Справа № 807/1076/13-а
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 р. Справа № 876/8968/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Свалявської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Свалявської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Свалявської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби, яким просив скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 28.12.2012 року № /3267/1700/НОМЕР_1, яким йому збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 55984,86 грн. за основним платежем, та № /3266/1700/НОМЕР_1, яким йому збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 57917,50 грн., в тому числі 46334,00 грн. за основним платежем і 11583,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що на підставі наданих сторонами у справі доказів встановлено, що кошти, сплачені ФОП ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_2, призначались за придбання лісоматеріалів, які в подальшому позивач використовував в господарській діяльності. Тому суд дійшов висновку, що з боку ФОП ОСОБА_1 відсутнє порушення вимог Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» та Законів України «Про податок із доходів фізичних осіб» і «Про податок на додану вартість». В свою чергу податковий орган не надав доказів безтоварності господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3, а позивач надав докази, які підтверджують товарність таких операцій.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що в цій частині висновки суду не відповідають обставинам справи, а також суд порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в акті Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Львівської області про результати документальної перевірки ФОП ОСОБА_2 зазначено, що в ході даної перевірки було встановлено відсутність реальної можливості поставок товарів (робіт, послуг) ФОП ОСОБА_4 та проведення безтоварних операцій від контрагентів-постачальників, що свідчить про укладення угод без мети настання реальних наслідків. Господарські операції між ФОП ОСОБА_4 та його контрагентами-постачальниками не підтверджуються з врахуванням реального часу їх здійснення, місцезнаходженням майна, наявності трудових ресурсів, виробничих та складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, засобів для транспортування та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій у зазначених обсягах, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності. З врахуванням відомостей, зафіксованих в зазначеному акті, відповідач дійшов висновку, що господарські операції між ФОП ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_2 мали безтоварний характер і вчинялись без мети реального настання правових наслідків, а лише для заниження об'єкту оподаткування. Також податковий орган на підтвердження своїх висновків посилається на відсутність документів, що підтверджують транспортування товарів від ФОП ОСОБА_2 до позивача. Також відповідач посилається на факт порушення кримінальної справи щодо ФОП ОСОБА_5, який згідно з бухгалтерськими документами був постачальником ФОП ОСОБА_2, за ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах та підроблення і використання завідомо підроблених документів.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Як встановив суд, 07-12.11.2012 року працівники Свалявської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби провели документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань фінансово-господарських взаємовідносин з ФОП ОСОБА_2 за період з 01.01.2009 року до 31.12.2010 року, за результатами якої складено акт від 19.11.2012 року № 7/1700/НОМЕР_1.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п. 4.1 ст. 4, пп. пп. 7.4.1, 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 46334,00 грн., та ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» і ст. ст. 19, 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 55984,86 грн.

На підставі акту перевірки Свалявська міжрайонна державна податкова інспекція Закарпатської області Державної податкової служби прийняла податкові повідомлення-рішення від 28.12.2012 року № /3267/1700/НОМЕР_1, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 55984,86 грн. за основним платежем, та № /3266/1700/НОМЕР_1, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 57917,50 грн., в тому числі 46334,00 грн. за основним платежем і 11583,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції) згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств"

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції) валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до умов пп. 5.2.1 п. 5.2 цієї статті до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно з пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 цього Закону не включаються до складу валових витрат витрати на потреби не пов'язані з веденням господарської діяльності.

Відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 цієї статті не належать до складу валових витрат будь-які витрати, непідтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення та зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пп. 7.2.7 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції)у разі імпорту товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на отримання податкового кредиту, вважається вантажна митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку на додану вартість, або погашений податковий вексель.

Відповідно до п. п. 1.6, 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин та у відповідній редакції) податкове зобов'язання - це загальна сума податку, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, що визначена згідно з цим Законом, а податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 цього Закону податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку із придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу).

Згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит є дата здійснення першої з наступних подій: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг) або дата отримання податкової накладної.

Відповідно до пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 цього Закону податкова накладна має містити: порядковий номер податкової накладної; дату її виписування, назву юридичної особи або прізвище, Ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну назву отримувача; ціну продажу без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Згідно з пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до пп. 7.2.4. п.7.2 ст. 7 цього Закону право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону, а згідно з п. 9.6 ст. 9 цього Закону свідоцтво про реєстрацію особи як платника податку на додану вартість діє до дати його анулювання.

На підставі аналізу зазначених норм колегія суддів дійшла висновку, що формування суб'єктом господарювання податкового кредиту та валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

При цьому, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та валових витрат.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що необхідно встановити факт реальності господарських операцій, тобто фактичне поставлення товарів (послуг). Отже, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт реальності придбання товарів, вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Крім того, наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до вимог Податкового кодексу України є необхідними для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема, виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною і достатньою підставою для включення цих витрат до податкового кредиту.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена ст. ст. 2, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704.

Таким чином, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості вони повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Понесені витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей повинні оформлятися відповідними документами, які б підтверджували фактичне отримання товарно-матеріальних цінностей.

В контексті наведеного вище колегія суддів враховує наступне.

ФОП ОСОБА_1 стверджує, що в періоді, який перевірявся, він здійснював господарські операції з придбання товарів (деревини, ліспопродукції, будівельних матеріалів, металопрокату, карбаміду, вугілля, меляси бурякової, солоду житнього тощо) та послуг у ФОП ОСОБА_2 на підставі укладеного між ними договору від 01.01.2008 року № 22 на загальну суму 373232,35 грн., в тому числі податок на додану вартість 55984,86 грн.

Факт отримання від ФОП ОСОБА_1 передбаченого договором товару підтверджується накладними і податковими накладними, які описані в зазначеному вище акті перевірки та в акті від 19.06.2012 року № 60/1701/НОМЕР_2 про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства СПД-ФО ОСОБА_2 за період з 01.01.2009 року до 31.12.2011 року, складеному Державною податковою інспекцією в Миколаївському районі Львівської області.

Також позивач надав суду: копії договорів оренди виробничої площадки від 01.01.2009 року (термін дії до 31.12.2009 року) та від 01.01.2010 року (термін дії до 31.12.2010 року), укладених між ним (орендар) та ПП «Граб» (орендодавець), згідно з умовами якої позивач отримав в тимчасове платне користування виробничу площадку площею 300 м2 для зберігання продукції в с. Плоске Свалявського району Закарпатської області; копії актів прийому-передачі лісопродукції відповідно до цих договорів за І-ІV квартали 2009 року і за І-ІV квартали 2010 року, згідно з якими ФОП ОСОБА_1 (замовник) здавав, а ПП «Граб» (приймало) на зберігання лісопродукцію; копії договорів оренди (найму) транспортних засобів від 24.09.2010 року, відповідно до умов яких ОСОБА_6 (наймодавець) передає, а ФОП ОСОБА_1 (наймач) приймає в тимчасове платне користування терміном до 24.09.2013 року транспортні засоби марки УРАЛ (тип - лісовоз), а також копії свідоцтв про реєстрацію цих транспортних засобів за ОСОБА_6

Наведені вище письмові докази свідчать про реальну можливість ФОП ОСОБА_1 здійснювати господарську діяльність щодо придбання та реалізації лісопродукції, а саме її транспортування та зберігання.

Крім того, на обґрунтування реальності зазначених вище операцій позивач зазначає, що використовував придбані у ФОП ОСОБА_2 товари (лісосировина) у власній господарській діяльності, а саме реалізував їх ТзОВ «Перспектива», ТзОВ «НВП «Грифсканд-Свалява», ТзОВ «Сведвуд-Україна», ТзОВ «Фенікс-І», ПП ОСОБА_7, ПП ОСОБА_8, ТзОВ «Спектр-С», ТзОВ «Кроно-Україна», на підтвердження чого надав суду копії укладених між ним договорів поставки та купівлі-продажу, накладних і податкових накладних.

Як вбачається з перелічених вище документів, всі вони відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та надавались відповідачу при проведенні перевірки.

Також виписані ФОП ОСОБА_2 податкові накладні не мали недоліків, а порядок їх заповнення відповідає чинному на момент їх виписки законодавству.

Отже, з дня отримання податкових накладних у позивача виникло право формувати податковий кредит по взаєморозрахунках з ФОП ОСОБА_3.

В свою чергу, як правильно зазначив суд першої інстанції, викладені в акті перевірки ФОП ОСОБА_1 висновки відповідача про наведені вище порушення позивачем норм податкового законодавства сформовані не на підставі аналізу первинної документації, а ґрунтуються лише на даних акту від 19.06.2012 року № 60/1701/НОМЕР_2 про результати перевірки ФОП ОСОБА_2, складеного Державною податковою інспекцією в Миколаївському районі Львівської області, в якому, зокрема, зазначено про відсутність реальної можливості поставок товарів ФОП ОСОБА_4 та проведення безтоварних операцій від його контрагентів-постачальників.

В даному акті податковий орган вказує, що підприємства-контрагенти ФОП ОСОБА_4 не могли здійснити господарських операції з поставки йому товару з врахуванням реального часу їх здійснення, місцезнаходженням майна, наявності трудових ресурсів, виробничих та складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, засобів для транспортування та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій у зазначених обсягах, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності.

Однак, як вбачається з даного акту, такі висновки зроблені без дослідження первинних документів фінансового і бухгалтерського обліку цих підприємств, а лише на підставі відомостей наданих органами державної податкової служби за їх місцями реєстрації, в яких зазначено про відсутність даних суб'єктів господарювання за їх місцезнаходженням, в зв'язку з чим, на думку колегії суддів, такі відомості не можна вважати повністю достовірними та обґрунтованими.

Також, на думку колегії суддів, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на факт реальності господарських операцій, вчинених між останніми у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом, тобто між ФОП ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_4

При цьому, як правильно врахував суд першої інстанції, у лютому 2011 року Свалявська міжрайонна державна податкова інспекція Закарпатської області проводила документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 за період з 01.07.2009 року до 31.12.2010 року, тобто за період, який також був предметом перевірки, на підставі якої були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, за результатами якої був складений акт від 12.03.2011 року № 3/1700/1, де вказані спірні порушення не були зафіксовані, а господарські операції позивача з ФОП ОСОБА_4 не були кваліфіковані як безтоварні.

Також з врахуванням наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність товарно-транспортних накладних на перевезення товару не є достатнім та беззаперечним доказом відсутності факту реального здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_4, оскільки на підтвердження реальності цих операцій позивач надав податковому орагну і суду належні первинні документи фінансового і бухгалтерського обліку, а товарно-транспортна накладна та подорожній лист не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Крім того, відсутність або дефектність складення окремих документів бухгалтерського обліку, в тому числі товарно-транспортної накладної, у договорах постачання не може бути беззаперечним доказом невиконання договірних зобов'язань у разі підтвердження реального виконання угоди іншими обов'язковими документами первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Також колегія суддів враховує, що на момент здійснення господарських операцій з позивачем ФОП ОСОБА_4 був зареєстрований у встановленому порядку як суб'єкт підприємницької діяльності, не був виключений з ЄДРПОУ, перебував на обліку в органах державної податкової служби та був зареєстрований платником податку на додану вартість.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі належних, допустимих та достатніх доказів встановлено факти реального придбання ФОП ОСОБА_1 у ФОП ОСОБА_4товарів для використання у власній господарській діяльності, підтвердження здійснення господарських операцій первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, тому у податкового органу не було достатніх підстав для висновків про неправомірність формування позивачем податкового кредиту та об'єкта оподаткування з податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Свалявської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року у справі № 807/1076/13-а за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Свалявської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 30.05.2016 року