Справа № 826/1712/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року місто Київ №826/1712/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Аст-Мастер»
до державної податкової інспекції у Подільському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.08.2015 № та №,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аст-Мастер» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Подільському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.08.2015 № та №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що державною податковою інспекцією у Подільському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі хибних висновків акту перевірки від 24.07.2015 №3155/26-56-22-02-03/24100025, необґрунтовано прийнято податкові повідомлення-рішення від 17.08.2015 № та №. За посиланням позивача, він є добросовісним платником податків, вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акту перевірки від 24.07.2015 №3155/26-56-22-02-03/24100025 та, відповідно, податкових повідомлень-рішень від 17.08.2015 № та №, з огляду на відсутність реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Розгляд справи №826/1712/16 здійснено у письмовому провадженні, відповідно до приписів частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Подільському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Аст-Мастер» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Брон Плюс» та покупцями за період з 01.11.2014 по 30.11.2014.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Аст-Мастер»:

- підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2, пункту 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток за 2014 рік у сумі 86 672,00 грн.;

- пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 96 302,00 грн., у тому числі за листопад 2014 року на суму 96 302,00 грн.

За результатами перевірки державною податковою інспекцією у Подільському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 24.07.2015 №3155/26-56-22-02-03/24100025 та прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 17.08.2015 №, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Аст-Мастер» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт,послуг) на загальну суму 120 377,50 грн., у тому числі: за основним платежем - 96 302,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 24 075,50 грн.;

- від 17.08.2015 №, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Аст-Мастер» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 108 340,00 грн., у тому числі: за основним платежем - 86 672,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 21 668,00 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з пунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138.1 138 Податкового кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з і пунктом 185.1 стаття 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

- придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

- придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

- отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

- ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 Податкового кодексу України, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 Податкового кодексу України) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акту перевірки державної податкової інспекції у Подільському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 24.07.2015 №3155/26-56-22-02-03/24100025 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Аст-Мастер» та його контрагентом - товариством з обмеженою відповідальністю «Брон Плюс».

З матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Аст-Мастер» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Брон Плюс» (постачальник) відбулися господарські відносини на підставі рахунків на оплату від 24.11.2014 №2711/33, від 25.11.2014 №2711/32, від 28.11.2014 №2811/119, від 28.11.2014 №2811/120, відповідно до яких товариство з обмеженою відповідальністю «Брон Плюс» (постачальник) зобов'язується поставити товариству з обмеженою відповідальністю «Аст-Мастер» (покупець) продукцію.

На підтвердження реального руху активів в процесі здійснення господарської операції з поставки продукції, позивачем надано суду копії: рахунків на оплату від 24.11.2014 №2711/33, від 25.11.2014 №2711/32, від 28.11.2014 №2811/119, від 28.11.2014 №2811/120; видаткових накладних; податкових накладних; платіжних доручень.

Також, позивачем наголошено на тому, що придбані у товариства з обмеженою відповідальністю «Брон Плюс» товари, використано товариством з обмеженою відповідальністю «Аст-Мастер» у власній господарській діяльності як комплектуючи при виробництві обладнання, машин, устаткування, а також як основні засоби третьої групи.

Так, за твердженням позивача одним із видів діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Аст-Мастер» є виробництво інших машин і устаткування загального призначення, код 28.29, на підставі власних технічних умов ТУ У 29.2-1:2007 під торговою маркою «Шторм». Господарські операції, що проводилися з товариством з обмеженою відповідальністю «Брон Плюс» були спрямовані на забезпечення виробництва машин і устаткування позивача та товари придбані у товариства з обмеженою відповідальністю «Брон Плюс» були використані як комплектуючі при виробництві обладнання, машин та устаткування, а також при проведенні ремонтів та обслуговування обладнання «Шторм».

Зокрема, позивачем зазначено, що разом з товарами позивач придбав у товариства з обмеженою відповідальністю «Брон Плюс» основні засоби третьої групи, зокрема металообробні верстати. Придбані основні засоби були оприбутковані та проведені по бухгалтерському обліку на рахунок №152, після цього вони введені в експлуатацію (рахунок бухгалтерського обліку №104) та використовуються позивачем при виробництві інших машин та устаткування загального призначення під торговою маркою «Шторм».

На підтвердження зазначеного, позивачем надано засвідчені копії актів введення в експлуатацію основних засобів, дозволу на виконання робіт від 18.06.2013 №1936.13.32 виданого територіальним управлінням Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та місті Києві, свідоцтва на знак для товарів і послуг від 25.08.2009 №111077, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно зі пунктом 138.3 статті 138 Податкового кодексу України, у цілях цього розділу суми, відображені у складі витрат платника податку, у тому числі в частині амортизації необоротних активів, не підлягають повторному включенню до складу його витрат.

Відповідно до пункту 139.1.5 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не включаються до складу витрат витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Проте контролюючим органом висновки акту перевірки від 24.07.2015 №3155/26-56-22-02-03/24100025 зроблені без врахування названих приписів податкового законодавства.

Так, висновки контролюючого органу ґрунтуються на відсутності договорів, між товариством з обмеженою відповідальністю «Аст-Мастер» та товариством з обмеженою відповідальністю «Брон Плюс», оскільки у податкових накладних, видаткових накладних, є посилання на договори від 24.11.2014 №2711/33, від 25.11.2014 №2711/32, від 28.11.2014 №2811/119, від 28.11.2014 №2811/120, які до перевірки надано не було.

В свою чергу, товариство з обмеженою відповідальністю «Аст-Мастер» посилається на те, що, зазначені в податкових накладних договори в письмовій формі не укладались, укладено в усній формі, господарські правовідносини відбувались на підставі рахунків на оплату від 24.11.2014 №2711/33, від 25.11.2014 №2711/32, від 28.11.2014 №2811/119, від 28.11.2014 №2811/120, дати виписки яких зазначені в спірних податкових накладних як дати "договорів", що підтверджується наявними у справі рахунками на оплату. Відповідні податкові накладні зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних, дають змогу ідентифікувати контрагента позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Брон Плюс», а також підтверджують зміст та обсяг відповідних господарських операцій.

Оскільки інших недоліків окрім неправильного визначення "договір" чи "рахунок на оплату" у наданих податкових накладних судом не встановлено, що не спростовано представником відповідача, таке помилкове в них зазначення повинно розглядатись як окремий недолік, що не тягне втрати ними статусу належних документів.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17.07.2013 у справі №К/800/7790/13.

Також, контролюючим органом в акті перевірки від 24.07.2015 №3155/26-56-22-02-03/24100025 зазначено, що відповідно до реєстраційних даних товариства з обмеженою відповідальністю «Брон Плюс», керівником є ОСОБА_1. Відповідно до протоколу допиту свідка від 23.04.2015, ОСОБА_1 пояснив, що ніколи не був директором, засновником, чи головним бухгалтером товариства з обмеженою відповідальністю «Брон Плюс», жодного відношення до реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Брон Плюс» не має. З огляду на зазначене, державною податковою інспекцією у Подільському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві зроблено висновок, що ОСОБА_1 не мав на меті здійснення будь-якої господарської діяльності та не мав ніякого відношення до товариства з обмеженою відповідальністю «Брон Плюс».

Разом з тим, державною податковою інспекцією у Подільському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві не доведено наявність обвинувального вироку суду в кримінальній справі за ознаками складу злочину, передбаченого статтями 205, 212 Кримінального кодексу України, який б підтверджував фіктивний чи протиправний характер діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Брон Плюс» та/або посадових осіб товариства з обмеженою відповідальністю «Брон Плюс».

Так, згідно з частиною четвертою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, лише в питаннях чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Диспозиція наведеної правової норми прямо вказує на те, що обов'язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок.

Така обов'язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову.

Отже, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Аналогічна правова позиція була висловлена також в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17.02.2015 К/800/36300/13.

Також, відповідачем в акті перевірки від 24.07.2015 №3155/26-56-22-02-03/24100025 зазначено, що взаємовідносини позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «Брон Плюс», не мають реального товарного характеру та вчинені з метою штучного формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування. Зокрема зазначено, що товариством з обмеженою відповідальністю «Аст-Мастер» не надано будь-яких належним чином оформлених документів, які підтверджують факт транспортування товару постачальником.

Посилання відповідача на відсутність товарно-транспортних накладних при дослідженні господарських правовідносин товариства з обмеженою відповідальністю, що за твердженням контролюючого органу, свідчить про не підтвердження товарності досліджуваних операцій є необґрунтованими, оскільки товарно-транспортна накладна є транспортною документацією, яка підтверджує операції саме з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку платника податків, яким у даному випадку є позивач. Документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна, не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Вказана позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18.09.2015 у справі №К/800/29695/15.

Слід зазначити, що контролюючим органом під час судового розгляду справи не наведено суду доказів щодо порушення фіскальних інтересів держави внаслідок взаємовідносин позивача та його контрагента.

Суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що контролюючим органом не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 10.02.2015 №К/800/60809/14, від 17.02.2015 № К/800/11240/14, від 10.03.2015 №К/800/22500/14, від 17.06.2015 К/800/17269/13, від 30.07.2015 К/9991/11391/12, 12.11.2015 К/9991/71691/12.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Відповідачем не надано суду доказів щодо залучення позивача до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, як і не спростовано доводів позивача щодо використання придбаної у товариством з обмеженою відповідальністю «Брон Плюс» продукції у власній господарській діяльності.

З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що державною податковою інспекцією у Подільському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві не надано належних доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 17.08.2015 № та № прийняті обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Аст-Мастер» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.08.2015 № та №, підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Подільському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 17.08.2015 № та №.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.