Справа № 820/7377/14
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" травня 2016 р. м. Київ К/800/45967/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Департаменту капітального будівництва Харківської обласної державної адміністрації на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22 травня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської обласної державної адміністрації, Департаменту капітального будівництва Харківської обласної державної адміністрації, треті особи: Міністерство соціальної політики України, Русько-Тишківська сільська рада Харківського району Харківської області, Державна служба з питань інвалідів та ветеранів України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 (надалі також - позивач) звернувся до суду з позовом до Харківської обласної державної адміністрації, Департаменту капітального будівництва Харківської обласної державної адміністрації, треті особи: Міністерство соціальної політики України, Русько-Тишківська сільська рада Харківського району Харківської області, Державна служба з питань інвалідів та ветеранів України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Харківської обласної державної адміністрації щодо невиконання вимог пункту 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме: щодо незабезпечення позивача жилою площею у 2013 році;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту капітального будівництва Харківської обласної державної адміністрації щодо невиконання вимог пункту 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме: щодо незабезпечення позивача жилою площею у 2013 році;

- зобов'язати Харківську обласну державну адміністрацію виконати вимогу пункту 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» протягом 2014 року щодо забезпечення ОСОБА_2 жилою площею;

- зобов'язати Департамент капітального будівництва Харківської обласної державної адміністрації виконати вимогу пункту 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» протягом 2014 року щодо забезпечення ОСОБА_2 жилою площею.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2014 року, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Харківської обласної державної адміністрації щодо невиконання вимог пункту 18 частини першої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а саме: щодо незабезпечення ОСОБА_2 жилою площею у 2013 році.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту капітального будівництва Харківської обласної державної адміністрації щодо невиконання вимог пункту 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме: щодо незабезпечення позивача жилою площею у 2013 році.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Департамент капітального будівництва Харківської обласної державної адміністрації звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Державною службою з питань інвалідів та ветеранів України надіслала до суду пояснення, в яких зазначила, що Служба зверталась до Харківської обласної державної адміністрації з проханням розглянути можливість забезпечення житлом ОСОБА_2 відповідно до вимог чинного законодавства.

Також зазначила, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» кошти для новоутвореної програми для будівництва житла «Забезпечення житлом інвалідів війни, воїнів - інтернаціоналістів, громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідів по зору та слуху, військовослужбовців, звільнених у запас або у відставку, для відселення їх із закритих та віддалених від населених пунктів військових гарнізонів» не передбачено.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 222 КАС України.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 13. березня 1989 року по 5 червня 1996 року позивач перебував на квартирному обліку у Національному космічному агентстві Державному науково-виробничому підприємстві «Об'єднання Комунар», проте жилою площею забезпечений не був.

З 5 жовтня 2010 року рішенням виконавчого комітету Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області від 5 жовтня 2010 року №99 його поставлено на квартирний облік учасника бойових дій в республіці Афганістан інваліда війни І групи.

До 25 грудня 2013 року ОСОБА_2 мав статус інваліда війни І групи, проте за висновком МСЕК № 204323 від 25 грудня 2013 року набув статусу інваліда II групи безстроково.

Проте, з моменту постановлення на квартирний облік позивача не було забезпечено жилою площею.

Вирішуючи спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте з такими висновками колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Приписи пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства. Поняття «житлові відносини» в контексті змісту наведеної норми включає і право на одержання житла в зв'язку з проходженням публічної служби, оскільки норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Водночас, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а тому, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 2 грудня 2014 року у справі № 21-530а14, яка відповідно до положень статті 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом прав, що випливають з житлових правовідносин, зокрема, щодо реалізації права на першочергове отримання житла, цей спір не є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому вказана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно із частиною першою статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвалених судових рішень та закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 157, 220, 222, 223, 228, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Департаменту капітального будівництва Харківської обласної державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22 травня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2014 року - скасувати.

Провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді