Справа № 818/330/16
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 р.Справа № 818/330/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бартош Н.С. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання - Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про зобов'язання вчинити дії, -

В с т а н о в и л а:

23.03.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить зобов'язати відповідача Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. (далі - відповідач, Уповноважена особа) подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо нього, як про вкладника ПАТ «Дельта Банк», який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду на підставі договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращій від Миколая» у доларах США № 008-18000-250215 від 25.02.2015 року.

Позивач зазначає, що він, як вкладник АТ «Дельта Банк» відповідно до договору банківського вкладу № 008-18000-250215 від 25.02.2015 року, мав отримати від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб грошові кошти в розмірі суми вкладу, в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на момент введення в банку тимчасової адміністрації.

Позивач вважає висновок відповідача про те, що зазначений договір банківського вкладу, що був укладений 25.02.2015 року між ним та АТ «Дельта Банк» (Сумське відділення), є нікчемним суперечить вимогам чинного законодавства.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано обґрунтованістю рішення відповідача про те, що договір банківського вкладу від 25.02.2015 року № 008-18000-250215, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 25.02.2015 року до цього договору, є нікчемним.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись фактично на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове - про задоволення адміністративного позову.

Скаржник зазначає, що висновки суду про те, що: позивача не було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду у зв'язку з визнанням договору банківського вкладу від 25.02.2015 року № 008-18000-250215, в тому числі і додаткова угода № 1 від 25.02.2015 року до цього договору, нікчемним не відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи і не підтверджуються належними та допустимими доказами та суперечить вимогам ст. 1058, 1060, 1062 ЦК України та ст. 58 Конституції України.

Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на час прийняття відповідачем рішення щодо нього не прийнятий нормативно-правовий акт про порядок виявлення нікчемних правочинів (договорів), а також дій цього Фонду у разі їх виявлення. Само по собі повідомлення про нікчемність правочину, без наведення конкретних обставин та підстав нікчемності, на думку скаржника, не може бути належним доказом по справі.

Визначена відповідачем в повідомленні від 23.09.2015 року № 8821/2464 підстава для виявлення нікчемності - банк уклав правочин (у тому числі договори) умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, як вважає скаржник, не має жодного значення для тих правовідносин, що склались між позивачем та АТ «Дельта Банк».

Скаржник вказує, що відповідач не було надано доказів та судових рішень про те, що договір банківського вкладу від 25.02.2015 року № 008-18000-250215, в тому числі і додаткова угода № 1 від 25.02.2015 року до цього договору, був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Відповідачами не було надано вироку суду щодо наявності вини позивача або посадових осіб банку у намірі порушить публічний порядок.

Фактично виплативши відсотки за договором банківського вкладу відповідач підтвердив дійсність цього договору.

Доказів того, що постанова Національного банку України від 30.10.2014 року № 692/БТ, яка є банківською таємницею, доведена до відома населення, в тому числі і до позивача, у порядку встановленому законом, суду відповідачем надано не було, а тому посилання суду на цю постанову як на підставу визнання правочину нікчемним є необґрунтованим та таким, що не узгоджується із діючим законодавством та Конституцією України.

Положення постанови Правління НБУ № 365 від 16.09.2013 року «Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України» не може застосовуватися до правовідносин, що склались між ним та банком, оскільки платіжне доручення від 25.02.2015 року № 46455910 про перерахування коштів в іноземній валюті проводились на рахунок НОМЕР_1, який є вкладним (депозитним), а не поточним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга згідно положень ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) задоволенню не підлягає, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року слід залишити без змін.

За приписами ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно із ст. 73 Закону України від 07.12.2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» (тут і далі - в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких зокрема належать, - обмеження, зупинення чи припинення здійснення окремих видів здійснюваних банком операцій (п. 7 ч. 1 ст. 73); віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного (п. 12 ч. 1 ст. 73).

Постановою Національного банку України від 17.08.2012 року № 346 затверджене Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, яке (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначає підстави і порядок запровадження Національним банком особливого режиму контролю за діяльністю банків і філій іноземних банків, застосування заходів впливу, фінансових санкцій за порушення банками, філіями іноземних банків та іншими особами, які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку, банківського законодавства та нормативно-правових актів Національного банку, здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, а також у разі застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі в банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи.

При цьому, відповідно до п.п. 1.3 п. 1 розділу 1 цього Положення «обмеження операцій» це тимчасова, на визначений строк, заборона банку здійснювати окремі види операцій з урахуванням установлених обмежень за видом/обсягом/сумою/колом клієнтів/регіоном.

Постановою Правління Національного банку України № 692/БT від 30.10.2014 року до АТ «Дельта Банк» застосовані заходи впливу - банк на строк до 180 днів віднесений до категорії проблемних, з метою фінансового оздоровлення для банку запроваджені певні обмеження в здійсненні окремих видів операцій, зокрема:

- не допускати проведення будь-яких операцій за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів укладених до набрання чинності цієї постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Наказом ПАТ «Дельта Банк» № 2650 від 03.11.2014 року «щодо стабілізації діяльності Банку» було визначено коло відповідальних осіб за виконання банком зазначеної постанови Правління Національного банку України (а.с. 44).

При цьому, як встановлено в рішенні виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів (протокол від 15.09.2015 року) керівників структурних підрозділів АТ «Дельта Банк» було повідомлено про обмеження на здійснення певних операцій, встановлених постановою Правління НБУ № 692/БT від 30.10.2014 року лише 15.01.2015 року.

22.02.2015 року між АТ «Дельта Банк» (Сумське відділення) та ОСОБА_1 укладений договір № 008-18000-250215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращій від Миколая» у доларах США» з відкриттям вкладного (депозитного) рахунку НОМЕР_1 (а.с. 14) разом з додатковою угодою № 1 до нього (а.с. 15).

Фактично суттю додаткової угоди до договору банківського вкладу є зміна редакції п. 1.8 цього договору. Так п. 1.8 договору банківського вкладу в редакції додаткової угоди передбачалась можливість зарахування вкладу на рахунок його вкладника шляхом перерахування коштів з відкритого у АТ «Дельта Банк» (Сумське відділення) поточного рахунку іншої особи - резидента.

25.02.2015 року з рахунку НОМЕР_2 вкладника АТ «Дельта Банк» (Сумське відділення) ОСОБА_5 на рахунок позивача ОСОБА_1 - НОМЕР_1 Сумським відділенням АТ «Дельта Банк» перераховані кошти в розмірі 4.613 доларів США (а.с. 16).

Постановою Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесений до категорії неплатоспроможних. Цією ж постановою визнана такою, що втратила чинність постанова Правління Національного банку України від 30.10.2014 року № 692/БТ (а.с. 31-32).

02.03.2015 року рішенням № 51 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» запроваджена тимчасова адміністрація та призначена Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» - Кадиров В.В. (а.с. 33, 34, 35).

За положеннями ч. 1 ст. 26 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції Закону, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції Закону, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) Уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до ст. 38 цього Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст. 38).

При цьому, ст. 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань. Аналіз положень ст. ст. 190, 509 Цивільного кодексу України показує, що майновим зобов'язанням є зобов'язання боржника передати кредитору майно (річ, сукупність речей, майнові права та обов'язки) або сплатити певну грошову суму на підставах, встановлених ст. 11 цього кодексу.

Законом України від 16.07.2015 року N 629-VIII, що набрав чинності з 12.08.2015 року, частина 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» викладена в новій редакції: «Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті».

15.09.2015 року комісія з перевірки правочинів (договорі) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк», що призначена наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» № 408 від 29.05.2015 року, затвердила результати перевірки договору № 008-18000-250215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращій від Миколая» у доларах США», що був укладений 25.02.2015 року між АТ «Дельта Банк» (Сумське відділення) та ОСОБА_1 Комісія визначилась про те, що зазначений договір не відповідає п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с. 52-54).

23.09.2015 року за вих. № 8821/2464 представником АТ «Дельта Банк» позивач ОСОБА_1 повідомлений про нікчемність Договору банківського вкладу (депозиту) № 008-18000-250215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращій від Миколая» у доларах США» (а.с. 17).

Постановою Правління Національного банку України № 664 від 02.10.2015 року відкликана банківська ліцензія ПАТ «Дельта Банк» і прийнято рішення про ліквідацію банку.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1068 ЦК України встановлено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 ЦК України).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ст. 1074 ЦК України, п. 7 ч. 1 ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» і на виконання постанови Правління Національного банку України № 692/БT від 30.10.2014 року ПАТ «Дельта Банк» (Сумське відділення) був зобов'язаний обмежити право клієнта банку ОСОБА_5 щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на її рахунку, безпосередньо, - розпорядження від 25.02.2015 року про перерахування грошових коштів у розмірі 4613 доларів США з її рахунка на рахунок, викритий 25.02.2015 року позивачем ОСОБА_1

Пунктом 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, що була чинною на час укладання договору банківського вкладу) установлено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з такої підстави - банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Колегія суддів зазначає, що зазначена норма має імперативний характер.

З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що ПАТ «Дельта Банк» (Сумське відділення) 25.02.2015 року уклав з позивачем ОСОБА_1 договір № 008-18000-250215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращій від Миколая» у доларах США» та додаткову угоду № 1 до цього договору, умови якої прямо суперечать приписам п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Також правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року (справа N 6-1601цс15).

Наведене дає підстави колегії суддів дійти висновку про те, що в силу ч. 2 ст. 215 ЦК України, п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» договір № 008-18000-250215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращій від Миколая» у доларах США», укладений 25.02.2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта-Банк» з урахуванням додаткової угоди до цього договору від 25.02.2015 року, зазначений договір відповідачем обґрунтовано визнаний нікчемним.

Отже відповідач - Уповноважена особа обґрунтовано не вніс дані про позивача ОСОБА_1 до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8 до Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами).

Доказів зворотного позивачем та його представником судам першої та апеляційної інстанції не надано та самостійно судом не встановлено.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1

При цьому колегія суддів зазначає, що форма прийняття відповідачами рішень про визнання правочинів (у тому числі договорів) такими, що в силу ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом дійсно не передбачена. Разом з тим, колегія суддів вважає, що запроваджена відповідачем форма прийняття рішення - розгляд питання Комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк», яка призначена наказом відповідача, та висновок якої затверджується цим відповідачем, не впливає на законність прийнятого рішення, зокрема, рішення про визнання нікчемним договору № 008-18000-250215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращій від Миколая» у доларах США», укладеного 25.02.2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта-Банк» з урахуванням додаткової угоди № 1 до цього договору.

Під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій відповідачем Фондом не заявлено про позбавлення відповідача Уповноваженої особи з 12.08.2015 року повноважень діяти в інтересах Фонду відповідно до положень ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, що є чинною з 12.08.2015 року.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції Закону України від 16.07.2015 року N 629-VIII) фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З урахуванням даної норми закону, колегія суддів не приймає до уваги доводи представника скаржника про те, що факт нарахування банком його клієнту відсотків за договором № 008-18000-250215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращій від Миколая» у доларах США» від 25.02.2015 року є свідченням безпідставності рішення відповідача Уповноваженої особи про нікчемність цього договору.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

Згідно із ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 200). Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань (ч. 2 ст. 200).

Підстав, передбачених ст. 94 КАС України для розподілу судових витрат, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 94, 160, 167, 195, 196, 198 ч. 1 п. 1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) Л.В. Мельнікова

Судді (підпис) Н.С. Бартош

(підпис) Л.О. Донець

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 06 червня 2016 року.