Справа № 805/810/16-а
Суддя: Кірієнко В.О.
Дата ухвалення: 2016-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2016 р. Справа № 805/810/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кірієнко В.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» до Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.12.2015року за №000621501, №000631501,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Красноармійський динасовий завод» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.12.2015року за №000621501, №000631501.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Красноармійською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області було проведено позапланову документальну виїзну перевірку Публічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» з питань дотримання вимог податкового законодавства з ПДВ за період з 01.03.2015року по 31.07.2015року та податк на прибуток (за даними бухгалтерського обліку) за період з 01.03.2015року по 31.07.2015року за операціями з платниками податків ТОВ «Вест енд», ТОВ «Амірант-центр», ТОВ «Батафога», ТОВ «Байракс», ТОВ «Бастія», ТОВ «ІСА ГРУП», ТОВ «Компанія «Камєлот». За результатами перевірки відповідачем складно акт від 07.12.2015 року за №479/05-16-15-01/00191738, за висновками якого були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення від 17.12.2015року за №000621501, яким встановлено порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.201.4, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за жовтень 2014року на суму 4258542грн. (в тому числі за березень 2015року в сумі 242504грн., за квітень 2015року в сумі 1833473грн., за травень 2015року в сумі 1386781грн., за червень 2015року в сумі 795784грн.) та нараховано штрафні санкції в розмірі 2129271грн., та від 17.12.2015року за №000631501, яким встановлено порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.201.4, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачу позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість за березень 2015року у розмірі 401110грн., за червень 2015року у розмірі 282335грн., за липень 2015року у розмірі 302302грн.

Позивач вважає висновки акту перевірки необґрунтованими, а податковіе повідомлення-рішення, прийняті на підставі його висновків, протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.12.2015року за №000621501, №000631501.

Представник позивача надав через канцелярію суду заяву, відповідно до якої просив суд справу розглянути в порядку письмового провадження.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що актом від 07.12.2015 року за №479/05-16-15-01/00191738 встановлені порушення позивачем п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.201.4, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України в результаті чого позивачем зменшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за жовтень 2014року на суму 4258542грн. (в тому числі за березень 2015року в сумі 242504грн., за квітень 2015року в сумі 1833473грн., за травень 2015року в сумі 1386781грн., за червень 2015року в сумі 795784грн.) та збільшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість за березень 2015року у розмірі 401110грн., за червень 2015року у розмірі 282335грн., за липень 2015року у розмірі 302302грн за операціям з придбання товарів/послуг у ТОВ «Вест енд», ТОВ «Амірант-центр», ТОВ «Батафога», ТОВ «Байракс», ТОВ «Бастія», ТОВ «ІСА ГРУП», ТОВ «Компанія «Камєлот». Порушення позивачем діючого законодавства, виникли з підстав недотримання законодавства його контрагентами постачальниками ТОВ «Вест енд», ТОВ «Амірант-центр», ТОВ «Батафога», ТОВ «Байракс», ТОВ «Бастія», ТОВ «ІСА ГРУП», ТОВ «Компанія «Камєлот». Просив відмовити в позовних вимогах в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступне.

Позивач Публічне акціонерне товариство «Красноармійський динасовий завод» зареєстроване, як юридична особа виконавчим комітетом Красноармійської міської ради Донецької області з 21.03.1994 року (), що підтверджено свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та витягом з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій серії. Позивач є платником податку на додану вартість (т.3 арк.с.117).

Відповідач, Красноармійська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області, є юридичною особою та у відповідності до норм Податкового кодексу України є органом державної влади, уповноваженим здійснювати функцію контролю за своєчасністю, достовірністю,повнотою нарахування і сплати податків та зборів, установлених цим Кодексом, а також перевіряти достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків та зборів.

Посадовими особами відповідача було проведено позапланову документальну виїзну перевірку Публічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» з питань дотримання вимог податкового законодавства з ПДВ за період з 01.03.2015року по 31.07.2015року та податк на прибуток (за даними бухгалтерського обліку) за період з 01.03.2015року по 31.07.2015року за операціями з платниками податків ТОВ «Вест енд», ТОВ «Амірант-центр», ТОВ «Батафога», ТОВ «Байракс», ТОВ «Бастія», ТОВ «ІСА ГРУП», ТОВ «Компанія «Камєлот». За результатами перевірки відповідачем складно акт від 07.12.2015 року за №479/05-16-15-01/00191738.

Зі змісту акту перевірки вбачається що, порушення позивачем діючого законодавства, виникли з підстав недотримання законодавства його контрагентами постачальниками ТОВ «Вест енд», ТОВ «Амірант-центр», ТОВ «Батафога», ТОВ «Байракс», ТОВ «Бастія», ТОВ «ІСА ГРУП», ТОВ «Компанія «Камєлот».

Зокрема зазначено, що джерелом встановлення обставин та висновків контролюючого органу стосовно безтоварності господарських операцій позивача та його контрагентів постачальників були дані «Податкового блоку», наявність матеріалів перевірок, отриманих від ДПІ підприємств ТОВ «Вест енд», ТОВ «Амірант-центр», ТОВ «Батафога», ТОВ «Байракс», ТОВ «Бастія», ТОВ «ІСА ГРУП», ТОВ «Компанія «Камєлот» стосовно встановлення відсутності реального здійснення господарських відносин з контрагентами-покупцями, та не надання позивачем під час проведення перевірки підприємства всіх первинних документів, що підтверджують здійснення господарських відносин з ТОВ «Вест енд», ТОВ «Амірант-центр», ТОВ «Батафога», ТОВ «Байракс», ТОВ «Бастія», ТОВ «ІСА ГРУП», ТОВ «Компанія «Камєлот», а також факт того, що постачальниками ТМЦ товарно-транспортні накладні, що свідчать про перехід права власності на товар, були заповнені з порушеннями Наказу Міністерства інфраструктури України №983 від 05.12.2013року.

За висновками акту первірки були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення від 17.12.2015року за №000621501, яким встановлено порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.201.4, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за жовтень 2014року на суму 4258542грн. (в тому числі за березень 2015року в сумі 242504грн., за квітень 2015року в сумі 1833473грн., за травень 2015року в сумі 1386781грн., за червень 2015року в сумі 795784грн.) та нараховано штрафні санкції в розмірі 2129271грн., та від 17.12.2015року за №000631501, яким встановлено порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.201.4, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачу позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість за березень 2015року у розмірі 401110грн., за червень 2015року у розмірі 282335грн., за липень 2015року у розмірі 302302грн.

Судом встановлено, що на виконання умов договору №09/33/2015 від 02.03.2015р., укладеного між ТОВ «Амірант-центр» (Постачальник) та Публічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» (Покупець) постачальник зобовязувався здійснити поставку продукції виробничо-технічного призначення у власність покупця за номенклатурою, кількістю, ціною та у строки, погоджені сторонами у розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/або в відвантажувальних документах (видаткових накладних), які являються специфікаціями та складають невідємну частину Договору, з урахуванням додаткових угод (т.1 арк.с.35-38).

Факт виконання зазначеної угоди підтверджується наступними первинними документами: прибутковими ордерами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковим накладними, актами установки, дефектними актами (т. 1 арк.с.42-137, т.3.арк.с.150-159).

Розрахунки між сторонами за вищепереліченою угодою здійснювались в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями та відповідно до умов договору уступки права вимоги від 15.06.2015року за №33/96/2015 на розрахункові рахунки нового кредитора ПП «Либер Опт» (т.1 арк.с.39, арк.с.41).

Судом встановлено, що на виконання умов договору №09/34/2015 від 03.03.2015р., укладеного між ТОВ «Вест-Енд» (Постачальник) та Публічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» (Покупець) постачальник зобовязувався здійснити поставку продукції виробничо-технічного призначення у власність покупця за номенклатурою, кількістю, ціною та у строки, погоджені сторонами у розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/або в відвантажувальних документах (видаткових накладних), які являються специфікаціями та складають невідємну частину Договору, з урахуванням додаткових угод (т.1 арк.с.138-140).

Факт виконання зазначеної угоди підтверджується наступними первинними документами: прибутковими ордерами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковим накладними, актами установки, дефектними актами (т.1.арк.с.159-220, т.3 арк.с.136-149).

Розрахунки між сторонами за вищепереліченою угодою здійснювались в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями та відповідно до умов договорів уступки права вимоги від 18.05.2015року за №33/80/2015, від 25.05.2015року за №33/88/2015, від 01.07.2015року за №33/105/2015, від 03.08.2015року за №33/120/2015, від 03.09.2015року за №33/139/2015, від 20.10.2015року за №33/156/2015, від 28.10.2015року за №33/163/2015, на розрахункові рахунки нового кредитора ТОВ «Нілан Трейд», ТОВ «ОСОБА_1 Інвестмент», ТОВ «ПКФ «Амплитуда», ТОВ «Лим Сервіс», ТОВ «Сеплай Чейн Менеджмент», ПП «Ашам», ТОВ «ОСОБА_2Т.Д.» відповідно (т.1 арк.с.141-143, арк.с.145, 147, 149, 151, 154, 156, 158).

Крім того, розрахунки між сторонами за цією угодою здійснювались шляхом приймання-передачі векселів (т.3 арк.с.3).

На виконання умов договору №09/51/2015 від 01.04.2015р., укладеного між ТОВ «Бастія» (Постачальник) та Публічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» (Покупець) постачальник зобовязувався здійснити поставку продукції виробничо-технічного призначення у власність покупця за номенклатурою, кількістю, ціною та у строки, погоджені сторонами у розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/або в відвантажувальних документах (видаткових накладних), які являються специфікаціями та складають невідємну частину Договору, з урахуванням додаткових угод (т.1 арк.с.221-223).

Факт виконання зазначеної угоди підтверджується наступними первинними документами: прибутковими ордерами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковим накладними, актами установки, дефектними актами (т. 1 арк.с.231-250, т.2 арк.с.1-50, т.3 арк.с.134-135).

Розрахунки між сторонами за вищепереліченою угодою здійснювались в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями та відповідно до умов договорів уступки права вимоги від 18.05.2015року за №33/82/2015, від 20.05.2015року за №33/85/2015, від 02.06.2015року за №33/91/2015 на розрахункові рахунки нових кредиторів ТОВ «Преміум «ТД «БМК», ТОВ «Нілан Трейд», ТОВ «ОСОБА_1 Інвестмент» відповідно (т.1 арк.с.224, арк.с.226, арк.с.228, арк.с. 230).

Крім того, розрахунки між сторонами за цією угодою здійснювались шляхом приймання-передачі векселів (т.3 арк.с.2).

На виконання умов договору №09/57/2015 від 16.04.2015р., укладеного між ТОВ «Байракс» (Постачальник) та Публічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» (Покупець) постачальник зобовязувався здійснити поставку продукції виробничо-технічного призначення у власність покупця за номенклатурою, кількістю, ціною та у строки, погоджені сторонами у розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/або в відвантажувальних документах (видаткових накладних), які являються специфікаціями та складають невідємну частину Договору, з урахуванням додаткових угод (т.2 арк.с.51-52).

Факт виконання зазначеної угоди підтверджується наступними первинними документами: прибутковими ордерами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковим накладними, актами установки, дефектними актами (т. 2 арк.с.72-124).

Розрахунки між сторонами за вищепереліченою угодою здійснювались в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями та відповідно до умов договорів уступки права вимоги від 17.06.2015року за №33/98/2015, від 03.07.2015року за №030715/1, від 07.07.2015року за №33/108/2015, від 22.07.2015року за №33/110/2015, від 28.07.2015року за №33/112/2015, від 17.09.2015року за №33/145/2015, від 27.10.2015року б/н, від 28.10.2015року за №33/162/2015, від 28.10.2015року за №33/165/2015 на розрахункові рахунки нових кредиторів ПП Фірма «Енком», ТОВ «Лім Сервіс», ТОВ «ВКФ «Амплітуда», ТОВ «Румакс ЛТД», ТОВ «Актів Продакт», ТОВ «Алма Сервіс», ТОВ «Бігнікс», ТОВ «Рубікон Компані», ТОВ «ОСОБА_2Т.Д.» відповідно (т.2 арк.с.53,54, арк.с.56, арк.с.58, арк.с. 60, арк.с.62, арк.с.64, арк.с.66, арк.с.69, арк.с.71).

На виконання умов договору №09/68/2015 від 20.04.2015р., укладеного між ТОВ «Батафога» (Постачальник) та Публічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» (Покупець), постачальник зобовязувався здійснити поставку продукції виробничо-технічного призначення у власність покупця за номенклатурою, кількістю, ціною та у строки, погоджені сторонами у розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/або в відвантажувальних документах (видаткових накладних), які являються специфікаціями та складають невідємну частину Договору (т.2 арк.с.125-127).

Факт виконання зазначеної угоди підтверджується наступними первинними документами: прибутковими ордерами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковим накладними, актами установки, дефектними актами (т. 2 арк.с.136-172).

Розрахунки між сторонами за вищепереліченою угодою здійснювались в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями та відповідно до умов договорів уступки права вимоги від 18.06.2015року за №33/100/2015, від 22.06.2015року за №33/109/2015, від 03.08.2015року за №33/115/2015 на розрахункові рахунки нових кредиторів ТОВ «ВКФ «Амплітуда», ТОВ «Лім Сервіс» відповідно (т.2 арк.с.128, арк.с.130, арк.с.132, арк.с. 134).

На виконання умов договору №09/89/2015 від 28.05.2015р., укладеного між ТОВ «ІСА ГРУП» (Постачальник) та Публічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» (Покупець), постачальник зобовязувався здійснити поставку продукції виробничо-технічного призначення у власність покупця за номенклатурою, кількістю, ціною та у строки, погоджені сторонами у розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/або в відвантажувальних документах (видаткових накладних), які являються специфікаціями та складають невідємну частину Договору (т.2 арк.с.173-174).

Факт виконання зазначеної угоди підтверджується наступними первинними документами: прибутковими ордерами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковим накладними, актами установки, дефектними актами (т. 2 арк.с.183-202, т.3.арк.с.130-133).

Розрахунки між сторонами за вищепереліченою угодою здійснювались в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями та відповідно до умов договорів уступки права вимоги від 28.07.2015року за №33/111/2015, від 17.08.2015року за №33/127/2015, від 05.11.2015року за №33/174/2015 на розрахункові рахунки нових кредиторів ТОВ «Лім Сервіс», ТОВ «Альфа ОСОБА_3», ТОВ «Лоренцо» відповідно (т.2 арк.с.175, арк.с.177,178, арк.с.180, арк.с. 182).

На виконання умов договору №09/118/2015 від 07.07.2015р., укладеного між ТОВ «Компанія - Кмєлот» (Постачальник) та Публічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» (Покупець), постачальник зобовязувався здійснити поставку продукції виробничо-технічного призначення у власність покупця за номенклатурою, кількістю, ціною та у строки, погоджені сторонами у розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/або в відвантажувальних документах (видаткових накладних), які являються специфікаціями та складають невідємну частину Договору (т.2 арк.с.203-204).

Факт виконання зазначеної угоди підтверджується наступними первинними документами: прибутковими ордерами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковим накладними, актами установки, дефектними актами (т. 2 арк.с.211-232).

Розрахунки між сторонами за вищепереліченою угодою здійснювались в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями та відповідно до умов договорів уступки права вимоги від 12.08.2015року за №33/125/2015, від 28.10.2015року за №33/166/2015, від 05.11.2015року за №33/175/2015 на розрахункові рахунки нових кредиторів ТОВ «Диалант», ТОВ «ОСОБА_2Т.Д.», ТОВ «Лоренцо» відповідно (т.2 арк.с.206, арк.с.208, арк.с.210).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Згідно з п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п.46.1 ст. 46 Податкового Кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках,визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання,чи документ, що свідчить про суми доходу,нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до вимог п. 185.1. ст.. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

П. 188.1. ст. 188 ПК України визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Суд вказує, на те, що відповідачем не надано суду доказу щодо наявності на момент вчинення господарських операцій дефекту у правовому статусі контрагентів позивача. Під час перевірки позивача відповідачем не перевірявся рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами - постачальниками.

Суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит позивача не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Суд погоджується з доводами Вищого адміністративного суду України, що знайшли своє відображення в Ухвалі ВАСУ від 28 липня 2015 року у справі № К/800/24214/15:

«поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обовязку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобовязань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.»

Аналогічна позиція міститься в наступних рішеннях ВАСУ: Ухвала від 28 липня 2015 року у справі № К/800/26173/15; Ухвала від 28 липня 2015 року у справі № К/800/42947/14, Ухвала від 29 липня 2015 року у справі № К/9991/38528/12, Ухвала від 29 липня 2015 року у справі № К/800/1381/14, Ухвала від 6 серпня 2015 року у справі № К/800/52613/14.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), Булвес АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Доводи відповідача щодо встановлення безтоварності правочинів, укладених позивачем з його контрагентами постачальниками на підставі висновків податкових інформацій, суд оцінює критично, на підставі наступного.

Інформаційні бази даних податкового органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Бази даних ДПІ не є належними доказами у справі, чинним законодавством також не передбачена належність таких баз до засобів доказування.

Дана правова позиція підтверджується доводами, що викладені в Постановах ВАСУ від 20.09.2012 року № К9991/574/12; № К 9991/5991/11 та № 9991/24891/11: «Програмне забезпечення (інформаційні бази ДПІ) до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків не відноситься. Крім того, абсолютно справедливо підкреслюється, що такі дані не є також належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операцій безпосередньо платника податків - позивача, та доказом несплати ним податку, якщо спірний період податковим органом перевірено з урахуванням всіх первинних документів та документів податкової звітності».

Відповідно до ОСОБА_2 ВАСУ від 02.06.2011р. № 742/11/13-11 оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Суд погоджується з даними висновками Вищого адміністративного суду України та підкреслює, що письмові докази у вигляді первинних документів, які підтверджують здійснення господарських операцій позивача з контрагентами постачальниками спростовують висновки податкового органу, які грунтуються на даних інформаційних податкових баз.

Частиною 4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Водночас, акт перевірки податкового органу не може свідчити безпосередньо про порушення законодавства без підтвердження жодними доказами, а лише на підставі припущень. Доказів на обґрунтування позиції про неможливість здійснення господарських операцій у спірному періоді позивачем з контрагентами-постачальниками податковим органом не надано.

Щодо висновків акту перевірки в частині неможливості здійснення спірних господарських операцій платника податків з контрагентами-постачальниками через відсутність у останніх необхідних трудових ресурсів, виробничих активів, складських приміщень, суд вважає їх передчасними, оскільки укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання робіт чи надання послуг контрагентами. Крім того, податкове законодавство не ставить право платника податків на податковий кредит в залежність від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється виконання робіт чи надання послуг контрагентами.

Податковим органом в акті перевірки було зазначено про неналежне оформлення товарно-транспортних накладних або їх відсутність по господарським операціям платника податків з контрагентами-постачальниками за спірний період.

Суд зазначає, що обов'язковість заповнення товарно-транспортної накладної та/або подорожнього листа обумовлена не положеннями Податкового кодексу України, а нормами ст. 48 Закону України від 05.04.2001 №2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт».

Крім того, в розумінні приписів ст.1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні товарно-транспортна накладна з урахуванням наявності інших документів, що підтверджує здійснення господарських операцій та зазначає відомості про них, не є первинним документом, та не відображається в бухгалтерському обліку.

Суд зазначає, що доводи відповідача стосовно відсутності товарно-транспортної накладної чи неналежного її заповнення не підтверджують безтоварності операцій в разі, якщо мала місце операція з поставки товарів. Суд наголошує, що в такому випадку основне це наявність первинних документів на підтвердження саме факту постачання товарів, а підтвердження їх перевезення є другорядним.

Зокрема, в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 28 липня 2015 року у справі № К/800/20004/15 Вищий адміністративний суд України встановлює таке:

«…відсутність належним чином оформлених товарно-транспортних накладних не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку платника податків. Документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.»

Зазначена позиція також відображена в інших рішеннях ВАСУ, зокрема, в Ухвалі від 23 вересня 2015 року у справі № К/800/22363/15, в Ухвалі від 27 липня 2015 року у справі № К/800/56974/13, в Ухвалі ВАСУ від 7 грудня 2015 року у справі № К/800/17289/13.

Стосовно доводів податкового органу щодо неприйняття в якості доказів у судовому засіданні тих документів, які попередньо платник податків не надавав до перевірки, суд зазначає, що відсутність первинних документів на момент перевірки не позбавляла права позивача використовувати їх для цілей податкового обліку.

Зазначена позиція суду узгоджується з висновками Ухвали ВАСУ від 23 листопада 2015 року № К/800/27142/15, а саме:

«Відмовляючи у задоволенні позову, суди погодилися із доводами податкового органу про те, що оскільки такі документи не були подані відповідачу у встановленому порядку при здійсненні перевірки та позивачем не обґрунтовано неможливість їх подання у визначений строк, такі документи не містять доказової бази про відсутність встановленого актом перевірки правопорушення.

Однак колегія суддів не може погодитись із вказаними доводами судових інстанцій, позаяк суд не може обмежити право платника довести в судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Право заперечувати щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.»

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та контрагентами постачальниками за спірний період не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтті 72 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у податкового органу були відсутні підстави для визначення позивачу податкового зобовязання з податку на додану вартість та нарахування штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідачем під час судового розгляду справи не доведено, що оскаржувані податкові повідомлення рішення від 17.12.2015року за №000621501, №000631501 були прийняті законно та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх фактичних обставин.

У відповідності до положень ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» до Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.12.2015року за №000621501, №000631501 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 17.12.2015року за №000621501, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 4 258 542грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 2 129 271грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 17.12.2015року за №000631501, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 985 747грн., в тому числі за березень 2015року у розмірі 401110грн., за червень 2015року у розмірі 282335грн., за липень 2015року у розмірі 302302грн.

Стягнути з Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь Публічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» судовий збір у розмірі 110 603 (сто десять тисяч шістсот три) грн.40коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кірієнко В.О.