Справа № 2-а-153/11/1510
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2012-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2012 р.Справа № 2-а-153/11/1510

Категорія:10.3.2Головуючий в 1 інстанції: Заверюха В.О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_4, управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїл Одеської області на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2011 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїл Одеської області про зобовязання здійснити перерахунок та виплату недоотриманих сум пенсії,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2010 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з адміністративним позовом до

Управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїл Одеської області про зобовязання здійснити перерахунок та виплату недоотриманих сум пенсії по інвалідності, вказуючи на те, що вона має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, являється інвалідом 2 групи, знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі Одеської області та отримує пенсію, яка значно нижче за пенсію, передбачену законодавством України. Позивач, вказувала, що відповідно до вимог ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»вона повинна отримувати пенсію по інвалідності не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та статтею 50 цього Закону, передбачено щомісячну додаткову пенсію, за шкоду, заподіяну здоровю, інвалідам 2 групи у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Після звернення до відповідача з заявою здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності з 01.01.2007 року, відповідно до вимог ст.ст. 49,50 ч.4, ст.54 ч.3, 67,71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»їй відповідачем було відмовлено. Позивач просила визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі Одеської області, щодо відмови здійснити їй перерахунок та виплату пенсії, як інваліду 2 групи, в розмірі меншому ніж встановлено ст.ст. 49, 50 ч.4, ст.54 ч.3, 67, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі Одеської області провести їй перерахунок та виплатити пенсію у розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі не менш 75 % мінімальної пенсії за віком по 2 групі інвалідності, з урахуванням фактично здійснених виплат з 01.01.2010 року та в подальшому, відповідно до ст.ст. 49,50 ч.4, ст.54 ч.3, 67,71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як постраждалій внаслідок аварії на ЧАЕС виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне

пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2011 року адміністративний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі Одеської області щодо відмови ОСОБА_4 в перерахунку пенсії з урахуванням вимоги ст.ст.49,50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязано управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі Одеської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_4, як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, державної пенсії, згідно до вимог статей 49,50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком з 23 грудня 2010 року до 21 березня 2011 року, з урахуванням раніше виплачених сум за вказаний період.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить змінити постанову суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги.

Управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїл Одеської області також подало апеляційну скаргу, в якій апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить оскаржувану постанову скасувати, постановити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_4 у задоволені позовних вимог повністю.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції встановив, що вимога позивача провести перерахунок пенсії підлягає задоволенню, оскільки відповідачем порушено право позивача на отримання належних виплат у розмірі, передбаченому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи позивач є особою, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС, є інвалідом ІІ групи та належить до 1-ї категорії осіб постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджено посвідченням серії А № 124419.

Судом встановлено, що позивач зверталася до відповідача із заявою щодо здійснення перерахунку пенсії відповідно до ст.ст. 49, 50, 54, 67, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали, внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак відповідач листом № 68/х-5 від 16.06.2010 року відмовив їй в цьому.

За положеннями ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно частини четвертої статті 54 зазначеного Закону, яка визначає підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по II групі інвалідності - вісім мінімальних пенсій за віком.

Статтею 50 цього Закону визначено, що особам, віднесеним до категорії 1, зокрема інвалідам II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Виплата додаткової пенсії відповідно до статті 53 зазначеного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Отже, вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком згідно до статті 28 Закону України від 9 липня 2003 року N 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії ОСОБА_4 застосуванню підлягають ст.ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не підзаконні нормативні акти, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Колегія суддів вважає необґрунтованим доводи апеляційної скарги управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїл Одеської області з посиланням на ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки норми цієї Постанови встановлюють такий порядок, який не відповідає положенням зазначеного вище Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Колегія суддів не приймає до уваги доводи управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїл Одеської області, зазначені в апеляційній скарзі щодо застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, та пенсії як інваліду ІІ групи, захворювання якого повязано з Чорнобильською катастрофою, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.ст. 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Одночасно доводи апелянта ОСОБА_4 щодо зобовязання відповідача нараховувати та виплатити відповідний розмір пенсії з 01.01.2010 року та на майбутнє без обмеження будь-яким строком перерахунку та виплатою даної пенсії є такими, що не відповідають статті 104 КАС України, відповідно до якої, до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

З огляду на вказане, в даному випадку у разі порушення права, свобод чи інтересів позивача у нього виникає право звернення до суду, а вимоги щодо зобов'язання вчинити певні дії на майбутнє, не можуть бути предметом розгляду в суді.

Суд першої інстанції, з яким погоджується і апеляційний суд, правомірно дійшов висновку про часткове задоволення позову та застосував положення ст.99 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка, а наведені в апеляційних скаргах доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_4, управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїл Одеської області - залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2011 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїл Одеської області про зобовязання здійснити перерахунок та виплату недоотриманих сум пенсії залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через пять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:/підпис/Л ОСОБА_1

Суддя:/підпис/ОСОБА_2

Суддя:/підпис/ОСОБА_3