Справа № 127/1036/16-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/1036/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Романюк Л.Ф.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

02 червня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці, про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання до вчинення дій.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2016 року позов задоволено частково, а саме: визнано неправомірною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці по неврахуванню при призначенні пенсії державного службовця ОСОБА_2 інших виплат, зазначених у довідці від 28.12.2015 року №208; зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу, призначеної пенсії з урахуванням інших виплат зазначених у довідці від 28.12.2015 року №208, згідно Закону України "Про державну службу" в редакції чинній на момент призначення пенсії з урахуванням 90% з 04.01.2016 року.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти нове рішення, яким відмовити в адміністративному позові.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено, що позивач з 21.12.2010 року знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Вінниці Вінницької області і отримує пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу". 04.01.2016 року вона звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії державного службовця, з урахуванням довідки про складові заробітної плати (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", форма якої затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 14.02.2011 року № 5-1.

Однак, відповідач листом № 1/с-2 від 16.01.2016 року відмовив в перерахунку пенсії позивачу згідно поданої нею заяви на тій підставі, що такі види виплат, як матеріальна допомога та індексація, не входять до складових заробітної плати. Крім того, в цьому ж листі заначено, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213 у разі прийняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України "Про державну службу". У зв'язку з цим з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Позивач, вважаючи такі дії управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці неправомірними, звернулася за захистом своїх прав до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що пенсія позивачу повинна бути перерахована, виходячи із сум заробітної плати, на які нараховувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Колегія суддів погоджується за такими висновками суду першої інстанції, проте вважає, що постанова підлягає зміні, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу, №3723-XII (в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу), на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством України пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років. Зазначеним особам призначаються пенсії в розмірі 80 відсотків суми їх посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом, без обмеження граничного розміру пенсії.

Пенсія державному службовцю виплачується у повному розмірі незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію.

За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом, без обмеження граничного розміру пенсії.

З 1 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року N 3668-VI, яким внесено зміни до Закону №3723-XII зокрема до статті 37, відповідно до яких пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII, внесено зміни до ст.37 Закону № 3723-ХІІ і відповідно до цих змін пенсія державним службовцям призначається в розмірі 70 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ст.37 Закону №3723-XII, зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року- страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року-страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Отже, положення частини третьої ст.37 Закону №3723-XII в редакції чинній на чс призначення пенсії позивачу, втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законами № 3668-VІ , № 1166-VII та № 76-VIII.

Проте, згідно зі статтею 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким, чином, з 01 жовтня 2011 року у позивача виникло право на перерахунок пенсії, з застосовуванням норми, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, тобто ст.37 Закону №3723-XII в редакції до внесення змін Законами № 3668-VІ , № 1166-VII та № 76-VIII.

Відповідно до ст.37-1 Закону №3723-XII (в редакції чинній на час виникнення у позивача права на перерахунок пенсії) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку з набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Відповідно до ст.1 Закону України Про оплату праці від 24.03.1995 року №108/95-ВР (далі Закон №108/95-ВР) встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону №108/95-ВР визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону №3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Статтею 66 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій. Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Статтею 41 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV) визначено, що виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії.

Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 04.03.2014 року у справі № 21-3а14.

У відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З наданої позивачем довідки (а.с.8-9) вбачається, що на всі виплати включені в довідку тому числі: на матеріальні допомоги та індексацію заробітної плати, нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно зобовязав відповідача включити в перерерахунок пенсії позивача заробітню плату, з врахуванням всіх видів оплати праці які позивач отримувала перед виходом на пенсію і на які нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, проте дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для включення до вказаного заробітку позивача сум компенсації за невикористану відпустку.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що загальний стаж державної служби ОСОБА_2 складає 16 років 8 місяців 23 дні, а тому відповідно до приписів ст.37 Закону №3723-XII (в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу), їй було призначено пенсію відповідачем у розмірі 86% від її посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом, що не було враховано судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, щодо наявності підстав для зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу з розміру 90% її посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом.

Таким чином, перерахунок пенсії позивачу необхідно здійснити з розміру 86% від її посадового (чинного) окладу, з якого було призначено пенсію.

Що стосується початку періоду, з якого порушене право позивача підлягає захисту, то судова колегія погоджується з доводами відповідача про те, що перерахунок пенсії має провадитися у строки, визначені статтею 45 Закону України "Про загальнообов'язкое державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини 4 вказаної статті у разі виникнення права на підвищення пенсії перерахунок призначеної пенсії провадиться-з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Як встановлено судом, позивач звернулась до відповідача з заявою про перерахунок пенсії 04 січня 2016 року, а тому слід зобов'язати відповідача здійснити такий перерахунок з 01 січня 2016 року.

Однак, колегія суддів не приймає до уваги, посилання апелянта на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213, відповідно до якого з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України "Про державну службу", оскільки вказані зміни стосуються призначення пенсії, відповідно до Закону України "Про державну службу", в даному ж випадку предметом спору є перерахунок вже призначеної пенсії, а відтак правові норми на які посилається відповідач не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема змінити постанову суду.

За ч.1 ст.201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції по суті правильно вирішив справу, однак із помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому постанова суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання до вчинення дій змінити .

В абзаці третьому постанови "90%" замінити на "86 %".

В решті постанову залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4