Справа № 515/2891/14-а
Суддя: Жук С.І.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 р. Справа № 515/2891/14-а

Категорія: 5.1 Головуючий в 1 інстанції: Шевирін А.О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 13 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Татарбунарське районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», комунального підприємства «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. - Татарбунарська міська рада Одеської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання дій незаконними, -

встановиЛА:

10 грудня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з адміністративним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Татарбунарське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», комунального підприємства «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Татарбунарська міська рада Одеської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в якому з урахуванням зменшення позовних вимог, просили визнати незаконними дії відповідачів при проведенні інвентаризації земельної ділянки №12-Б по вул.Скальській в м.Татарбунари Одеської області щодо зазначення на Генеральному плані вказаної садибної ділянки та абрисі земельної ділянки, складеному 20 квітня 1981 року, які містяться в інвентаризаційній справі на домоволодіння, розташованого під №12-Б по вул.Скальській в м.Татарбунари Одеської області - ширини земельної ділянки 22 метри 95см.

Суд першої інстанції своєю постановою від 13 травня 2016 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Татарбунарське районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», комунального підприємства «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Татарбунарська міська рада Одеської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання дій незаконними - відмовив.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 не погодившись з постановою суду першої інстанції, подали апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_5, ОСОБА_6 посилаються на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали та доводи апелянта в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 22.09.2001 року та рішення Татарбунарського районного народного суду Одеської області від 25.03.1992 року належить на праві власності (по 1/2 частці кожній) житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Скальська, 12-А, м.Татарбунари, Одеська область.

Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,12га, яку було передано у приватну власність ОСОБА_9, та ОСОБА_6 (по 0,06га кожному) рішенням виконкому Татарбунарської міської ради від 18.12.1997 року №521.

Рішенням виконкому Татарбунарської районної ради депутатів трудящих від 28.07.1972 року №281 за заявою ОСОБА_9 на підставі рішення правління колгоспу ім.Татарбунарського повстання та ім.Кутузова за рахунок земель колгоспу заявнику виділено земельну ділянку по вулиці Скальській в смт. Татарбунари для будівництва індивідуального житлового будинку.

Вказану земельну ділянку було відведено та передано забудовнику у серпні 1972 року, що підтверджується відповідним актом про відведення. З плану земельної ділянки по вул. Скальській, переданій в користування ОСОБА_9, слідує, що загальна площа ділянки складає 0,15га, ширина ділянки дорівнює 30 м, довжина - 50 м. При цьому відстань від стіни житлового будинку до межі суміжної ділянки складає 1 м (2мм=1м в масштабі 1:500).

З генерального плану (схеми) земельної ділянки по вул.Скальська 12-а, складеного за результатами інвентаризації 21.03.1977 року вбачається, що конфігурація ділянки ОСОБА_9, змінилася, однак відстань в І м між будинком (літера А) до межі з суміжною земельною ділянкою, розташованою на північ, залишилася незмінною.

В судовому засіданні першої інстанції встановлено, що третя особа ОСОБА_8 є власником земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :02:003:0118, розташованої за адресою: вул.Скальська 12-6, м.Татарбунари на підставі договору купівлі-продажу від 28.11.2011 року, реєстровий №2554, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Рішенням виконкому Татарбунарської районної ради депутатів трудящих від 29.03.1974 року №122 на підставі рішення правління колгоспу ім.Татарбунарського повстання ОСОБА_7К передано під індивідуальну забудову земельну ділянку по вул.Скальській в смт.Татарбунари.

З плану земельної ділянки по вул.Скальській, - переданій в користування ОСОБА_7 слідує, що загальна площа ділянки складає 0,15га, ширина ділянки дорівнює 21 м, довжина - 72 м.

З генерального плану (схеми) земельної ділянки по вул.Скальська 12-6, складеного за результатами інвентаризації 09.12.1975 року із змінами, виявленими та внесеними 20.04.1981 року, вбачається, що ширина ділянки, виділеної ОСОБА_7 дорівнює 22м95см.

Земельні ділянки по вул.Скальська. 12-а та вул.Скальська, 12-6 є сусідніми та межують, при цьому ділянка по вул.Скальська 12-6 знаходиться на північ від ділянки по вул.Скальська, 12-а.

З пояснення свідка ОСОБА_10 вбачається, що він протягом 1970-1980х років працював на посаді землевпорядника колгоспу ім.Татарбунарського повстання. Всі землі, розташовані по вул.Скальській в смт.Татарбунари натежали до відання колгоспу, і всі рішення щодо їх виділення членам колгоспних дворів приймалися правлінням колгоспу. Він, як землевпорядник, діяв на підставі статуту колгоспу, забезпечував обміри ділянок залучаючи в порядку допомоги спеціаліста БТІ для креслення планів, однак відомості про реєстрацію самостійно заносив до земельно-шнурової книги, що зберігалася в колгоспі. Пояснив, що чинні на той час внутрішні інструкції дозволяли при відведенні землі допустити похибку, як могла дорівнювати 0,1га. Він собисто забезпечував відведення землі ОСОБА_9, у 1972 році та ОСОБА_7 у 1974 році, встановлюючи відповідні межові знаки. Зазначив, що як землевпорядник був наділений повноваженнями сприяти у складі земельної комісії колгоспу вирішенні спорів між землекористувачами, складати відповідні акти, накладати штрафи, при цьому про існування будь-яких спорів між суміжними землекористувачами ОСОБА_9, та ОСОБА_7 - невідомо.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування. їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв'язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Таким чином, підставами для визнання незаконними дій суб'єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який вчинив ці дії. При цьому, обов'язковою умовою визнання незаконними таких дій є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Указаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечуся ефективне поновлення в правах (п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № З-рп/2003).

Саме по собі оскарження дій відповідачів не є ефективним захистом прав позивачів, оскільки правовідносини, що фактично пов'язані з поверненням майна (частини земельної ділянки), перейшли в іншу правову якість, а відтак не призведуть до повернення спірного майна.

Правова оцінка діям чи рішенням суб'єкта владних повноважень, яким виступав орган технічної інвентаризації, може бути дана при розгляді спору про право.

Слід зазначити, що з матеріалів справи не вбачається, яким чином було порушено права позивачів у справі діями органу технічної інвентаризації, оскільки як при первинній інвентаризації житлового будинку ОСОБА_9 у 1972 році, так і в подальшому (інвентаризацій у1977 році), органом БТІ зафіксовано, що відстань від стіни будинку до межі земельної суміжної ділянки не змінювалася та складала 1 м., при цьому земельна ділянка ОСОБА_9І, виділялася у користування на 2 роки раніше, ніж ОСОБА_7. з чого слідує, що збільшення ширини земельної ділянки, наданої у користування ОСОБА_7, на 1м95см за рахунок зменшення земельної ділянки, виділеної у користування ОСОБА_9І, є неможливим.

Крім того, за змістом ст.63 Земельного кодексу УРСР (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) кожний колгоспний двір мас право на присадибну земельну ділянку, яка надається в порядку і в межах норм, передбачених статутом колгоспу. Право колгоспного двору на присадибну ділянку засвідчується записом в земельно-шнуровій книзі колгоспу.

Судова колегія вважає необґрунтованими посилання представника позивачів на порушення відповідачами пп.г п.7 Статуту Ізмаїльського міжміського бюро технічної інвентаризації, оскільки, по-перше, вказаний статут затверджено 30.05.1983року, тобто після виникнення спірних правовідносин, та, по-друге, вказаним пунктом статуту врегульовано завдання БТІ. зокрема, щодо технічного обліку міських (селищних) земель та реєстрації прав землекористування в містах та селищах міського типу, що входять до зони обслуговування БТІ.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що на момент виділення ділянок по вул.Скальській у смт.Татарбунари у користування ОСОБА_9 та ОСОБА_7 вказані землі належали до земель колгоспу ім.Татарбунарського повстання, і саме колгоспом здійснювалися визначення їх меж та реєстрація, отже технічний облік та реєстрація землекористування цих ділянок не входила до завдань відповідачів.

На підставі матеріалів справи та оцінки представлених доказів, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Татарбунарське районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», комунального підприємства «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. - Татарбунарська міська рада Одеської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання дій незаконними - є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначено характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, - залишити без задоволення.

Постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 13 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Татарбунарське районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», комунального підприємства «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. - Татарбунарська міська рада Одеської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання дій незаконними, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3