Справа № 2а/1770/4434/11
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року м. Київ К/9991/26911/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Шевчук П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Рівному Рівненської області Державної податкової служби

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2012 року

у справі № 2а/1770/4434/2011

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ДП Рівнетрансекспедиція»

до 1. Державної податкової інспекції у місті Рівне

2. Головного управління Державного казначейства України в Рівненській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю фірми «ДП Рівнетрансекспедиція» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Рівне (далі - відповідач-1), Головного управління Державного казначейства України в Рівненській області (далі - відповідач-2) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29 липня 2011 року № та № .

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року позов був задоволений повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівне від 29 липня 2011 року № . Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівне від 29 липня 2011 року №.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2012 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Рівному Рівненської області ДПС, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позву відмовити повністю.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ фірма «ДП Рівнетрансекспедиція», посилаючись на те, що постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2012 року є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у м. Рівне провела документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ фірми «ДП Рівнетрансекспедиція» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, задекларованого на розрахунковий рахунок за квітень 2011 року, за результатами якої був складений акт № 898/23-300/30712154 від 19 липня 2011 року.

За висновками акта перевірки позивачем були порушені вимоги пункту 198.3 статті 198, пунктів 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ фірмою «ДП Рівнетрансекспедиція» завищено заявлену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2011 року на 62801,34 грн. та завищено залишок від'ємного значення (рядок 24) по декларації з податку на додану вартість за квітень 2011 року на суму 100858,00 грн., який виник у серпні 2007 року на суму 91772,00 грн., у березні 2010 року на суму 2636,00 грн., у квітні 2010 року на суму 285,00 грн., у травні 2010 року на суму 5166,00 грн., у червні 2010 року на суму 333,00 грн., у жовні 2010 року на суму 225,00 грн. та у лютому 2011 року на суму 441,00 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано, що позивач безпідставно заявив до відшкодування або використання для погашення податкових зобов'язань залишок від'ємного значення в сумі 91772,00 грн., який виник у серпні 2007 року, в зв'язку з пропущенням строків давності, визначених у пункті 102.5 статті 102 Податкового кодексу України та статті 257 Цивільного кодексу України. Також, у акті перевірки було вказано, що позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту квітня 2010 року, лютого та березня 2011 року податок на додану вартість по господарських операціях з придбання дизельного пального у ПП «Ніка-Ойл» (що призвело до завищення від'ємного значення з податку на додану вартість у зазначені податкові періоди та, як наслідок, до завищення суми бюджетного відшкодування за квітень 2011 року), оскільки за висновками акту ДПІ у м. Рівне від 20 травня 2011 року № 639/23-300/36650429 «Про проведення невиїзної документальної перевірки ПП «Ніка-Ойл» за період з 01 січня 2010 року по 31 березня 2011 року з питань взаємовідносин між контрагентами, у тому числі: з ТОВ «Одек Україна», ВАТ «Івано-Долинський спецкар'єр»» було встановлено відсутність у ПП «Ніка-Ойл» необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності, а також оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів при значних обсягах реалізації товарів (робіт, послуг).

29 липня 2011 року ДПІ у м. Рівне на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України зменшила ТОВ фірмі «ДП Рівнетрансекспедиція» розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість квітень 2011 року на 100858,00 грн. та застосувала штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 1,00 грн.

29 липня 2011 року ДПІ у м. Рівне на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України зменшила ТОВ фірмі «ДП Рівнетрансекспедиція» суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість за квітень 2011 року на 62801,34 грн. та застосувала штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 1,00 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відображення позивачем у рядку 24 податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2011 року залишку від'ємного значення після бюджетного відшкодування, яке включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, ще не означає прийняття платником податку рішення про реалізацію свого права на отримання бюджетного відшкодування. Також, суд виходив з того, що висновки податкового органу про безтоварність господарських операцій між позивачем та ПП «Ніка-Ойл» не мають правового обґрунтування, оскільки реальність господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, зокрема, товарно-транспортними накладними, податковими та видатковими накладними, платіжними дорученнями, з урахуванням того, придбане позивачем у ПП «Ніка-Ойл» дизельне пальне було використане товариством в процесі здійснення господарської діяльності, що підтверджується відомостями на заправку автомобілів, а також зважаючи на те, що на момент виконання оспорюваних господарських операцій ПП «Ніка-Ойл» було належним чином зареєстрованою юридичною особою та платником податку на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно абзаців 1, 2 пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно положень абзацу 1 пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Положеннями пунктів 200.1-200.3 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивачем при імпорті товарів через митну територію України були видані податкові векселі від 26 червня 2007 року серії АА № 0787342 на суму 116167,00 грн. та серії АА № 0787342 на суму 36842,00 грн. із терміном погашення 25 липня 2007 року (т.1 арк. справи 41-42).

Сума податку на додану вартість, зазначена у вказаних податкових векселях, була включена позивачем до складу податкового зобов'язання з податку на додану вартість та відображена у рядку 6 податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2007 року, поданої до ДПІ у м. Рівне 20 липня 2007 року (т.1 арк. справи 116-117).

Податок на додану вартість по вказаних податкових векселях у загальній сумі 153010,00 грн. був включений позивачем до складу податкового кредиту у липні 2007 року, що відображено у рядку 12.2 податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2007 року, поданої до ДПІ у м. Рівне 20 серпня 2007 року. Податкове зобов'язання по податку на додану вартість, що виникло на підставі податкових векселів, погашене позивачем за рахунок податкового кредиту поточного податкового періоду, що відображено у рядку 27 податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2007 року(т.1 арк. справи 119-120).

Оскільки погашення векселів відбулось за рахунок податкового кредиту, у податковій декларації з податку на додану вартість за серпень 2007 року, поданій до ДПІ у м. Рівне 20 вересня 2007 року, податок на додану вартість у сумі 153010,00 грн. був відображений в рядку 26 декларації як залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (т.1 арк. справи 121-122).

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, що відображення позивачем у рядку 24 податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2011 року залишку від'ємного значення після бюджетного відшкодування, яке включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, ще не означає прийняття платником податку рішення про реалізацію свого права на отримання бюджетного відшкодування.

Враховуючи наведене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правомірного висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, що застосування до вказаних правовідносин положень пункту 102.5 статті 102 Податкового кодексу України є безпідставним, а зменшення позивачу розміру від'ємного значення податку на додану вартість на 91772,00 грн., яке виникло у серпні 2007 року, через пропущення строків давності - є неправомірним.

Щодо висновків податкового органу про завищення позивачем залишку від'ємного значення суми податку на додатку вартість по господарських взаємовідносинах із контрагентом ПП «Ніка-Ойл», то судами першої та апеляційної інстанції з урахуванням дослідження доказів у справі, було встановлена товарність операцій щодо передачі позивачу у власність дизельного пального у квітні 2010 року, лютому та березні 2011 року на виконання умов договору № 33 від 01 лютого 2010 року та подальше використання нафтопродуктів, придбаних у ПП «Ніка-Ойл», в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивача, що підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, зокрема, товарно-транспортними накладними, податковими та видатковими накладними, платіжними дорученнями, відомостями на заправку автомобілів (т.1 арк. справи 101-106, 182-189, 203-204,228-229, 249-250, т.2 арк. справи 20-21, 44-45, 50-52).

Крім іншого, матеріали справи містять лист ПП «Ніка-Ойл», в якому підприємство повідомило, що адресою складу паливно-мастильних матеріалів є: м. Рівне, вул. Князя Володимира, 112а. На складі паливно-мастильних матеріалів знаходяться 6 резервуарів загальною місткістю 304,371 м3, чисельність працюючих на складі становить 5 чоловік, які здійснюють господарські операції з прийому та відпуску паливно-мастильних матеріалів, перевезення паливно-мастильних матеріалів проводиться автомобільним транспортом перевізників відповідно до договорів перевезення та товарно-транспортних накладних (т.2 арк. справи 76)

Також, матеріали справи містять довідку ДПІ у м. Рівне від 08 липня 2011 року № 853/23-300/36650429 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ПП «Ніка-Ойл» при проведенні взаєморозрахунків з ТОВ «Лек-Оіл» за квітень 2011 року», за висновками якої перевіркою ПП «Ніка-Ойл» порушень не встановлено. Зокрема, у цій довідці було вказано, що ПП «Ніка-Ойл» орендує офіс та складські приміщення згідно договору оренди № 38-65 від 01 червня 2010 року за адресою: м. Рівне, вул. Князя Володимира, 112а. На складі паливно-мастильних матеріалів знаходяться 6 резервуарів загальною місткістю 304,371 м3. Також, ПП «Ніка-Ойл» був укладений договір складу паливно-мастильних матеріалів № 38-31 віл 03 січня 2011 року. До перевірки ПП «Ніка-Ойл» були надані: копії реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, копії довіреностей, копії податкових накладних, копії накладних та видаткових накладних, копії рахунків-фактур, копії актів прийому-передачі, документи на транспортування (т.1 арк. справи 141-147).

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обгрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про неправомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень та наявність підстав для їх скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у м. Рівному Рівненської області ДПС підлягає залишенню без задоволення, а постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2012 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Рівному Рівненської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна