Справа № 202/2441/16-а
Суддя: Шклярук Д. С.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/2441/16-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 червня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: - ОСОБА_1

при секретарі: - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора патрульної служби 4 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції м. Дніпропетровська ОСОБА_4, про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із адміністративним позовом до патрульної служби 4 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції м. Дніпропетровська ОСОБА_4, у якому просить суд визнати незаконною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 884392 від 14 квітня 2016 року, якою його було притягнуто адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування вимог ОСОБА_3 посилається на те, що 14 квітня 2016 року відповідачем щодо нього було винесено постанову, якою притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, накладено штраф. У постанові зазначено, що він керуючи автомобілем перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки та рухався по ній, чим порушив вимоги дорожньої розмітки.

Але, він не перетинав подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки і рухався по ній, про що він неодноразово казав інспектору поліції.

Окрім того, ним було заявлене клопотання про надання безоплатного захисника - адвоката, але інспектор проігнорував його клопотання, чим порушив його конституційне право на захист. Перед початком розгляду справи відповідач не розяснив йому його права.

Позивач у судове засідання не з'явився, завчасно поданою письмовою заявою сповістив про можливість розгляду й вирішення справи за його відсутності.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що позивачем за викладених у поставі ПС 2 № 884392 від 14.04.2016 року обставин були порушені вимоги ПДР України та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки позивач здійснював рух транспортним засобом по розділювальній смузі, яка не передбачена для руху транспортних засобів, при цьому перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що сторони знаходяться у публічно-правових відносинах, які врегульовані Кодексом адміністративного судочинства України.

14 квітня 2016 року відповідачем інспектором патрульної служби 4 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції м. Дніпропетровська ОСОБА_4 було винесено постанову серії ПС 2 № 884392 якою до позивача ОСОБА_3 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У постанові серії ПС 2 № 884392 від 14 квітня 2016 року відповідачем вказано, що водій ОСОБА_3, 14.04.2016 року, о 08:30 год., в м. Дніпропетровську по пр. Слобожанському, керуючи автомобілем НОМЕР_1,, перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки 1.3 та рухався по ній, чим допустив порушення ПДР України.

Вказане рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було вручене на місці розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із ч. 3 ст. 8 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п. 3 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 06.03.2008 року).

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 246 КУпА порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Враховуючи, що позивач у позові зазначає, що він не перетинав подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки і рухався по ній, його адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Так, ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Так, згідно із п. 1.10 ПДР України проїзною частиною є елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

Розділювальна смуга - виділений конструктивно або за допомогою суцільних ліній дорожньої розмітки 1.1 або 1.2 елемент автомобільної дороги, який розділяє суміжні проїзні частини. Розділювальна смуга не призначена для руху або стоянки транспортних засобів. За наявності на розділювальній смузі тротуару по ньому дозволяється рух пішоходів.

Відповідно до п. 11.9 ПДР України забороняється виїжджати в т.ч. і на розділювальну смугу.

Пункт 1.3 додатку № 2 до ПДР України визначає такий вид горизонтальної розмітки (подвійна суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху;

Отже, за встановлених в судовому засіданні обставин, суд доходить обґрунтованого висновку про те, що відповідачем дії позивача, за обставин викладених у оскаржуваній постанові, кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КУпАП правильно, а тому у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Доводи позивача про те, що його не було забезпечено адвокатом, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 271 КУпАП (Захисник) у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України. Повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов'язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника. Витяг засвідчується підписами сторін. Якщо особа є суб'єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу, у розгляді справи про адміністративне правопорушення може брати участь адвокат, який призначений Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Зазначений адвокат має права, передбачені частиною першою цієї статті та іншими законами. Повноваження адвоката, призначеного Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, підтверджуються дорученням, що видається Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» право на безоплатну правову допомогу - це гарантована Конституцією України ( 254к/96-ВР ) можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 13 вказаного Закону передбачено, що безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.

Статтею 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» визначені суб'єкти права на безоплатну вторинну правову допомогу, зокрема, право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають такі категорії осіб:

1) особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо середньомісячний сукупний дохід їхньої сім'ї нижчий суми прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до Закону України "Про прожитковий мінімум" для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, інваліди, які отримують пенсію або допомогу, що призначається замість пенсії, у розмірі менше двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону;

2) діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування, діти, які перебувають у складних життєвих обставинах, діти, які постраждали внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону;

3) особи, до яких застосовано адміністративне затримання, - на правові послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону;

4) особи, до яких застосовано адміністративний арешт, - на правові послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону;

5) особи, які відповідно до положень кримінального процесуального законодавства вважаються затриманими, - на правові послуги, передбачені пунктами 1 і 3 частини другої статті 13 цього Закону;

6) особи, стосовно яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, - на правові послуги, передбачені пунктами 1 і 3 частини другої статті 13 цього Закону;

7) особи, у кримінальних провадженнях стосовно яких відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії, а також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону;

8) особи, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону, до моменту прийняття рішення про надання статусу біженця та у разі, якщо особа оскаржує рішення щодо статусу біженця;

9) ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" , особи, які мають особливі заслуги та особливі трудові заслуги перед Батьківщиною, особи, які належать до числа жертв нацистських переслідувань, - на правові послуги, передбачені пунктами 1-3 частини другої статті 13 цього Закону, стосовно питань, пов'язаних з їх соціальним захистом;

10) особи, щодо яких суд розглядає справу про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, - на правові послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, протягом розгляду справи в суді;

11) особи, щодо яких суд розглядає справу про надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, - на правові послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, протягом розгляду справи в суді;

12) особи, реабілітовані відповідно до законодавства України, - на правові послуги, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої статті 13 цього Закону, стосовно питань, пов'язаних з реабілітацією.

З матеріалів адміністративної справи не вбачається, що позивач є особою, яку віднесено хоч би до однієї з категорій суб'єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу, які визначені статтею 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», а тому відхилення відповідачем клопотання позивача про призначення йому безоплатного адвоката для захисту прав при розгляді й вирішення справи про адміністративне правопорушення не може вважатися неправомірним.

Інші доводи, викладені позивачем у позові не знайшли свого підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

Керуючись ст.ст. 69-71, 159-163, 171-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена сторонами до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Д.С. Шклярук