Справа № 275/61/16-а
Суддя: Руденко В. О.
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 275/61/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Руденка В.О.,

при секретарі Довгаленко О.І.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Заїка М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що по сусідству з його будинком по вулиці Центральній в селі Соловіївці Брусилівського району Житомирської області є не зайнята земельна ділянка, яка нікому не наділена та ніким не обробляється. Він звернувся 16 листопада 2015 року до сесії Соловіївської сільської ради (надалі за текстом - Рада) з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. Рішенням третьої сесії сьомого скликання Ради від 24 листопада 2015 року йому було відмовлено в наданні дозволу на виготовлення технічної документації з мотивів того, що на дану земельну ділянку є спадкоємець. Вважає, що рішення сесії є протиправним, оскільки відмова ґрунтується не на тих підставах, вичерпний перелік, яких встановлений законом у статті 118 Земельного кодексу України. Просив оскаржуване рішення сесії Ради від 24 листопада 2015 року визнати протиправним та скасувати, зобов'язавши Раду повторно розглянути його заяву.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, наполягали на його задоволенні. Додатково пояснили, що позивач мешкає по сусідству тривалий час, земельна ділянка багато років заростає чагарником, всі будівлі, що були побудовані на ній не були зареєстровані і фактично зруйнувались. Адреса ділянці не присвоювалась, як об'єкт цивільних прав ця ділянка ніколи не існувала, тому предметом спадщини бути не може. Крім того, у зазначеному позивачем місці є вільними 0,45 га, отже місця може вистачити і позивачу і іншій особі. Просили встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що на земельній ділянці, яку має намір отримати у власність ОСОБА_1, раніше, згідно даним погосподарської книги, жила громадянка ОСОБА_5, яка померла близько 20 років тому і тривалий час ділянка не була зайнята. На ділянці розташований погріб, але даних щодо зареєстрованих там будівель немає, адреса не присвоєна. До сільської ради зверталась спадкоємиця померлої - ОСОБА_6, яка також мала намір отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки. Але Рада, у 2011 році не надала їй згоди на виготовлення технічної документації. Відомо, що ця особа не втратила інтерес до земельної ділянки своїх нащадків, тому на звернення позивача ОСОБА_1 Рада відповіла відмовою, пославшись на наявність спадкоємців земельної ділянки. Відомо, що спадкова справа не відкрита і ОСОБА_6 відмову Ради у наданні дозволу на розроблення технічної документації з 2011 року не оскаржувала. Проте Рада по людські її підтримує. Готові виділити позивачу земельну ділянку в іншому місці. У задоволенні позову просила відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 звернувся до Ради 16.11.2015 року з заявою про виділення йому у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку орієнтовною площею 0,25 га на вулиці Центральній в районі «Дивинського повороту».

Оскаржуваним рішенням третьої сесії сьомого скликання Соловіївської сільської ради від 24.11.2015 року за зверненням ОСОБА_1 прийняте рішення «відмовити в наданні дозволу на виготовлення технічної документації для виготовлення документів на право власності на землю ОСОБА_1 площею орієнтовно 0,25 га по вулиці Центральна (на Дивинському повороті) у зв'язку з тим, що на дану земельну ділянку є спадкоємець».

Згідно поданим сторонами письмовим доказам встановлено, що в місці, де позивач має намір отримати земельну ділянку, є не зареєстровані землі орієнтовною площею 0,45 га. Згідно пояснень представника відповідача у судовому засіданні, це землі житлової та громадської забудови і розташування на них житлового будинку та господарських будівель не суперечитиме містобудівній документації села Соловіївка.

На вказаній ділянці розташовані залишки обійстя у вигляді погребу та фруктових насаджень. Ділянка перебуває у занедбаному стані, вкрита чагарниками та завалена сміттям.

Заперечуючи проти позову, представник Ради наголошував на тому, що причина, з якої Рада відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, пов'язана з гіпотетичними правами на цю земельну ділянку з боку ОСОБА_6, яка є донькою та спадкоємицею померлої користувачки цієї ділянки ОСОБА_5

Водночас, представником Ради визнано та подано суду документи, згідно яким, ОСОБА_6 в останнє зверталась до Ради з цього приводу 27.10.2011 року і під час голосування на дванадцятій сесії шостого скликання їй було відмовлено у надані дозволу на розроблення технічної документації на цю земельну ділянку.

Існування інших обставин, що дозволяли б суду прийти до висновку про наявність прав будь-яких осіб на цю земельну ділянку, відповідачем не доведено. Крім того, згідно статті 79-1 чинного Земельного кодексу України (в редакції Закону України №3613-VI від 07.07.2011 року), земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї у Державному земельному кадастрі. Формування земельної ділянки здійснюється за проектами землеустрою, або за технічною документацією з землеустрою.

Отже в місці, зазначеному позивачем, як бажане для виділення земельної ділянки, відсутні земельні ділянки, які могли б бути об'єктом спадкових чи інших майнових правовідносин.

Наявність на ділянці залишків обійстя та фруктових дерев не може бути перешкодою до надання дозволу на розроблення технічної документації з землеустрою, оскільки завчасно не відомо чи увійдуть ці об'єкти до земельної ділянки, що буде сформована і чи утворить це небезпеку порушення прав інших осіб.

Згідно ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, звернення громадян про виділення їм безоплатно у власність земельних ділянок розглядається уповноваженим органом місцевого самоврядування у місячний строк. Згідно цієї норми закону, за наслідками розгляду клопотання громадянина про виділення земельної ділянки, Рада має право мотивовано відмовити у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки, але за виключного переліку підстав, до яких відносяться: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою та техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Слід зазначити, що вирішуючи це питання, Рада не приймає рішення щодо передачі земельної ділянки у власність, а лише щодо технічної можливості її формування та розташування у певному місці.

З огляду на мотивування оскаржуваного рішення, Рада, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розроблення технічної документації з землеустрою, обґрунтувала своє рішення не підставами, визначеними у ч.7 ст.118 ЗК України, а припущенням щодо наявності майнового спору, яке є неспроможним з огляду на відсутність об'єкта майнових прав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного рішення Ради, про його скасування та про зобов'язання Ради повторно розглянути заяву позивача з винесенням рішення в межах повноважень, встановлених законодавством.

Водночас, підстав для встановлення судового контролю з виконання судового рішення суд не вбачає, судове рішення може бути виконане в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а умисне не виконання судового рішення тягне кримінальну відповідальність стосовно посадових осіб, що мають його виконати.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст.94 КАС України.

З огляду на вищевикладене, на підставі ст. 3, 8, 19 Конституції України, ст. 79-1, 118 Земельного кодексу України,

керуючись ст. 2, 7, 8, 11, 94, 160, 161, ч.2 162 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення третьої сесії сьомого скликання Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області від 24.11.2015 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення технічної документації щодо відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вулиці Центральній в селі Соловіївка Брусилівського району Житомирської області.

Зобов'язати Соловіївську сільську раду Брусилівського району Житомирської області повторно розглянути у відповідності до норм чинного законодавства заяву ОСОБА_1 від 16 листопада 2016 року про виділення земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га по вулиці Центральній в селі Соловіївка Брусилівського району Житомирської області у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з місцевого бюджету Соловійвської сільської ради Брусилівського району Житомирської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 551,21 гривень (п'ятьсот п'ятдесят одну гривню 21 копійку).

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О. Руденко

В. О.