Справа № 2а/0570/9974/12
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року м. Київ К/800/17263/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Островича С.Е.

Юрченко В.П.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Макіївської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області Державної податкової служби

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29.12.2012

та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.03.2013

у справі № 2а/0570/9974/12

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Макіївської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_2) звернувся до суду з позовом до Макіївської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач, Макіївської ОДПІ Донецької області ДПС) про скасування податкових повідомлень-рішень № від 26.03.2012 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1,00 грн., № від 26.03.2012, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 46331,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 11582,75 грн., № від 25.06.2012 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 4571122,05 грн., № від 25.06.2012 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1706,00 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 29.12.2012 позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 26.03.2012 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.03.2013 рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.03.2012 №, від 25.06.2012 №, від 25.06.2012 № та прийнято в цій частині нове рішення нове рішення про задоволення позовних вимог. Визнано незаконними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 26.03.2012 №, від 25.06.2012 №, від 25.06.2012 №. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

В зв'язку з цим касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачеві було видано свідоцтво про сплату єдиного податку на 2008-2011роки.

Відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 по 02.03.2012, за результатами якої складений акт № 67/17-НОМЕР_1 від 16.03.2012, яким встановлено порушення позивачем, зокрема: абзаців 1, 2 та 3 статті 13, пункту 14 Декрету Кабінету Міністрів України №13-92 від 26.12.1992 «Про прибутковий податок з громадян» (далі по тексту - Декрет №13-92), підпункту 4.2.8 пункту 4.2. статті 4, підпункту 8.1.3 пункту 8.1 статті 8, пункту 19.1 «в» статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2010 рік на суму 15457,43 грн., у тому по періодах ІІІ-ІV квартал 2010 року - 15457,43 грн.; підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпунктів 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, пункту 9.3 та абзацу 2 пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість», пунктів 181.1 статті 181, пунктів 183.1, 183.2, 183.10 статті 183, абзацу «а» пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, у періоді, що перевірявся, на загальну суму 46 331,00 грн., у тому числі по періодах: жовтень 2010 року - 26 536 грн., листопад 2010 року - 16 376 грн., грудень 2010 року - 3 419 грн.; абзаців 2 та 5 пункту 1, пункту 5 Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (далі по тексту - Указу №727/98) в частині перевищення граничної суми виручки 500000,00 грн. у III кварталі 2010 року на 234125,74 грн. та не переходу на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу); пункту 8 Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 29.10.1999 №599, в частині порушення порядку ведення результатів підприємницької діяльності, а саме: не відображення у книзі обліку доходів та витрат №264 від 11.04.2008 доходів, отриманих на розрахунковий рахунок №7980, відкритий у відділенні №12 м. Макіївки, філії «Донецьке РК» АТ «Банк «Фінанси та кредит», готівки на поповнення оборотних коштів у сумі 914224,41 грн.; пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг» в частині не проведення розрахункових операцій на повну суму покупки через зареєстрований, опломбований та переведений у фіскальний режим реєстратор розрахункових операцій на суму 54 426,43 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від від 26.03.2012:

№ про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 1,00 грн., за порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг»;

№, яким за порушення абзаців 1, 2 та 3 статті 13, пункту 14 Декрету №13-92, підпункту 4.2.8 пункту 4.2. статті 4, підпункту 8.1.3 пункту 8.1 статті 8, пункту 19.1 «в» статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності на 15457,43 грн.

№ , яким за порушення підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпунктів 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, пункту 9.3 та абзацу 2 пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість», пунктів 181.1 статті 181, пунктів 183.1, 183.2, 183.10 статті 183, абзацу «а» пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 57930,75 грн., з яких за основним платежем - 46331,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 11582,75 грн.

За наслідками розгляду скарги позивача, ДПС Донецької області Державної податкової служби доручено Макіївській ОДПІ Донецької області ДПС провести повторну документальну позапланову виїзну перевірку дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами якої складено акт №1820/17-НОМЕР_1 від 13.06.2012, яким, окрім наведених у первинному акті порушень, також виявлені наступні порушення:

- підпункту 7.8.1 пункту 7.8 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», підпункту «а», пункту 4.1.4 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», пункту 202.1 статті 202, пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України в частині ненадання декларацій з ПДВ за жовтень, листопад, грудень 2010 року, упродовж 2011 року, за січень 2012 року;

- пункту 2.6 статті 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України за № 637 від 15.12.2004 у частині не оприбуткування готівки в повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку та витрат на суму 914224,43 грн., у тому числі по періодам: 2009 рік -144338,41 грн., 2010 рік - 769886,00 грн.

На підставі акту перевірки №1820/17-НОМЕР_1 від 13.06.2012 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 25.06.2012:

№, яким за порушення пункту 2.6 статті 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України за № 637 від 15.12.2004, до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 4571122,05 грн.;

№, яким за порушення підпункту 7.8.1 пункту 7.8 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», підпункту «а», пункту 4.1.4 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», пункту 202.1 статті 202, пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України, застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1706,00 грн.

Листом №8538/10/10-210-6 від 19.06.2012 Державна податкова служба у Донецькій області Державної податкової служби повідомила позивача про те, що оскаржувані ним податкові повідомлення-рішення від 26.03.2012 залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 26.03.2012 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що оскільки податковим органом не доведено здійснення позивачем розрахункової операції у розумінні Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», то відсутні підстави для застосування штрафних санкцій згідно до пункту 1 статті 17 цього Закону. В іншій частині позовних вимог судом першої інстанції відмовлено через їх безпідставність.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з наступних обставин, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Підставою для визначення суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності слугував висновок податкового органу про те, що позивачем допущене перевищення граничної суми виручки від реалізації товарів (робіт, послуг), яка передбачена статтею 1 Указу №727/97.

Під час проведення перевірки встановлено, що позивач на протязі 2010 року отримала виручку від реалізації товарів (робіт, послуг) у розмірі 965784,27 грн. (безготівковий розрахунок згідно книги обліку доходів та витрат та виписок банку), що на 769886,27 грн. більше, ніж визначено підприємцем самостійно у звіті за 2010 рік. Таким чином обсяг виручки від реалізації продукції (робіт, послуг) у 2010 році, а саме 02.08.2010 обсяг виручки склав 501413,64 грн., що на 1413,64 грн., перевищує граничний розмір обсягу виручки 500000,00 грн.

Перевіркою правильності визначення валових витрат встановлено заниження суми валових витрат за ІІІ-ІV квартал 2010 року всього у розмірі 362734,71 грн. порушено вимоги ст.13 Декрету №13-92 .

За результатами перевірки, на підставі наданих підприємцем документів (книги обліку доходів та витрат та виписок банку) до складу валових витрат включені документально підтверджені витрати, понесені у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) за реалізацію яких ІІІ-ІV квартал 2010 року - 465784,27 грн.

Згідно до статті 1 Указу № 727/98, спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, у тому числі, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Поняття «виручка від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг)» наведене у частині третьої статті 1 цього Указу, якою вважається - сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

У статті 6 Указу №727/98 визначено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказаний податок сплачується ним у складі єдиного податку.

За приписами статті 2 цього Указу фізична особа, зареєстрована як платник єдиного податку, сплачує такий податок за ставкою, встановленою місцевими радами за місцем державної реєстрації платника, залежно від виду його діяльності. При цьому, лише за умов додержання приписів зазначеного Указу, доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника податку, а сплачена сума єдиного податку є остаточною.

Судами попередніх інстанцій вірно зазначено, що реалізація права суб'єкта малого підприємництва на запровадження спрощеної системи оподаткування, обліку, звітності та сплату єдиного податку залежить від додержання останнім установлених Указом №727/98 вимог, зокрема, якщо виручка платника єдиного податку за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Порушення умов запровадження спрощеної системи оподаткування, визначених статтею 1 Указу №727/98, у тому числі перевищення граничного обсягу виручки за рік, є юридичним фактом, який виключає можливість застосування до суб'єкта малого підприємництва правил оподаткування, передбачених для платників єдиного податку.

З огляду на зазначене, податковим органом правомірно було застосовано загальну систему оподаткування щодо встановленої суми перевищення граничної суми виручки, яка передбачена статтею 1 Указу №727/97, та прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.03.2012 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності на 15457,43 грн.

Згідно до вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, зокрема, у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

За приписами підпункту 3.1 пункту 3.1.статті 3 наведеного Закону об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

Судом апеляційної інстанції зазначено, що згідно змісту акту № 67/17-НОМЕР_1 від 16.03.2012 при здійсненні перевірки податковим органом було встановлено отримання позивачем доходу в сумі 965784,27 грн., у тому числі на розрахунковий рахунок надійшли кошти у сумі 795771,14 грн., зокрема від покупців - 25885,14, внесення власних заощаджень - 769886,00 грн., у касу підприємця - 170013,13 грн.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, відсутність доказів на підтвердження здійснення позивачем операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Отже, недоведеність позивачем наявності заощаджень, не може свідчити про встановлення факту здійснення позивачем операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг), які є об'єктом оподаткування.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки встановлено статтею 83 Податкового кодексу України.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 №1003, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2011 за №70/18808, затверджено «Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами», згідно до п.7 якого факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та у повній мірі, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані за обліком та підтверджують наявність зазначених фактів.

В порушення наведених вимог, висновок про порушення позивачем підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпунктів 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, пункту 9.3 та абзацу 2 пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість», пунктів 181.1 статті 181, пунктів 183.1, 183.2, 183.10 статті 183, абзацу «а» пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, не містить в собі посилання на первинні або інші документи, які підтверджують наявність зазначених фактів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що прийняті податкові повідомлення-рішення від 26.03.2012 № та від 25.06.2012 № є неправомірними, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Податковим повідомлення-рішенням № від 25.06.2012, яким відповідачем згідно з абзацом 3 статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 4571122,05 грн.

Підставою для прийняття зазначеного податкового повідомлення - рішення слугував висновок податкового органу про порушення позивачем вимог пункту 2.6 статті 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України за № 637 від 15.12.2004 у частині не оприбуткування готівки в повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку та витрат на суму 914224,43 грн., у тому числі по періодам: 2009 рік -144338,41 грн., 2010 рік - 769886,00 грн.

Відповідно до пункту 2.6. Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 13.01.2005 за №40/10320, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Поняття «готівка (готівкові кошти)» наведене у пункті 1.2 цього Положення, за приписами якої це грошові знаки національної валюти України - банкноти і монети, у тому числі обігові, пам'ятні та ювілейні монети, які є дійсними платіжними засобами; «оприбуткування готівки» це - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Статтею 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» встановлено, що за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки, до суб'єктів підприємницької діяльності застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Тобто, за приписами наведених норм, відповідальність настає саме за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при здійсненні перевірки не було встановлено факту не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування позивачем готівкових коштів. В акті перевірки зазначено, що сума виручки 914224,43 грн. вносилась на розрахунковий рахунок позивача.

Оскільки при здійсненні перевірки не було встановлено факту отримання позивачем готівкових коштів та їх неоприбуткування, тому відсутні правові підстави для застосування фінансових санкцій згідно з абзацом 3 статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки».

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність прийняття податкового повідомлення-рішення № від 25.06.2012.

Підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № від 26.03.2012 про застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 1,00 грн. став висновок податкового органу про порушення позивачем вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг» в частині не проведення розрахункових операцій на повну суму покупки через зареєстрований, опломбований та переведений у фіскальний режим реєстратор розрахункових операцій на суму 54426,43 грн.

Статтею 1 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» встановлено, що реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами) (далі - суб'єкти підприємницької діяльності), які здійснюють операції з розрахунків у готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти.

Згідно з пунктом 1 статті 3 цього Закону суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Тобто, для того, щоб операція вважалась розрахунковою, необхідно дотримання певних вимог, а саме: прийняття готівкових коштів; ці кошти повинні бути надані покупцем за товар; кошти повинні бути прийняті за місцем реалізації товару.

При здійсненні перевірки податковим органом не було встановлено факту отримання позивачем готівкових коштів за проданий товар.

Оскільки податковим органом не доведено здійснення позивачем розрахункової операції у розумінні Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», то відсутні підстави для застосування штрафних санкцій згідно до пункту 1 статті 17 цього Закону.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що прийняте податкове повідомлення-рішення № від 26.03.2012 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1,00 грн. є неправомірним.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судом апеляційної інстанції належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення суду апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 222, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Макіївської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.03.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)В.П. Юрченко