Справа № 802/307/16-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/307/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова І.А.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

01 червня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

представника позивача - Школьної К.В.

представника відповідача - Островерха Р.В.

представника відповідача - Кушнір Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Джулинка" на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Джулинка" до Бершадської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Джулинка" звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Бершадської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.11.2015 року.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року в задоволені вказаного позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин, викладених в ній, просив її задоволити.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просили залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма"Джулинка" взято на податковий облік Бершадською ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області та зареєстровано в якості суб'єкта спеціального режиму оподаткування.

Видами діяльності позивача за КВЕД є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

З 21.09.2015 року по 02.11.2015 року працівниками Бершадської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ "Агрофірма" Джулинка" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 року по 31.12.2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 09.11.2015 року №60/22/03733750 (а.с. 9-54), у якому, серед іншого, зафіксовано порушення позивачем вимог пункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено нецільове використання коштів зі спеціального рахунку в сумі 310 000,00 грн.

На підставі висновку даного акту Бершадською ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення № від 30.11.2015 року, яким збільшено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 310 000,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду за захистом свої прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що податковим органом доведено факт використання позивачем коштів зі спеціального рахунку не за призначенням, та, відповідно, правомірність прийняття оскаржуваного рішення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв'язку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що завданням адміністративного судочинства є захист порушених прав, свобод та інтересів осіб.

Згідно із п. 209.1 ст. 209 Податкового кодексу України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у п. 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Пунктом 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України передбачено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Тобто, п.209.2 ст.209 ПК України передбачено виключно цільовий характер використання сум ПДВ, перерахованих на окремі рахунки. А саме, такі кошти сільськогосподарські підприємства можуть використовувати лише для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Для сільськогосподарських товаровиробників під виробничими цілями слід вважати витрати, що безпосередньо пов'язані з веденням діяльності у сфері сільського господарства. До такої діяльності, відповідно до підпункту 209.15.2 пункту 209.15 статті 209 Кодексу, належать:

- виробництво продукції рослинництва, а саме рослинних культур, а також вирощування фруктів та овочів, квітів та декоративних рослин (у відкритих або закритих ґрунтах), грибів, насіння, прянощів, саджанців та водоростей, а також їх обробка, переробка та/або консервація;

- виробництво продукції тваринництва, а саме свійських сільськогосподарських тварин, птахівництва, кролівництва, бджільництва, а також розведення шовкопрядів, змій, інших плазунів або слимаків та інших наземних ссавців, безхребетних та комах, а також їх обробка, переробка та/або консервація;

- надання послуг іншим сільськогосподарським підприємствам з використанням сільськогосподарської техніки, крім надання її у фінансову оренду (лізинг).

Пункт 209.4 статті 209 ПК України зазначає, що сільськогосподарські підприємства - суб'єкти спеціального режиму оподаткування у строки, встановлені цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань, повинні забезпечити перерахування на їхні рахунки у системі електронного адміністрування податку, зазначені у підпункті 209.2.1 пункту 209.2 цієї статті, коштів у розмірі, достатньому для перерахування до державного бюджету та на спеціальний рахунок, на підставі поданої податкової декларації, в якій відображаються результати діяльності в межах спеціального режиму оподаткування протягом звітного (податкового) періоду.

Проведення сільськогосподарським підприємством - суб'єктом спеціального режиму оподаткування розрахунків з бюджетом за іншими операціями, здійсненими протягом звітного (податкового) періоду не в межах спеціального режиму оподаткування, здійснюється у порядку, передбаченому статтею 200 цього Кодексу (п.209.2.4 ПК України).

Враховуючи викладене, спрямування коштів з окремого рахунку на погашення податків та зборів за податковими зобов'язання сільськогосподарського підприємства - суб'єкта спеціального режиму оподаткування (за винятком відшкодування суми ПДВ, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит) є нецільовим використанням акумульованих коштів.

Відповідно до п.123.2 ст.123 ПК України використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору (обов'язкового платежу) додаткового до штрафів, передбачених п.123.1 ст.123 ПК України, тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів (обов'язкових платежів), що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду даної справи, ТОВ "Агрофірма" Джулинка", як суб'єктом спеціального режиму оподаткування, відкрито спеціальний рахунок, з якого проведено попередню оплату товару у сумі 310 000,00 грн. за договором купівлі-продажу № 52 від 28.11.2012 року, укладеного з ПП "Агро Фєрта".

Продавцем товарів ПП "Агро Фєрта", відповідно до вимог ПК України, виписано податкову накладну №156 від 28.11.2012 року на загальну суму 310 000,00 грн. (в тому числі ПДВ - 51666, 67 грн.).

В свою чергу, позивачем в спеціальній податковій декларації за листопад 2012 року в Додатку №2 в розділі II податковий кредит, операції з придбання з податком на додану вартість, які надають право формування податкового кредиту було відображено кошти по вищевказаній операції на загальну суму 310 000,00 грн.

Однак через невиконання умов договору продавцем, оприбуткування (постачання) товару (аміаку обезводненого) фактично проведено не було. Кошти ж, сплачені позивачем за на виконання умова договору № 156 від 28.11.2012 року, були повернуті платнику шляхом перерахунку на розрахунковий рахунок №7001, відкритий у ПАТ "Київська Русь". Даний факт був підтверджений банківськими виписками та не заперечувався представником позивача під час розгляду даної справи.

Відповідно до вимог статті 192 ПК України у зв'язку із поверненням попередньої оплати ПП "Агро Ферта" складено коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної №156 від 28.11.2015 року на загальну суму 310 000,00 грн.

Проте позивачем в спеціальній податковій декларації за грудень 2012 року в розділі II податковий кредит, в рядку 12 коригування податкового кредиту (сума значень 12.1. (+чи -) +12.2 +12.3+12.4 (+чи-)) колонки Б повернуті кошти відображені не були.

Лише в лютому 2013 року ТОВ "Агрофірма "Джулинка" подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок (щодо діяльності відповідно до статті 209 розділу V Кодексу), у розділі II якого відображено податковий кредит, в рядку 12 коригування податкового кредиту, кошти на загальну суму 310 000,00 грн..

Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось представником позивача під час апеляційного перегляду даної справи, повернуті кошти в сумі 310 000,00 грн. із розрахункового на спеціальний рахунок перераховані не були.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача належні докази цільового використання використання коштів у розмірі 310000,00 грн. зі спеціального рахунку судовій колегії надано не було. В обгрунтування власних доводів представник позивача зазначила, що в даному випадку це обов'язок податкового органу довести факт нецільового використання ТОВ "Агрофірма "Джулинка" коштів із спеціального рахунку в сумі 310 000,00 грн., що не було здійснено, а ні в ході проведення перевірки, а ні в подальшому.

Механізм акумулювання сум ПДВ на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, що не підлягають сплаті до бюджету і нараховуються сільськогосподарськими підприємствами - суб'єктами спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства і рибальства (далі - сільськогосподарські підприємства) на вартість поставлених ними сільськогосподарських товарів (послуг) визначається Порядком акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 №11 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 3 вказаного Порядку на підставі даних бухгалтерського та податкового обліку сільськогосподарське підприємство веде реєстри виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, складає податкову декларацію і в строки, встановлені ст. 203 Податкового Кодексу України, подає її разом з копіями записів у зазначених реєстрах за відповідний період в електронному вигляді до органу державної податкової служби.

Сума ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) сільськогосподарським підприємством відповідно до податкової декларації за операціями з постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах (крім підакцизних товарів, за винятком виноматеріалів за кодами згідно з УКТЗЕД 2204 29 і 2204 30, які поставляються підприємствами первинного виноробства), тобто різниця між сумою податкового зобов'язання за звітний (податковий) період та сумою податкового кредиту за такий період перераховується сільськогосподарським підприємствам з поточного рахунка на спеціальний рахунок у строки, встановлені ст. 203 Кодексу для перерахування суми ПДВ до державного бюджету.

Пунктом 4 Порядку визначено, що сума податку на додану вартість, що акумулюється на спеціальному рахунку, не підлягає вилученню до державного бюджету і використовується сільськогосподарським підприємством відповідно до п. 209.2 ст. 209 Кодексу, а починаючи з 1 січня 2018 року перераховується на поточний рахунок сільськогосподарського Підприємства.

У разі нецільового використання суми ПДВ сільськогосподарське підприємство несе відповідальність відповідно до законодавства.

Із системного аналізу вищевказаних норм права вбачається, що визначальним фактором, що дає можливість використання коштів акумульованих на спеціальному рахунку є необхідність дотримання цільового призначення, а саме - для ведення сільськогосподарського виробництва.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає висновки контролюючого органу щодо завищення податкового кредиту в декларації з ПДВ по спеціальному режиму оподаткування у сфері сільського господарства та нецільового використання суми ПДВ зі спецрахунку правомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, діючи на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, правомірно нарахував суб'єкту господарювання податкове зобов'язання з ПДВ. Податкове повідомлення-рішення в оспорюваній сумі винесене відповідачем обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, які були встановлені під час перевірки, неупереджено та своєчасно, у зв'язку з цим позов задоволенню не підлягає.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Джулинка" залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 06 червня 2016 року.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.