», «в», «г», «д» пункту 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

Податкові зобов'язання з ПДВ у відповідності до положень Закону України «Про податок на додану вартість» визначаються сальдовим методом, який передбачає необхідність врахування як надходжень сум податку разом із вартістю товарів (послуг), що поставляються платником податку, так і витрат цього платника на сплату сум ПДВ у складі ціни товарів (послуг), що придбані ним з метою використання у господарській діяльності (пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 цього Закону).

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Згідно вимог підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність.

Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит та валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Водночас, обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту та витрат належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб'єктом, який зменшує суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.

З метою підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди необхідно встановити їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій. Навіть наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/робіт/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Наявність вироку суду у кримінальній справі не виключає можливості здійснення позивачем з контрагентами реальних господарських операцій, і саме тому він потребував оцінки судом у відповідності до вимог ч. 4 ст. 72 КАС України, а також в сукупності з іншими доказами наявними у матеріалах справи.

Зважаючи на вищевикладені правові норми, а також беручи до уваги викладені в судовому рішенні мотиви в обґрунтування відмови у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вважає, що судом неправильно надано юридичну оцінку первинним документам, що були оформлені зі спірним контрагентом, оскільки будь-яких недоліків не встановлено, а тому не можуть вважатися як неналежно оформлені, відповідно правове значення цих документів може посвідчувати факт придбання товарів та реальність господарської операції.

З таких підстав, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що постановою суду першої інстанції обставини справи встановлені повно та всебічно в обсязі, достатньому для прийняття рішення у справі, однак з неправильним застосуванням зазначених вище норм матеріального, що є підставою відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України для скасування та прийняття нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 195, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок " Електроснаб " - задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у справі № 0870/6189/12 - скасувати та прийняти нову постанову.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок " Електроснаб "- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.03.2012 року № прийняте Державною податковою інспекцією в Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 535321,50 грн. (з яких - 440397,00 грн. - за основним платежем, 94924,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами))

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.03.2012 року № 000060302, прийняте Державною податковою інспекцією в Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за січень 2011 року у розмірі 73757,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції у порядку та у строки, визначені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанову складено у повному обсязі 07 червня 2016 року.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва