Справа № 825/2475/13-а
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" червня 2016 р. м. Київ К/800/61372/13

к/800/60160/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Донця О.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційними скаргами Державної фінансової інспекції в Чернігівській області та Чернігівської митниці Міндоходів на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2013 року у справі за позовом Чернігівської митниці Міндоходів до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнанння дій протиправними та скасування вимоги,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2013 року залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2013 року позов Чернігівської митниці Міндоходів до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання дій протиправними та скасування вимоги задоволено частково. Скасовано п. 2 вимоги Державної фінансової інспекції в Чернігівській області від 30.05.2013 року №25-03-18-14/3608 "Про усунення виявлених порушень та недоліків" в частині нарахування по КЕКВ 1110 "Оплата праці працівників бюджетних установ" у сумі 10 010,20 грн. та по КЕКВ 1120 "Нарахування на заробітну плату" у сумі 3 633,70 грн. Скасовано п. 3 вимоги Державної фінансової інспекції в Чернігівській області від 30.05.2013 року №25-03-18-14/3608 "Про усунення виявлених порушень та недоліків" в частині відображення в обліку дебіторської заборгованості за невиконані роботи ТОВ "Західнобудпостач" на суму 87 449,82 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями у справі, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Не погодився із вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій і позивач та, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати в частині відмови в позові та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційних скарг, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку про таке.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, відповідно до п. 2.5 Плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ України на І квартал 2013 року головними державними фінансовими інспекторами Навозенком І.М., Саломатіним О.М. та Приходько О.М. проведена планова ревізія фінансово-господарської діяльності, в тому числі використання бюджетних коштів на підготовку та проведення в Україні частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу Чернігівської митниці за період з 01.06.2011 року по 31.12.2012 року.

Ревізію проведено з 18.03.2013 року по 07.05.2013 року відповідно до питань програми ревізії та робочого плану з відома начальника Чернігівської митниці Іванова О.В. та у присутності начальника відділу фінансів, бухгалтерського обліку та звітності - головного бухгалтера Осіпчук Л.В.

В ході проведення ревізії виявлено ряд порушень чинного законодавства з боку Чернігівської митниці, які були викладені в акті ревізії від 15.05.2013 року №25-03-21/008.

Враховуючи виявлені порушення, ДФІ в Чернігівській області пред'явлено до Чернігівської митниці вимогу від 30.05.2013 року № 25-03-18-14/3608 "Про усунення виявлених порушень та недоліків" із встановленням строку для вжиття заходів з виконання до 01.07.2013 року.

Зазначеною вимогою встановлено наступне: 1) пунктом 2: вжити заходи щодо повернення незаконно виплаченої заробітної плати у сумі 22 658,84 грн. з осіб, які її отримали безпідставно та провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум внесків до державних цільових фондів та повернути зайво сплачені кошти в сумі 8 225,15 грн. або зарахувати в рахунок майбутніх платежів; 2) пунктом 3: відобразити в обліку дебіторську заборгованість за невиконані роботи ТОВ "Західнобудпостач" на суму 178 395,02 грн. та ТОВ "Чернігівське РСУ" на суму 3 337,00 грн. та стягнути зайві видатки бюджетних коштів за не виконані роботи та не отримані послуги у сумі 181 732,02 грн. шляхом повернення коштів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій вказали, що висновки викладені в вимозі Державної фінансової інспекції не відповідають наявним у справі матеріалам та є протиправними, оскільки позивачем доведено законність дій.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду вважає передчасними такі висновки судів з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон) головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення), Інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Інспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів <…> (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Інспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Інспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Отже, такі збитки не можуть бути примусово стягнуті з підконтрольної установи шляхом вимоги, вони відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю і правильність їх обчислення, як і наявність підстав для відшкодування, перевіряє суд, який розглядає відповідний позов, а не позов підконтрольної установи про визнання протиправною вимоги про відшкодування збитків, яка не породжує безпосередньо права чи обов'язки для цієї установи, оскільки обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, органом державного фінансового контролю пред'явлено вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії. При цьому пункти 2 та 3 вимоги вказують на виявлені збитки та їхній розмір.

Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій про можливість скасування вказаних пунктів оскаржуваної вимоги Держфінінспекції є помилковим.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 13 травня 2014 року №21-89а14, від 28 жовтня 2014 року №21-462а14, від 20 січня 2015 року №21-603а14, від 10 лютого 2015 року № 21-632а14, від 09 червня 2015 року № 21-174а15.

Зважаючи на викладене, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Чернігівській області задовольнити.

Касаційну скаргу Чернігівської митниці Міндоходів задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2013 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення.

В задоволенні позову Чернігівської митниці Міндоходів до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнанння дій протиправними та скасування вимоги - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: