Справа № 817/679/16
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2016 р.Р і в н е 817/679/16
17год. 30хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М. за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача: представники ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_5 газети "Рідний край"
до Головного територіального управління юстиції в Рівненській області
про скасування наказу
В С Т АН О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся позивач газета «Рідний край» з позовом до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про скасування наказу № 326 від 29.05.2009 щодо визнання свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації «Рідний край» таким, що втратило чинність, та зобов'язання відкликати повідомлення про скасування реєстрації свідоцтва за місцем його направлення.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України суд здійснив заміну первинного позивача на належного редакцію газети «Рідний край» на підставі спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 27.05.2016.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, пояснили суду, що в квітні 2016 року редакції газети стало відомо про прийняття Головним управлінням юстиції у Рівненській області наказу № 326 від 29.05.2009 про визнання свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації «Рідний край» таким, що втратило чинність. Однак, представники позивача вважають такий наказ необґрунтованим та протиправним, оскільки всупереч зазначеній у наказі підставі його прийняття нездійснення випуску газети протягом одного року з дня одержання свідоцтва, позивач випускав друкований ЗМІ протягом 1999 року. Крім того, про існування такого наказу не знали ні редакція газети, ні засновники Гощанська районна рада, районна державна адміністрація. За таких обставин, представники редакції газети «Рідний край» просять суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач Головне територіальне управління юстиції в Рівненській області проти позову заперечило. Представники відповідача в судовому засіданні вказали, що відповідно до статті 16 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» засновник (співзасновник) зберігає право розпочати випуск друкованого засобу масової інформації протягом одного року з дня одержання свідоцтва. В разі пропуску цього строку без поважних причин свідоцтво про державну реєстрацію втрачає чинність. Згідно з п.2.17 Положення про державну реєстрацію друкованих засобів масової інформації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 21.02.2006 №12/5, у разі пропуску цього строку без поважних причин реєструючий орган визнає свідоцтво про державну реєстрацію таким, що втратило чинність, та вносить відомості про це до Державного реєстру друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як субєктів інформаційної діяльності. Про прийняте рішення реєструючий орган повідомляє засновника (співзасновника) видання. Тому, як зазначають представники відповідача, було визнано свідоцтво таким, що втратило чинність, на підставі нездійснення позивачем випуску газети протягом року з моменту реєстрації. Крім того, представники Головного територіального управління юстиції в Рівненській області вказали, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки оспорюваний наказ датований 2009 роком, а редакція газети «Рідний край» звернулася до суду лише в травні 2016 року. Засновник газети Гощанська районна рада була повідомлена про прийняття даного наказу відповідно до листа від 29.05.2009. На думку представників відповідача, у звязку з відкритим доступом з 2008 року до Державного реєстру друкованих засобів масової інформації позивач міг дізнатися про визнання свідоцтва таким, що втратило чинність. Пропуск строку звернення до суду, відповідно до позиції представників відповідача, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. За таких обставин, відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 07.09.1999 Міністерством інформації України здійснено перереєстрацію друкованого засобу масової інформації газети «Рідний край» та видано свідоцтво про державну реєстрацію серії РВ № 247 від 07.09.1999.

Засновниками друкованого засобу масової інформації є Гощанська районна рада, Гощанська районна державна адміністрація та колектив редакції «Рідний край».

29.05.2009 Головним управлінням юстиції у Рівненській області прийнято наказ № 326, відповідно до якого на підставі статті 16 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», пункту 2.17 Положення про державну реєстрацію друкованих засобів масової інформації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 21.02.2006 № 12/5, свідоцтво про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації «Рідний край» визнано таким, що втратило чинність (а.с.75).

Рішення прийняте на підставі правового висновку про визнання свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації газети «Рідний край» серія РВ № 247 таким, що втратило чинність, погодженого заступником начальника Головного управління юстиції у Рівненській області та затвердженого начальником Головного управління юстиції у Рівненській області (а.с.76).

За змістом цього висновку, правовою експертизою встановлено, що засновник видання «Рідний край» не розпочав випуск друкованого ЗМІ протягом одного року з дня одержання свідоцтва про державну реєстрацію, відповідні контрольні примірники видання в управління юстиції не надходили.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість спірного наказу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої та четвертої статті 1 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 16.11.1992 № 2782-ХІІ (далі Закон № 2782-ХІІ) під друкованими засобами масової інформації (пресою) в Україні розуміються періодичні і такі, що продовжуються, видання, які виходять під постійною назвою, з періодичністю один і більше номерів (випусків) протягом року на підставі свідоцтва про державну реєстрацію.

Друкований засіб масової інформації вважається виданим, якщо він підписаний до виходу в світ і видрукуваний будь-яким тиражем. Сфера розповсюдження друкованого засобу масової інформації не обмежується.

Згідно з частиною 2 статті 16 Закону № 2782-ХІІ засновник (співзасновники) зберігає право розпочати випуск друкованого засобу масової інформації протягом одного року з дня одержання свідоцтва. В разі пропуску цього строку без поважних причин свідоцтво про державну реєстрацію втрачає чинність.

Пунктом 2.17 Положення про державну реєстрацію друкованих засобів масової інформації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 21.02.2006 № 12/5 регламентовано, що засновник (співзасновники) зберігає(ють) право розпочати випуск друкованого ЗМІ протягом одного року з дня одержання свідоцтва про державну реєстрацію. У разі пропуску цього строку без поважних причин реєструючий орган визнає свідоцтво про державну реєстрацію таким, що втратило чинність, та вносить відомості про це до Державного реєстру друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності. Про прийняте рішення реєструючий орган повідомляє засновника (співзасновників) видання.

Отже, у межах спірних правовідносин встановленню підлягають обставини випуску позивачем названого друкованого ЗМІ протягом року з дня одержання ним свідоцтва, оскільки лише невиконання цієї вимоги має правовим наслідком втрату чинності відповідного свідоцтва.

Згідно з позицією відповідача, яку наведено у правовому висновку, підтвердженням випуску друкованого ЗМІ відповідно до статті 33 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» є контрольні примірники видання, які безоплатно надсилаються реєструючому органу відразу після надрукування.

Суд не погоджується з такою позицією відповідача.

Відповідно до статті 33 Закону № 2782-ХІІ контрольні примірники періодичних і таких, що продовжуються, видань відразу після надрукування безоплатно надсилаються редакцією засновникові (співзасновникам) і реєструючому органу.

Поряд із цим, згідно з пунктом 8 частини 2 статті 41 Закону № 2782-ХІІ порушення порядку надсилання контрольних примірників віднесено до порушень законодавства України про друковані засоби масової інформації.

Відповідно до третьої частини вказаної норми за ці порушення винні особи притягаються до дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності згідно з чинним законодавством України.

Отже, санкція за порушення вимог статті 33 Закону № 2782-ХІІ не передбачає втрату чинності свідоцтвом про реєстрацію друкованого ЗМІ.

Відповідачем не надано доказів притягнення осіб до відповідальності у зв'язку із не направленням контрольного примірника видання.

Відповідно, сама по собі відсутність контрольного примірника періодичного видання не може беззаперечно свідчити на користь того, що друкований засіб масової інформації не випускався взагалі, а може свідчити лише про порушення вимог Закону щодо порядку його надсилання, за яке чинним законодавством передбачено відповідальність. При цьому, така відповідальність не пов'язана із втратою чинності свідоцтва.

Судом встановлено, що чинне законодавство надає право реєструючому органу визнавати свідоцтво таким, що втратило чинність лише у випадку, якщо видавцем не розпочато випуск друкованого ЗМІ протягом одного року з дня одержання свідоцтва без поважних причин.

Однак, матеріалами справи підтверджується той факт, що редакцією газети «Рідний край» протягом одного року з дня одержання свідоцтва, тобто з 07.09.1999 розпочато випуск друкованого засобу масової інформації. На підтвердження цього позивачем надано суду примірники газети від 18.09.1999 №73 (7335) та від 18.12.1999 № 99 (7361) (а.с.35-38).

Тобто позивачем доведено обставини фактичного здійснення друку та розповсюдження друкованого ЗМІ у 1999 році.

Таким чином, у справі наявні належні та допустимі докази беззаперечного підтвердження обставин випуску газети «Рідний край» у межах річного строку з дня одержання позивачем свідоцтва про реєстрацію вказаного друкованого ЗМІ.

Відповідач як субєкт владних повноважень на противагу цьому не довів факту порушення позивачем вимог законодавчої норми, передбаченої частиною 2 статті 16 Закону № 2782-ХІІ, що є єдиною законною підставою для втрати чинності свідоцтвом про державну реєстрацію.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідачем протиправно визнано таким, що втратило чинність, свідоцтво про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації - газети «Рідний край», тому оскаржуваний наказ № 326 від 29.05.2009 прийнято з порушенням вимог чинного законодавства і за відсутності для цього визначених частиною 2 статті 16 Закону № 2782-ХІІ підстав.

Щодо вимоги редакції газети «Рідний край» про відкликання повідомлення про скасування реєстрації свідоцтва за місцем його направлення, то в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають з огляду на наступне.

Законом України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», Положенням про державну реєстрацію друкованих засобів масової інформації, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 21.02.2006 № 12/5, Положенням про Державний реєстр друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 21.06.2007 № 412/5, не передбачений ні порядок направлення повідомлення про визнання свідоцтва таким, що втратило чинність, ні порядок відкликання такого повідомлення. Тому, в цій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Разом з тим, у випадку, якщо порушення з боку субєктів владних повноважень ще не припинені, суд установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси позивача, самостійно обравши при цьому спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод і інтересів.

Відповідно до ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Тобто, нормами чинного КАС України передбачено право суду у виключних випадках виходити за межі позовних вимог, якщо буде з'ясовано, що це необхідно для забезпечення повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Частиною 2 статті 162 КАС України встановлено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому, судом встановлено, що згідно з підпунктом 1.1 Положення про Державний реєстр друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 21.06.2007 № 412/5 (далі Положення №412/5) Реєстр - це електронна база даних, яка містить інформацію про всі друковані засоби масової інформації, додатки до друкованих засобів масової інформації у вигляді видань газетного та журнального типу, що видаються на території України, незалежно від сфери розповсюдження, тиражу і способу їх виготовлення (далі - Друковані ЗМІ) та інформаційні агентства як суб'єкти інформаційної діяльності, що засновуються та/або діють в Україні (далі - Інформагентства).

Підпунктами 1.2 та 1.4 Положення №412/5 встановлено, що держателем Реєстру є Міністерство юстиції України, що забезпечує його функціонування; реєстратором Реєстру - Міністерство юстиції України та структурні підрозділи головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі з питань державної реєстрації.

Відповідно до підпункту 2.7.21 Положення № 412/5, про зареєстрований друкований ЗМІ до Реєстру вносяться, зокрема, відомості щодо дати втрати чинності свідоцтва про державну реєстрацію друкованого ЗМІ.

Водночас, оскільки названим Положенням не визначено порядку вилучення таких відомостей, в тому числі у разі визнання протиправним та скасування рішення, на підставі яких такі відомості внесено, суд вважає, що порушене право позивача у такому разі може бути поновлено у судовому порядку.

Тому, для захисту порушеного права суд виходить за межі позовних вимоги та вважає за необхідне зобовязати відповідача, як реєстратора Державного реєстру друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності, вилучити з Реєстру відомості про втрату чинності свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації газети «Рідний край».

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду як на підставу для відмови у задоволенні позову, судом відхиляються, оскільки відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до суду є підставою для залишення судом адміністративного позову без розгляду, а не підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, судом встановлено, що позивач редакція газети «Рідний край» звернулася до суду з адміністративним позовом у встановлений законом строк.

За приписами частини 1 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Про оскаржуваний наказ Головного управління юстиції у Рівненській області № 326 від 29.05.2009 позивач дізнався лише у квітні 2016 року з відповіді Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (а.с.6). З адміністративним позовом редакція газети «Рідний край» звернулася 06.05.2016, тобто в межах строку звернення до суду.

Надання відповідачем листа від 29.05.2009 № 11-03-39/51 (а.с.24), адресованого Гощанській районній раді, як засновнику друкованого засобу масової інформації, про повідомлення щодо визнання свідоцтва газети «Рідний край» таким, що втратило чинність, не може вважатися доказом належного повідомлення позивача про прийнятий наказ від 29.05.2009 № 326, оскільки відповідачем поданий суду лише примірник листа, але не докази належного його надіслання та вручення. Крім того, Гощанська районна рада та редакція газети "Рідний край" є різні юридичні особи.

Відповідач зсилається на той факт, що вимога законодавства про обовязок повідомлення реєструючим органом засновника (співзасновника) видання про визнання свідоцтва таким, що втратило чинність, набрала чинності лише з 27.10.2015, з моменту внесення змін до пункту 2.17 Положення про державну реєстрацію друкованих засобів масової інформації відповідно до Наказу Міністерства юстиції № 1860/5 від 01.10.2015.

Однак, недоведення до відома особи (зокрема, юридичної особи) змісту акту індивідуальної дії, який стосується безпосередньо прав, обовязків такої особи, суперечить принципу юридичної визначеності як одного із фундаментальних аспектів верховенства права.

Фактично суб'єктом владних повноважень порушено принцип захисту обґрунтованих сподівань (reasonable expectations), який тісно пов'язаний із принципом юридичної визначеності (legal certainty) і є невід'ємним елементом принципу правової держави та верховенства права. Як відзначено у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприяття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-яка особа, перед тим, як вдатися до певних дій, мала змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть. Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Європейський суд підкреслює, що оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист (справа «Мельник проти України» рішення від 28.03.2006 року).

Окрім цього, у рішеннях по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилання Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на відкритий доступ з 2008 року до Державного реєстру друкованих засобів масової інформації, де позивач міг дізнатися про визнання свідоцтва таким, що втратило чинність, також судом не приймається як обґрунтування відповідачем пропущення позивачем строку звернення до суду, оскільки внесення відомостей до Державного реєстру не може вважатися належним доведенням до відома друкованого засобу масової інформації прийнятого щодо нього рішення субєкта владних повноважень.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про подання позивачем адміністративного позову у встановлений законодавством строк та про обгрунтованість позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує судові витрати, здійснені позивачем, відповідно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати наказ Головного управління юстиції в Рівненській області №326 від 29.05.2009 щодо визнання свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації - газети "Рідний край" таким, що втратило чинність.

Зобов'язати Головне територіальне управління юстиції в Рівненській області вилучити з Державного реєстру друкованих засобів масової інформації та інформаційних агенств як суб'єктів інформаційної діяльності відомості про втрату чинності свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації - газети "Рідний край".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_5 газети "Рідний край" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного територіального управління юстиції в Рівненській області судовий збір у розмірі 689 (шістсот вісімдесят дев'ять) грн. 00 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.