Справа № 826/7941/15
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року м. Київ К/800/50692/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),

Головчук С.В.,

Ліпського Д.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Київської міської ради на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року,

встановив:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради про визнання незаконними дій комісії з питань поновлення прав реабілітованих Київської міської ради щодо відмови у видачі посвідчення реабілітованого, зобов'язання виконавчого органу Київської міської ради (Київську міську державну адміністрацію) видати посвідчення реабілітованого.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що у неповнолітньому віці залишилась без опіки батька, необґрунтовано репресованого за політичними мотивами, і з цих підстав вона визнана підданою політичним репресіям та реабілітована. Маючи намір отримати посвідчення реабілітованого, позивач звернулась до комісії з питань поновлення прав реабілітованих Київської міської ради з відповідною заявою. Однак їй відмовлено у зв'язку з тим, що Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» видача посвідчення реабілітованого громадянам, які залишилися без опіки батьків у неповнолітньому віці та реабілітовані, не передбачена.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 серпня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року, позов задоволено частково. Визнано незаконними дії Київської міської ради (комісії з питань поновлення прав реабілітованих) щодо відмови у видачі ОСОБА_4 посвідчення реабілітованого. Зобов'язано виконавчий орган Київської міської ради (Київську міську державну адміністрацію) вжити передбачених нормами чинного законодавства заходів, направлених на видачу ОСОБА_4 посвідчення реабілітованого. Позов в іншій частині залишено без задоволення.

У касаційній скарзі Київська міська рада, до якої приєднався виконавчий орган Київської міської ради, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати судові рішення в частині задоволених позовних вимог. Скаргу мотивує тим, що позивач реабілітована відповідно до статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», а статтею 6 цього Закону пільги передбачені лише для осіб, перелік яких наведено у статті 1 Закону. Громадяни, які у дитячому віці постраждали від політичних репресій, Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» не охоплені, у зв'язку з чим позивач не має права на отримання посвідчення реабілітованого.

Відповідно до частини 2 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4, громадянка України, уродженка міста Мурманська (Російська Федерація), є дочкою необґрунтовано репресованого за політичними мотивами ОСОБА_5, арештованого 21 червня 1940 року, засудженого 13 серпня 1940 року особливою нарадою НКВС СРСР за ст. 58-10 КК РСФСР до 5-ти років позбавлення волі, реабілітованого Президією Мурманського обласного суду 09 січня 1956 року (кримінальну справу закрито за відсутністю складу злочину).

У зв'язку з цим позивач звернулася до комісії з питань поновлення прав реабілітованих Київської міської ради із заявою про видачу їй посвідчення реабілітованого, за результатом розгляду якої рішенням від 28 серпня 2012 року №9 їй відмовлено, оскільки Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» видача посвідчення громадянам, які залишилися без опіки батьків у неповнолітньому віці та реабілітовані, не передбачена.

Позивач оскаржила відмову комісії з питань поновлення прав реабілітованих Київської міської ради до суду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2014 року у справі №826/1348/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року, рішення Київської міської ради від 28 серпня 2012 року №9 «Про видачу посвідчення реабілітованого» скасовано.

У справі №826/1348/14 суди встановили, що з огляду на наявність у ОСОБА_4 довідки про реабілітацію, якою підтверджено визнання її підданою політичним репресіям та реабілітованою, вона має право на пільги, передбачені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», та, відповідно, має право на отримання посвідчення реабілітованого.

В статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» наведено перелік осіб, які вважаються реабілітованими. Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Статтею 3 цього Закону передбачено реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім'ями.

Відповідно до статті 4 Закону постановлено поновити реабілітованих в усіх громадських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Згідно зі статтею 6 Закону реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими комітетами відповідних місцевих Рад народних депутатів.

Відповідач вважає, що позивач не має право на отримання посвідчення, оскільки громадяни, які у дитячому віці постраждали від політичних репресій, Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» не охоплені.

Водночас, 19 листопада 1992 року Верховною Радою України прийнято постанову № 2805-XII «Про порядок надання пільг реабілітованим особам, які були репресовані за межами республіки і проживають на території України», відповідно до якої надано пільги, передбачені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», особам, які були піддані необгрунтованим політичним репресіям за рішеннями радянських органів на територіях республік колишнього СРСР, згодом реабілітовані в установленому порядку і постійно проживають в Україні. Підставою надання пільг є документи про їх реабілітацію, видані уповноваженими на це органами колишніх союзних республік Союзу РСР.

Згідно з пунктом 11 постанови Верховної Ради України від 24 грудня 1993 року № 3812-XII «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» довідки або посвідчення про реабілітацію, видані у державах - республіках колишнього СРСР або його державними органами, є чинними на території України.

Суди встановили, що згідно з довідкою про реабілітацію від 29 грудня 2007 року №13-17-2007, виданою прокуратурою Мурманської області Російської Федерації, відповідно до частини 2 статті 1-1 Закону Російської Федерації «Про реабілітацію жертв політичних репресій», позивач, як така, що залишилася у неповнолітньому віці без опіки батька, необґрунтовано репресованого за політичними мотивами, визнана підданою політичним репресіям та реабілітована.

Довідка прокуратури Мурманської області Російської Федерації від 29 грудня 2007 року №13-17-2007 користується на території України доказовою силою офіційного документа, у зв'язку з чим ОСОБА_4 вважається реабілітованою особою.

Враховуючи, що документ про реабілітацію особи, виданий уповноваженим органом однієї з колишніх союзних республік Союзу РСР, є підставою для надання пільг, передбачених Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», то статус позивача повинен визначатись згідно з цим Законом.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_4 не підпадає під перелік осіб, яким може бути видано посвідчення у розумінні Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», не спростовують той факт, що вона визнана реабілітованою.

Згідно з частиною 3 статті 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 220-1, 222, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Київської міської ради відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.

Головчук С.В.

Ліпський Д.В.