Справа № 813/915/16
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року справа № 813/915/16

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.,

секретар судового засідання Фуртак А.В.,

за участі

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сколівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

Львівським окружним адміністративним судом отримано позовну заяву, в якій позивач з урахуванням уточнення до позовних вимог просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача №58к від 29.02.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді керівника відділу освіти Сколівської районної державної адміністрації Львівської області з 29.02.2016 року;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.02.2016 року по час ухвалення судового рішення із розрахунку з 29.02.2016 року до дня винесення судом рішення, враховуючи середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 186,58 грн. за кожний день.

Посилається на те, що з 23.08.2005 року до 29.02.2016 року (день звільнення) очолював посаду керівника відділу освіти Сколівської районної державної адміністрації Львівської області (далі Сколівська РДА). За цей час неодноразово заохочувався керівництвом за досягнення в роботі. Однак, як зазначив позивач, після призначення у лютому 2015 року нового голови Сколівської РДА з його боку по відношенню до ОСОБА_1 почались неправомірні дії з метою звільнення останнього із займаної посади. Так, 29.02.2016 року позивача звільнено з посади керівника відділу освіти Сколівської РДА, на підставі пункту 3 статті 40, пункту 2 статті 41, статті 431 Кодексу законів про працю України, статті 11 Закону України «Про місцеві державні адміністрації, статті 24 Закону України «Про відпустки», у звязку із систематичним невиконанням посадових обовязків. Підставою для видання розпорядження про звільнення, серед іншого, слугувала невиплата індексації працівникам установ освіти у 2015 році, а саме: дошкільних навчальних закладів, БДЮТ, райметодкабінету, ДЮСШ. Звернув увагу, що з цього приводу ним було надано усі необхідні пояснення, в т.ч. розяснено, що всі виплати, які проводились відділом освіти, здійснено виключно в межах річних кошторисних призначень. Відтак, вважає, що вини в інкримінованому йому порушенні немає, оскільки ніякого проступку не вчиняв, а діяв згідно своїх посадових обовязків та вказівок і розпоряджень керівництва. Крім того, наголосив, що ним, як державним службовцем, з метою спростування безпідставних звинувачень вимагалось проведення службового розслідування у відповідності до вимог Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 року №950, проте такого призначено не було. Водночас, вказав, що відповідач перед тим, як приймати рішення про накладення на позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення звільнення, зобовязаний був довести, як сам факт порушення, так і вину позивача, а також зазначити у звязку із чим дійшов висновку про систематичність невиконання службових обовязків та наскільки суттєвим було таке невиконання. Однак, на думку позивача, відповідач обмежився лише загальним посиланням на систематичне порушення трудових обовязків останнім, будь-які конкретні докази проступку і вини саме позивача у відповідача відсутні. До всього, додав, що йому не надано можливості ознайомитись з матеріалами подання голови Сколівської РДА про звільнення, а також з листом Департаменту освіти і науки Львівської ОДА №03-10/608 від 29.02.2016 року «Щодо погодження звільнення ОСОБА_1Я.». З огляду на вищевикладене, вважає, що його звільнення було незаконним та вчиненим з грубим порушенням чинного законодавства України.

Крім того, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.02.2016 року по час ухвалення судового рішення із розрахунку з 29.02.2016 року до дня винесення судом рішення, враховуючи середньоденну заробітну плату у розмірі 186,58 грн. за кожний день.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю, просять його задовольнити, посилаються на підстави, викладені в позовній заяві.

Від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, в яких такий просить в позові відмовити, посилається на те, що позивач невміло, всупереч вимог законодавства, розпорядився коштами, на спрямування яких він мав повноваження. Зазначив, що у певний період часу дійсно не вистачало коштів на виплату індексації, однак наслідком цього стала незаконна і безпідставна виплата впродовж девяти місяців 2015 року працівникам загальноосвітніх навчальних закладів надбавок та доплат стимулюючого характеру в максимальних розмірах. Вказане підтверджується листом Державної фінансової інспекції у Львівській області №03-13/у/7969 від 11.12.2015 року про наслідки ревізії фінансово-господарської діяльності відділу освіти Сколівської РДА. А тому, враховуючи те, що факт порушення вже був доведений ревізією, відтак, підстав для проведення службового розслідування не було. В той же час, згідно з розпорядженням Голови Сколівської РДА №138 від 30.10.2015 року позивачу оголошено догану за те, що в с. Тухля Сколівського району не забезпечено організацію своєчасної подачі тепла у Тухлянську НВК СЗШ-гімназія, що спричинило ненормальні умови навчального процесу. Ця догана, як дисциплінарне стягнення, позивачем не оскаржувалась і станом на момент розгляду даної справи в суді не втратила юридичної сили за давністю та не знята достроково. Зважаючи на викладені обставини, відповідачем у відповідності до пункту 3 статті 40, пункту 2 статті 41, статті 431 Кодексу законів про працю України, статті 11 Закону України «Про місцеві державні адміністрації, статті 24 Закону України «Про відпустки» було прийнято оскаржуване розпорядження «Про звільнення ОСОБА_1Я.». Твердження позивача про необґрунтованість такого рішення спростовуються чітко розписаними у ньому підставами, якими керувався відповідач, видаючи дане розпорядження. Щодо посилань позивача про неодноразові заохочування керівництвом, то вказав, що з часу призначення його на посаду (2014 рік) подяки та грамоти вручались лише громадськими організаціями, що підтверджується записами в трудовій книжці. Стосовно доводів про упередженість Голови Сколівської РДА у ставленні до позивача, то зазначив, що таких фактів не було, жодних порушень закону Голова Сколівської РДА по відношенню до ОСОБА_1 не вчиняв, а будь-які докази, які б свідчили про подібне відсутні. Помилковими є також і аргументи позивача про те, що йому не надано можливості ознайомитись з матеріалами подання про звільнення та з листом Департаменту освіти і науки Львівської ОДА, оскільки з такими документами останній міг вільно ознайомитись, подавши будь-яке звернення, однак він не побажав цього.

Враховуючи вищенаведене, вважає, що звільнення ОСОБА_1 було здійснено законно, підставно та обґрунтовано, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Представники відповідача позов заперечили, просять в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених в запереченнях на позов та додаткових письмових поясненнях.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що розпорядженням Голови Сколівської РДА №349 від 23.08.2005 року позивача переведено на посаду начальника відділу освіти райдержадміністрації.

Згідно наказу відділу освіти Сколівської РДА №8 від 04.02.2008 року «Про розподіл функціональних обовязків апарату відділу освіти», ОСОБА_1 керівник відділу освіти, серед іншого: керує відділом освіти, несе персональну відповідальність за виконання покладених на нього завдань; розглядає питання та вносить пропозиції щодо відзначення працівників освіти державними нагородами, присвоєння їм почесних звань, здійснює інші форми морального і матеріального стимулювання праці педагогічних та інших працівників освіти; спільно з ЦРЛ та райСЕС здійснює контроль за організацією оздоровчих заходів та станом охорони здоровя дітей, створення безпечних умов навчання і праці у закладах освіти; розпоряджається коштами в межах затвердженого кошторису витрат.

30.10.2015 року розпорядженням Сколівської РДА №138к, відповідно до статті 147 КЗпП України, позивачу за порушення трудової дисципліни (зрив опалювального сезону в Тухлянського НВК «СЗШ-гімназія») оголошено догану. Підстава: графік виконання робіт по обєкту «Реконструкція теплової траси для теплозабезпечення Тухлянської НВК «СЗШ-гімназія» в с. Тухля Сколівського району. Вказане розпорядження позивачем не оскаржувалось.

11.12.2015 року на адресу Голови Сколівської РДА надійшов лист Державної фінансової інспекції у Львівській області №03-13у/7969, згідно якого за наслідками ревізії фінансово-господарської діяльності відділу освіти Сколівської РДА (начальник ОСОБА_1, бухгалтер ОСОБА_5Я.) за період з 01.11.2013 року по 30.09.2015 року встановлено ряд порушень та недоліків, що відображені в акті ревізії №03-21/17 від 24.11.2015 року. Згаданий акт підписаний 27.11.2015 року, в т.ч. позивачем, без зауважень.

29.12.2015 року позивачем повідомлено письмовим листом №1301 відповідача про те, що порушення щодо фінансування НВК, виплати надбавки за складність та напруженість і відповідно сплата ЄСВ виникли, як наслідок відсутності фінансування з місцевого бюджету та непроведення оптимізації шкільної мережі. В свою чергу, це призвело до заборгованості з виплати заробітної плати. Зазначені видатки є законні, при умові відсутності заборгованості з виплати заробітної плати, яка виникла не з вини адміністрації відділу освіти.

31.12.2015 року Головою Сколівської РДА на виконання пункту 3 статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» повідомлено Сколівську районну раду листом №02/01-19-3229 «Щодо звільнення керівника відділу освіти районної державної адміністрації».

17.02.2016 року листом за підписом першого заступника голови Сколівської РДА №02/12-387, на виконання п. 3 доручення Голови Сколівської РДА №02 від 10.02.2016 року, зобовязано позивача надати в термін до 20.02.2016 року пояснення щодо причин невиплати індексації працівникам установ освіти у 2015 році, а саме: дошкільних навчальних закладів, БДЮТ, райметодкабінету, ДЮСШ.

У відповідь на згаданий вище лист, 26.02.2016 року позивачем надано письмові пояснення, в яких зазначено, що на вимогу фінансового управління РДА (лист №02-06/705 від 13.07.2015 року) виплата індексації працівникам освітньої галузі району була призупинена з серпня 2015 року. У грудні 2015 року, коли приймалось рішення про виплату індексації, позивач перебував на лікарняному. 14.12.2015 року відділ освіти Сколівської РДА надав пропозиції щодо внесення змін до річних кошторисних призначень для виплати заробітної плати працівникам РМК та БДЮТ (лист №1226). При погодженні суми змін до річних кошторисних призначень із начальником фінансового управління Сколівської РДА п.С.Сидорик, було отримано категоричну відмову включити до неї виплату індексації працівникам зазначених вище установ. Голова Сколівської РДА п.І.Свистун особисто не надав дозволу на збільшення річних кошторисних призначень для виплати зазначеної вище індексації. Всі інші виплати, які проводились відділом освіти, були здійснено виключно в межах річних кошторисних призначень.

В матеріалах справи містяться також пояснення позивача від 22.02.2016 року, викладені у листі №238, зі змісту яких слідує, що індексація працівникам установ освіти у 2015 році виплачувалась включно по липень місяць. Нарахування індексації було припинено із серпня на основі листа фінансового управління №02-06/705 від 13.07.2015 року. Відділом освіти листом №1197 від 04.12.2015 року було проінформовано фінансове управління про потребу додаткових коштів на невиплачену індексацію. Однак, у звязку із відсутністю кошторисних призначень не проведено нарахування та виплату працівникам дошкільних навчальних закладів, БДЮТ, райметодкабінету, ДЮСШ.

25.02.2016 року, на виконання п. 3 вищенаведеного доручення Голови Сколівської РДА №02 від 10.02.2016 року, начальником фінансового управління Сколівської РДА надано письмові пояснення №02-06/189, в яких основною причиною невиплати індексації грошових доходів громадян працівникам будинку школяра, методичного кабінету та ДЮСШ називає виплату стимулюючих надбавок та премії.

29.02.2016 року Головою Сколівської РДА на адресу директора Департамент освіти і науки Львівської ОДА скеровано лист-подання №02/01-19-494 «Щодо погодження звільнення керівника відділу освіти районної державної адміністрації» (позивача).

У відповідь на згаданий лист-подання, 29.02.2016 року директором Департамент направлено лист-відповідь №03-10/608, зі змісту якої слідує, що Департамент освіти і науки Львівської ОДА не заперечує проти звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу освіти Сколівської РДА відповідно до чинного законодавства.

29.02.2016 року Головою Сколівської РДА видано розпорядження, яким у відповідності до пункту 3 статті 40, пункту 2 статті 41, статті 431 Кодексу законів про працю України, статті 11 Закону України «Про місцеві державні адміністрації, статті 24 Закону України «Про відпустки» звільнено ОСОБА_1, керівника відділу освіти райдержадміністрації, з 29.02.2016 року, у звязку із систематичним невиконанням посадових обовязків. Підстава: розпорядження голови райдержадміністрації №138к від 30.10.2015 року «Про оголошення догани», лист фінансової інспекції у Львівській області №03-13У/7969 від 11.12.2015 року «Про наслідки ревізії фінансово-господарської діяльності відділу освіти Сколівської РДА», доручення голови райдержадміністрації №02 від 10.02.2016 року, лист відділу освіти райдержадміністрації №238 від 22.02.2016 року, лист фінансового управління №02-06/189 від 25.02.2016 року, пояснення керівника відділу освіти ОСОБА_1 від 26.02.2016 року, лист Департаменту освіти і науки облдержадміністрації №03-10/608 від 29.02.2016 року «Щодо погодження звільнення ОСОБА_1Я.», лист голови райдержадміністрації №02/01-19-3229 від 31.12.2015 року «Щодо звільнення керівника відділу освіти районної державної адміністрації».

Вважаючи дане розпорядження про звільнення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

При вирішенні спору суд враховує наступне.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст.ст. 2, 36, 40, 41 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Згідно зі статтею 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

При цьому, підставами припинення трудового договору згідно КЗпП України є, зокрема: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Так, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Слід вказати, що звільнення на підставі пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватись з дотриманням порядку і строків, викладених у статтях 148-149 КЗпП України.

За змістом частини 1 статті 148 КЗпП України догана застосовується безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Тобто, під виявленням проступку розуміється не лише виявлення факту (певного діяння), а й встановлення працівника, який учинив ці діяння, протиправність цих діянь, вину працівника, наявність шкідливих наслідків, причинового зв'язку між правопорушенням та шкідливими наслідками. Відтак, день виявлення дисциплінарного проступку не завжди може збігатися з днем його вчинення чи днем виявлення факту. Відповідно, перебіг зазначеного терміну розпочинається, коли про нього дізналася посадова особа, яка має право на застосування дисциплінарного стягнення.

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що розірвання трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України проводиться лише у разі сукупності таких умов: 1) порушення має стосуватись обов'язків, які є складовими трудової функції працівника, чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; 2) невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків повинно бути систематичним (тобто до працівника протягом року вже було застосовано дисциплінарне або громадське стягнення); 3) невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов'язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; 4) враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; 5) з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця.

Як роз'яснено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами), у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, частини 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 1471, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Пунктом 23 цієї постанови визначено, що враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Відповідно до частини 1 статті 1471 КЗпП України право застосування дисциплінарного стягнення, а отже, і догани, і звільнення, надається тому органові, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) цього працівника.

Як встановлено судом, 30.10.2015 року згідно розпорядження Голови Сколівської РДА №138к позивачу за порушення трудової дисципліни (зрив опалювального сезону в Тухлянського НВК «СЗШ-гімназія») оголошено догану. Вказана догана ним не оскаржувалась, з такою позивач погодився і відповідно, станом на момент видання спірного рішення про звільнення, така не втратила юридичної сили за давністю та не знята достроково.

ДФІ у Львівській області проводилась ревізія фінансово-господарської діяльності відділу освіти Сколівської РДА за період з 01.11.2013 року по 30.09.2015 року, за наслідками якої складено акт №03-21/17 від 24.11.2015 року.

11.12.2015 року на адресу Голови Сколівської РДА надійшов лист Державної фінансової інспекції у Львівській області №03-13У/7969 «Про наслідки ревізії фінансово-господарської діяльності відділу освіти Сколівської РДА». Ревізією, зокрема, встановлено нецільове використання коштів освітньої субвенції у сумі 1421,89 тис. гри та операції з ресурсами, проведені з порушенням чинного законодавства, що призвели до їх втрат (збитків) - 329,05 тис. гри, в тому числі незаконні витрати на оплату праці та нарахувань на неї - 217,30 тис. гри, видатки на покриття витрат сторонніх юридичних та фізичних осіб, відповідно, - 51,76 тис. гри та 8,38 тис. грн, зайве використання коштів на ремонтно-будівельні роботи 36,63 тис. гри, зайве списання дров - 2,44 тис. грн, оплата за ненадані послуги - 1,25 тис. грн, недоотримання коштів установою - 11,29 тис. гривень. Також встановлено незаконні витрати (покриття видатків спеціального фонду за рахунок коштів загального фонду), що не призвели до збитків, на загальну суму 25,47 тис. грн, нестачі - 7,94 тис. грн та інші фінансові порушення складають загальну суму 237,85 тис. гривень. За результатами вжитих заходів, забезпечено відшкодування незаконних витрат в сумі 54,20 тис. грн. (в повній сумі), відшкодовано нестачі та усунено інші фінансові порушення. Як наслідок, керівнику відділу освіти ОСОБА_1 надіслано вимоги щодо усунення виявлених ревізією недоліків і порушень, а Голову Сколівської РДА зобовязано вжити належних заходів щодо повного відшкодування виявлених ревізією порушень та недопущення в подальшому аналогічних недоліків і порушень у використанні бюджетних коштів.

Вказані висновки слугували передумовою для видання спірного розпорядження про звільнення позивача.

Слід також звернути увагу, що згідно пункту 5 Положення про відділ освіти Сколівської РДА, затвердженого розпорядженням Сколівської РДА №1к від 20.01.2014 року, відділ очолює керівник, якого призначає і звільняє з посади голова районної державної адміністрації за погодженням з заступником голови Львівської облдержадміністрації та Департаментом освіти і науки Львівської облдержадміністрації. Вказана норма продубльована і в пункті 1.4. розпорядження Сколівської РДА №15к від 25.01.2016 року.

З огляду на те, що лист Державної фінансової інспекції у Львівській області №03-13У/7969 від 11.12.2015 року адресований Голові Сколівської РДА, тобто, особі, яка має право на застосування дисциплінарного стягнення, відтак, наведене дає підстави вважати, що саме з 11.12.2015 року починається перебіг строку, коли виявлено проступок позивача, якщо такий мав місце.

За правилами частини 3 статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради може бути звільнений з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу від займаної посади, виключений з навчального закладу за умови його попередження в порядку, встановленому законом. Про таке попередження відповідний власник або уповноважений ним орган письмово повідомляє не менш ніж за 15 днів відповідну місцеву раду.

На виконання цього положення, листом №02/01-19-3229 від 31.12.2015 року Головою Сколівської РДА повідомлено Сколівську районну раду про те, що відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України передбачається звільнення ОСОБА_1 з посади керівника відділу освіти районної державної адміністрації, у звязку з систематичним невиконанням посадових обовязків.

У той же час, в силу вимог частини 1 статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Метою отримання таких пояснень є з'ясування обставин, за яких вчинено проступок для врахування цього поруч з іншими обставинами при обранні виду стягнення.

Судом встановлено, що з вимогою надати письмові пояснення відповідач звернувся до позивача лише 17.02.2016 року. Однак, не приймаючи таких до уваги, у відповідності до вимог Положення про відділ освіти Сколівської РДА, 29.02.2016 року відповідач звернувся з листами щодо погодження звільнення ОСОБА_1 до заступника голови Львівської облдержадміністрації та Департаменту освіти і науки Львівської облдержадміністрації, на що отримав схвальні відповіді.

В результаті цього, 29.02.2016 року Головою Сколівської РДА було видано спірне розпорядження «Про звільнення ОСОБА_1», керівника відділу освіти райдержадміністрації, з 29.02.2016 року, у звязку із систематичним невиконанням посадових обовязків.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що на момент застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення закінчився встановлений для цього строк. Як наслідок, роботодавцем порушено передбачений статтею 148 КЗпП України строк застосування дисциплінарного стягнення.

Суд вважає суперечливими доводи відповідача про те, що такий строк пропущено у звязку із тим, що ним вживались заходи для обєктивного зясування вини позивача в порушеннях законодавства, про які вказано в акті ревізії від 24.11.2015 року. Оскільки, як вбачається зі змісту заперечень на позовну заяву, відповідач сам же стверджує, що ним не доводився факт порушення, так як такий вже був доведений за наслідками ревізії.

Відтак, відповідач, застосовуючи такий крайній захід, як звільнення, обмежився лише висновками, викладеними у листі Державної фінансової інспекції у Львівській області №03-13У/7969 від 11.12.2015 року «Про наслідки ревізії фінансово-господарської діяльності відділу освіти Сколівської РДА», та письмовими поясненнями ОСОБА_1, не врахувавши при цьому положення частини 3 статті 149 КЗпП України, згідно з яким при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Втім, оскаржуване розпорядження не містить викладення будь-яких висновків про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, тобто у чому він безпосередньо полягав і чи взагалі був вчинений, які службові обов'язки позивачем не виконані або виконані неналежним чином, яка ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, які обставини вчиненого позивачем проступку установлені відповідачем, в т.ч. вина позивача у його вчиненні.

Окрім того, видаючи розпорядження від 29.02.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1Я.», Сколівська РДА керувалась також пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України, згідно якого трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу

Як роз'яснено в абзаці 2 пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я.

Верховний Суд України у своїй постанові від 18.04.2012 року (справа №6-4403св12) вказав, що матеріальними цінностями є цінності, що прийняті на зберігання, зберігаються на складі, відпускаються зі складу, з торгового залу, іншого сховища. А безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, збереження, транспортування, розподіл тощо.

Під термінами «зберігання», «обслуговування» і «розподіл цінностей» слід розуміти широке коло операцій по експедиції чи по відпусканню цінностей, у тому числі не пов'язаних з безпосереднім їх обслуговуванням. За загальними правилом, такі працівники у разі нестачі матеріальних цінностей несуть повну матеріальну відповідальність на підставі письмових договорів чи спеціальних законів.

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна зробити висновок, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт. Особи, які здійснюють функції обліку, охорони або управлінські функції щодо розпорядження майном та коштами підприємства, не відносяться до кола працівників, на яких у відповідних випадках поширюється дія пункту 2 частини 1 статті 41 КЗпП України.

Зазначена правова позиція узгоджується із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року (справа №6-104цс14), яка у відповідності до статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для судів.

Судом встановлено, у відповідності до Положення про відділ освіти Сколівської РДА, затвердженого розпорядженням Сколівської РДА №1к від 20.01.2014 року, та наказу відділу освіти Сколівської РДА №8 від 04.02.2008 року «Про розподіл функціональних обовязків апарату відділу освіти» до посадових обов'язків позивача відносились, зокрема: подання на затвердження голови райдержадміністрації проектів кошторису та штатного розпису відділу освіти в межах визначеної граничної чисельності та фонду оплати праці його працівників; розпорядження коштами в межах затвердженого кошторису витрат.

Проте, виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей, не становили основний зміст трудових обов'язків позивача. При цьому, будь-яких договорів про матеріальну відповідальність позивач не підписував. Водночас, як слідує зі змісту акта ревізії №03-21/17 від 24.11.2015 року (стор.16 акта), позивач неодноразово звертався до начальника фінуправління Сколівської РДА з проханням виділити додатково кошти з місцевого бюджету на погашення заборгованості по заробітній платі та для фінансування навчально-виховних комплексів. З аналогічними зверненнями позивач звертався і до Голови Сколівської РДА ОСОБА_6 та Голови Сколівської РДА ОСОБА_7, у відповідь на що отримав повідомлення про відмову, а саме, що у районному бюджеті відсутні кошти та додаткові джерела надходжень. Крім того, сесією Сколівської ради не було підтримано рішення щодо оптимізації шкільної мережі Сколівського району на 2015-2016 н.р.р., від проведення якої очікувалась економія бюджетних коштів у сумі 614,70 тис. грн. Вищенаведене в сукупності свідчить про відсутність винних дій позивача, як однієї з обовязкових ознак для звільнення з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України.

Доводи позивача про те, що після призначення у лютому 2015 року нового голови Сколівської РДА з його боку по відношенню до ОСОБА_1 почались неправомірні дії з метою звільнення останнього із займаної посади, а також про ненадання можливості ознайомитись з матеріалами подання голови Сколівської РДА про звільнення, судом не враховуються, оскільки такі не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Щодо долученої відповідачем до матеріалів справи щорічної оцінки виконання державним службовцем посадових обовязків і завдань від 25.02.2016 року стосовно ОСОБА_1, суд зазначає, що інформація, викладена в розділі 3 «оцінка безпосереднім керівником» повністю збігається із запереченнями, наданими відповідачем в судовому засіданні, оцінка яким надана вище. Більше того, щорічна оцінка позивача не слугувала підставою для видання оскаржуваного розпорядження, а тому така судом до уваги не приймається.

За змістом пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» підставами захисту порушеного права звільненої особи може бути не тільки звільнення без законних підстав, а й порушення порядку його проведення.

У даному випадку, роботодавець, видаючи розпорядження про звільнення позивача за порушення дисципліни, сам допустився порушень, що є неприпустимим.

В той же час, слід вказати, що у справах, в яких оспорюється законність звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. В свою чергу, відповідачем не надано та не озвучено належних та допустимих доказів, які б довели правомірність дій останнього при виданні розпорядження від 29.02.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що звільнення позивача є незаконним, права його порушеними, а тому підлягають захисту в обраний ним спосіб. Відтак, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді підлягають задоволенню.

Проте, вимогою позивача є поновлення його на посаді з дня звільнення, тобто з 29.02.2016, стосовно чого суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до частин 1, 4 статті 2411 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов'язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом ОСОБА_8 праці України, ОСОБА_8 юстиції України, ОСОБА_8 соціального захисту населення України від 29.07.93 року №58, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.

З аналізу вказаних норм слідує, що день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем. Таким чином, позивача слід поновити на посаді з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 01.03.2016.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Абзацом 5 підпункту 10.4 пункту 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року №7 встановлено, що задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки №616 від 25.05.2016 року, виданої відділом освіти Сколівської РДА, середньоденна заробітна плата позивача у відділі освіти Сколівської РДА, без урахування обов'язкової сплати податку на доходи фізичних осіб (15%), єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (6,1%) та військового збору (1,5%), за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню, становила 186,58 грн.

Беручи до уваги відомості, закріплені в ОСОБА_8 соціальної політики України від 20.07.2015 року №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», за період з 01.03.2016 року по 31.05.2016 року, включаючи ці дні, позивач перебував у вимушеному прогулі 62 робочих дні (березень - 22, квітень - 21, травень 19).

Сума заробітної плати, що підлягає до відшкодування за час вимушеного прогулу, вирахувана шляхом множення середньоденного заробітку (186,58 грн.) на число робочих днів за період вимушеного прогулу (62), становить 11567,96 грн.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави вважати, що відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України та як страхувальник згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», зобов'язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 11567,96 грн., утримавши із нього при виплаті податок з доходів фізичних осіб, єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування та військовий збір.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

А відтак, суд дійшов висновку про допущення постанови суду в цих частинах до негайного виконання.

На підставі статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати зі сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Сколівської районної державної адміністрації Львівської області №58к від 29.02.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1».

Поновити ОСОБА_1 на посаді керівника відділу освіти Сколівської районної державної адміністрації Львівської області з 01.03.2016 року.

Стягнути з Сколівської районної державної адміністрації Львівської області на користь ОСОБА_1 (вул. Кн. Святослава, 40/1, м. Сколе, Львівська область, 82600; РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2016 року по 31.05.2016 року включно в сумі 11567 (одинадцять тисяч пятсот шістдесят сім) гривень 96 копійок, без урахування податків і зборів.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника відділу освіти Сколівської районної державної адміністрації Львівської області з 01.03.2016 року та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць - допустити до негайного виконання.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі, до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.

Оригінал повного тексту постанови складено в одному примірнику 03.06.2016 року.