Справа № 808/1211/16
Суддя: Дуляницька Світлана Мефодіївна
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року 15год.36хв.Справа № 808/1211/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Дуляницької С.М., за участю секретаря судового засідання Філоненко Ю.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивач: ОСОБА_1

відповідача: представник Стешенко В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Прокуратури Запорізької області

про визнання протиправним та скасування наказу від 07.04.2016р. №99 к,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Прокуратури Запорізької області, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Запорізької області від 07.04.2016 за № 99к.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що оскаржуваний наказ не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки у тексті наказу відсутнє жодне посилання на норму Закону, на підставі якої здійснено закріплення позивача за Запорізькою місцевою прокуратурою № 2; у наказі відсутні відомості про трудові обов'язки, розмір оплати праці, не отримано згоду позивача на працевлаштування. Таким чином, наказ про закріплення позивача за Запорізькою місцевою прокуратурою № 2 фактично є наказом про переведення позивача на іншу роботу, що суперечить не лише вимогам чинного законодавства, а й ст. 43 Конституції України щодо вільного обрання праці та вільного погодження на неї, заборони використання примусової праці. Кодексом законів про працю України та Законом України "Про прокуратуру" не передбачено закріплення за Запорізькою місцевою прокуратурою № 2 заступника прокурора м.Запоріжжя Запорізької області старшого радника юстиції ОСОБА_1, забезпечення керівником Запорізької місцевої прокуратури № 2 контролю належного виконання службової та виконавської дисципліни, табелювання вказаної особи. Вказані дії прямо суперечать ст. 19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У зв'язку з цим позивач вважає, що наказ прокурора Запорізької області від 07.04.2016 № 99к видано з грубим порушенням вимог трудового законодавства України, у зв'язку з чим він є протиправними та підлягає скасуванню. Позивач в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та пояснив, що відповідно до Закону України "Про прокуратуру" з 15.12.2015 припинено функціонування прокуратур міст, районів, районів у містах і міжрайонних прокуратур та утворено в системі органів прокуратури України місцеві прокуратури. Наказом Генерального прокурора України від 23.09.2015 № 80ш припинено діяльність шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур та утворено місцеві прокуратури. У зв'язку з чим внесено зміни до штатного розпису прокуратури Запорізької області, яким із штатного розпису обласної прокуратури виключено прокуратуру м.Запоріжжя. Після виходу ОСОБА_1 з відпустки по догляду за дитиною, її посада - Заступник прокурора м.Запоріжжя, підлягала скороченню, про що її було попереджено 07.04.2016.

Статтею 11 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що регіональну прокуратуру очолює керівник регіональної прокуратури - прокурор області, повноваження якого визначені ст. 11 цього Закону. Зокрема, керівник регіональної прокуратури організовує діяльність регіональної прокуратури, призначає та звільняє з посад прокурорів регіональної та місцевої прокуратур, виконує інші повноваження, передбачені цим та іншими законами України та видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень.

Відповідно до розподілу службових обов'язків між керівництвом прокуратури Запорізької області загальну організацію роботи здійснює прокурор Запорізької області.

Згідно із ст. 29 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами. Статтею 91 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокурор забезпечується окремим робочим місцем та необхідними для роботи засобами. Прокуратура м.Запоріжжя, де працювала позивач до виходу у декретну відпустку, розташовувалася за адресою: вул. Я.Новицького, 5, м.Запоріжжя. На теперішній час за вказаною адресою розташована Запорізька місцева прокуратура № 2. З огляду на викладене, з метою виконання зобов'язань керівника щодо визначення працівнику робочого місця та забезпечення його необхідними для роботи засобами, прокурором Запорізької області оскаржуваним наказом закріплено позивача за Запорізькою місцевою прокуратурою № 2, у приміщенні якої було вільне робоче місце з необхідними для роботи засобами. Розподіл функціональних обов'язків між працівниками прокуратури здійснюється окремими наказами керівника, у зв'язку з чим оскаржуваний наказ прокурора області не повинен містити в собі посадові обов'язки позивача. У зв'язку з тим, що посада заступника прокурора м.Запоріжжя на час винесення оскаржуваного наказу не була передбачена штатним розписом прокуратури Запорізької області, то відповідно будь-які функціональні обов'язки не можуть бути закріплені за позивачем. А відтак, закріплення позивача за Запорізькою місцевою прокуратурою № 2 в розумінні ст. 32 Кодексу законів про працю України не є переведенням на іншу роботу, яке потребує згоду працівника, а отже, оскаржуваний наказ ніяким чином не порушує права ОСОБА_1 За наведених підстав представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд зазначає, що позивач до початку розгляду справи по суті не подавала письмових заяв про зміну підстав адміністративного позову, а тому оцінку оскаржуваному наказу суд надає з урахуванням тих підстав, про які позивач зазначає в позовній заяві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до наказу прокурора Запорізької області від 24.04.2009 № 263к, ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника прокурора м.Запоріжжя (а.с.18).

13.01.2010 наказом № 12 к, позивачу надано відпустку по вагітності і пологах з 12 січня по 17 травня 2010 року (а.с.20).

З 18.05.2010 по 31.03.2011 позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до 1-го року (наказ № 338 к від 18.01.2010 (а.с.23)).

Відповідно до наказу № 203 к від 31.03.2011 ОСОБА_3 продовжено відпустку по догляду за дитиною віком до 3-х років з 01 квітня по 30 вересня 2011 (а.с.26).

Наказом № 928 к від 03.10.2011 позивачу продовжено відпустку по догляду за дитиною з 03.10.2011 по 31.03.2012 року (а.с.29).

02.04.2012 ОСОБА_3 продовжено відпустку по догляду за дитиною до 31.03.2013 (наказ № 238 к, а.с.30).

Прокурором Запорізької області 26.02.2013 видано наказ № 192 к (а.с.32), відповідно до якого ОСОБА_1 вважається такою, що приступила до роботи на посаді заступника прокурора м.Запоріжжя з 01.03.2013.

22.07.2014 заступнику прокурора м.Запоріжжя ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною без збереження заробітної плати з 22.07.2014 по 18.12.2014 (а.с.34).

06.11.2014 видано наказ № 705 к (а.с.37), відповідно до якого ОСОБА_1 вважається такою, що приступила до роботи на посаді заступника прокурора м.Запоріжжя з 10.11.2014.

Відповідно до наказу № 216 к від 15.05.2015 (а.с.39) позивачу надано відпустку по догляду за дитиною без збереження заробітної плати з 18.05.2015 по 28.07.2015.

В період з 29.07.2015 по 31.03.2016 позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною без збереження заробітної плати відповідно до наказу № 285 к від 22.07.2015 (а.с.43).

28.03.2016 позивач подала рапорт, відповідно до якого просить приступити до роботи з 01.04.2016 у зв'язку з закінченням відпустки для догляду за дитиною (а.с.46). У зв'язку з перебуванням на лікуванні, просить про прийняте рішення повідомити письмово.

Прокурором Запорізької області 05.04.2016 видано наказ № 95к (а.с.45), відповідно до якого ОСОБА_1 вважається такою, що приступила до роботи на посаді заступника прокурора м.Запоріжжя.

07.04.2016 прокурором Запорізької області видано наказ № 99к, відповідно до якого за Запорізькою місцевою прокуратурою № 2 закріплено заступника прокурора м.Запоріжжя Запорізької області старшого радника юстиції ОСОБА_1 (а.с.47). Керівнику Запорізької місцевої прокуратури № 2 доручено забезпечити контроль належного виконання службової та виконавської дисципліни, табелювання позивача.

Позивач з даним наказом не погодилася та оскаржує його в судовому порядку.

Надаючи оцінку оскаржуваному наказу, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до положень ст. 12, пункту 1-1 Перехідних положень та п. 1 Прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" від 04.10.2014, з 15.12.2015 припинено функціонування прокуратур міст, районів, районів у містах і міжрайонних прокуратур та утворено в системі органів прокуратури України місцеві прокуратури.

У зв'язку з цим, наказом Генерального прокурора України від 23.09.2015 № 80ш з 15.12.2015 внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Запорізької області (а.с.49-52), відповідно до якого виключено, зокрема, штатний розпис прокуратури міста Запоріжжя та включено штатні розписи місцевих прокуратур: Запорізької місцевої прокуратури № 1, Запорізької місцевої прокуратури № 2, Запорізької місцевої прокуратури № 3.

Згідно п. 5-1 Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру", прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування.

Таким чином, після виходу позивача з відпустки по догляду за дитиною, посада, яку обіймала ОСОБА_1, підлягала скороченню.

Оскільки позивач тестування не проходила та у зв'язку з цим не могла бути призначена на посаду прокурора місцевої прокуратури, 07.04.2016 позивача попереджено про звільнення із займаної посади у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури.

Разом з тим, стаття 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про прокуратуру", керівник регіональної прокуратури організовує діяльність регіональної прокуратури; призначає на посади та звільняє з посад прокурорів регіональних та місцевих прокуратур у встановленому цим Законом порядку; затверджує акти з питань, що стосуються організації діяльності регіональної прокуратури; призначає на адміністративні посади та звільняє з адміністративних посад прокурорів у випадках та порядку, встановлених цим Законом; виконує інші повноваження, передбачені цим та іншими законами України. Керівник регіональної прокуратури видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень.

Відповідно до ст. 29 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами. Статтею 91 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокурор забезпечується окремим робочим місцем та необхідними для роботи засобами.

З аналізу зазначених норм видно, що до повноважень керівника регіональної прокуратури - прокурора області - віднесено забезпечення працівника належними умовами праці.

Прокуратура міста Запоріжжя, де працювала позивач до виходу у відпустку по догляду за дитиною, розташовувалася за адресою: вул.Я.Новицького, 5 м.Запоріжжя. На теперішній час за вказаною адресою знаходиться Запорізька місцева прокуратура № 2.

З огляду на зазначене, з метою гарантування права позивача на захист від незаконного звільнення та виконання зобов'язань керівника щодо визначення працівнику робочого місця та забезпечення його необхідними для роботи засобами, прокурором Запорізької області наказом № 99 к закріплено позивача за Запорізькою місцевою прокуратурою № 2.

Щодо покликань позивача на те, що в оскаржуваному наказі відсутнє нормативне обґрунтування підстав для його видання, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В ході судового розгляду справи не встановлено невідповідності оскаржуваного наказу будь-якому з наведених критеріїв. А тому не зазначення нормативно-правового акта, на підставі якого прийнято наказ, не може бути підставою для визнання такого наказу протиправним та його скасування.

Щодо покликань позивача на те, що в наказі відсутні відомості про трудові обов'язки, розмір оплати праці, суд зазначає таке.

Робота місцевих прокуратур організовується за територіальним та предметним принципами. Обсяг обов'язків, що виконує кожен працівник за своєю посадою, спеціальністю, кваліфікацією, визначається законами України, наказами, розпорядженнями керівників прокуратур тощо. Розподіл функціональних обов'язків між працівниками прокуратури здійснюється окремими наказами керівника.

Враховуючи, що позивач не призначена на будь-яку посаду в Запорізьку місцеву прокуратуру № 2, тому відсутність в оскаржуваному наказі відомостей про трудові обов'язки позивача не суперечить чинному законодавству.

Розмір оплати праці позивача визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури". Місячний посадовий оклад заступника прокурора міста з районним поділом встановлено додатком №3 до вказаної Постанови. А тому не було необхідності визначати в оскаржуваному наказі розмір оплати праці позивача.

Щодо покликань позивача на те, що наказ фактично свідчить про переведення на іншу роботу без згоди позивача, суд зазначає таке.

Під переведенням слід розуміти доручення працівникові роботи, не обумовленої трудовим договором, - зміна змісту трудової функції працівника (спеціальності, кваліфікації, посади), місця роботи, а також інших істотних умов праці, визначених при укладанні трудового договору.

Зважаючи, що позивачу в Запорізькій місцевій прокуратурі № 2 не було доручено виконання будь-якої роботи, на ОСОБА_1 не було покладено жодних обов'язків, а наказ по своїй суті спрямований на захист позивача від незаконного звільнення, суд вказані доводи позивача вважає не обґрунтованими.

А відтак, судом не встановлено обставин щодо порушення прав позивача оскаржуваним наказом № 99к від 07.04.2016, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.М.Дуляницька