Справа № 347/1834/13-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року м. Київ К/800/21476/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 21.10.201р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014р. у справі № 347/1834/13-а за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Яблунівської селишної ради, третя особа: ОСОБА_4 про скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі звернулися з позовом, у якому просили суд:

- поновити строк пропущений з поважних причин,

- визнати незаконними дії відповідача в частині незаконної передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_7 відповідно до рішень ІX сесії XXІ скликання Яблунівської селищної ради без номера від 24.12.1993 року;

- визнати незаконним рішення ІX сесії XXІ скликання Яблунівської селищної ради без номера від 24.12.1993 року про передачу ОСОБА_7 у приватну власність земельної ділянки площею 0,4873 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд та ведення особистого підсобного господарства в АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішення Яблунівської селищної ради від 24 грудня 1993 року про передачу ОСОБА_7 у приватну власність земельної ділянки площею 0,4873 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд в АДРЕСА_1 є незаконне і підлягає скасуванню, оскільки частина земельної ділянки перебуває у їхньому користуванні ще із 1993 року та на ній розміщений будинок та господарські споруди.

Щодо поважності причин пропуску строку то позивачі послались на те, що про існування вказаного рішення їм не було відомо до даного часу , крім того за життя померлий ОСОБА_7 жодних претензій до них не ставив знаючи про те, що на цій частині земельної ділянки знаходяться їхні споруди.

Постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 21.10.201р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014р., позов задоволено повністю.

На постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 21.10.201р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014р. надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Яблунівської сільської ради від 25.08.1993 року розглянуто заяву ОСОБА_6та закріплено за ним земельну ділянку розміром 0,15 га що по АДРЕСА_1. На підставі вказаного рішення ОСОБА_6 виготовлено план абрис земельної ділянки та генплан забудови садиби індивідуального забудовника. Вказані документи погоджені Яблунівською селищною радою та районною архітектурою а також встановлено межі земельної ділянки. Після чого позивачем розпочато будівництво житлового будинку та його господарських споруд, отримавши на той час згідно діючого законодавства відповідні дозволи та погодження.

Рішенням виконавчого комітету Яблунівської сільської ради від 27.02.1996 року розглянуто заяву - погодження ОСОБА_6 на продовження будівництва житлового будинку та господарських споруд ОСОБА_5 яка являється його дочкою. Вказаним рішенням заяву задоволено та надано дозвіл на переоформлення технічної документації на житловий будинок та земельну ділянку розміром 0,15 га, що знаходиться по АДРЕСА_2, що межує із земельними ділянками ОСОБА_9 та ОСОБА_7, дане рішення виконано оскільки позивачами представлено будівельний паспорт на будівництво будинку виданий на ім'я ОСОБА_5

Згідно будівельного паспорта видно, що позивачами виготовлено акт виносу меж земельної ділянки в натурі та розбивки споруд а викопіровка із генплану свідчить про погодження цих меж із сусідніми межівниками.

Однак, як встановлено судом, що на вказану земельну ділянку існує ще інше рішення Яблунівської сільської ради від 24.12.1993 року, яким частину вказаної земельної ділянки передано у приватну власність ОСОБА_7 виділивши йому у приватну власність 0,48 га земельної ділянки,частина із якої знаходиться по АДРЕСА_1 і накладається на земельну ділянку яка попередньо виділена позивачу.

Не погоджуючись з зазначеними рішеннями відповідача, позивачі і звернулись з даним позовом до суду.

Вирішуючи справу по суті суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскаржувані рішення оскаржуване рішення є незаконним та таким, що суперечить вимогам діючого на той час земельного законодавства.

Судова колегія погоджується з даними висновками судів попередніх інстанцій та зазначає наступне.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України (в редакції 01.01.1992 року) селищні Ради народних депутатів, їх виконавчі комітети в межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, на своїй території: здійснюють державний контроль за використанням та охороною всіх земель; надають в користування, а також вилучають земельні ділянки для державних або громадських потреб відповідно до статей 16, 37, 38 цього Кодексу;

Згідно з ч.ч.1-4 ст.16 Земельного кодексу України (в редакції 01.01.1992 року) надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею. Надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві провадиться тільки після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями 37-41 цього Кодексу.

Статтею 21 Земельного кодексу України (в редакції 01.01.1992 року) встановлено, що видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів.

Згідно ст. 22 Земельного кодексу України (в редакції 01.01.1992 року) приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку, що позивачами виконано вимоги діючого на той час земельного законодавства зокрема, ст. 22 Земельного кодексу України 1992 р., п. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про приватизацію земельних ділянок" від 26.12.1992 року, чинних на той час, яким встановлено що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ст.36 Земельного кодексу України (в редакції 01.01.1992 року) право громадян на користування наданою земельною ділянкою підлягає припиненню відповідно повністю або частково у випадках: добровільної відмови від користування земельною ділянкою; закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; переїзду на інше постійне місце проживання всіх членів двору або сім'ї, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 106-1 цього Кодексу; припинення трудових відносин, у зв'язку з якими було надано службовий наділ, за винятком випадків, передбачених статтею 134 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством СРСР і Української РСР; смерті всіх членів двору або сім'ї; виникнення необхідності вилучення земельної ділянки для державних або громадських потреб.

Право користування земельною ділянкою може бути припинене у випадках вчинення громадянином дій, передбачених статтею 169 цього Кодексу, а також при невикористанні протягом двох років підряд земельної ділянки або використанні її не відповідно до тієї мети, для якої вона надана.

Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини першої і частиною другою цієї статті, провадиться за рішенням (постановою) органів, які надали земельні ділянки, а у випадках, передбачених пунктом 6 цієї статті, - за рішенням (постановою) органів, які мають право вилучати земельні ділянки.

Статтею 37 Земельного кодексу України (в редакції 01.01.1992 року) встановлено, що вилучення земельної ділянки чи її частини для державних або громадських потреб провадиться на підставі постанови Ради Міністрів Української РСР або рішення виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів у порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і цим Кодексом.

Приватизація земельних ділянок, які перебували у користуванні громадян на той період здійснювалося на підставі Декрету Кабінету Міністрів України №15-92 від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», відповідно до п. 3 якого «право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документ з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю». Відповідно до п.5 Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року №10 (який діяв на момент подання ОСОБА_7, заяви про приватизацію та прийняття рішення Яблунівської селищної ради) «право приватної власності громадян на земельні ділянки передані їм для вищезазначених цілей, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про робиться запис у земельно-обліковому документі - Книзі реєстрації громадян, яким безоплатно передано земельні ділянки у приватну власність", «Встановлення меж земельних ділянок у натурі і місцевості) виконують землевпорядні органи за замовленням Рад народних депутатів. Після встановлення меж земельних ділянок, що передаються у приватну власність, громадяни одержують Державний акт на право приватної власності на землю, який видається і реєструється відповідні Радою народних депутатів».

Відповідно до п. 1 розділу 10 Перехідних Положень чинного Земельного кодексу України «рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України і 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видання цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. В Книзі реєстрації громадян, яким безоплатно передано земельні ділянки у приватну власність» робиться відповідний запис.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Яблунівської селищної ради від 24.12.1993 року частину вищевказаної земельної ділянки передано у приватну власність ОСОБА_7, виділивши йому у приватну власність 0,48 га земельної ділянки,частина із якої знаходиться по АДРЕСА_1 і накладається на земельну ділянку яка попередньо виділена позивачу рішенням виконавчого комітету Яблунівської селищної ради від 25.08.1993 року.

Як вбачається з п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

Таким чином, при прийнятті оскаржуваного рішення від 24.12.1993 року Яблунівською селищною радою не перевірено наявний правовий статус цієї земельної ділянки та не взято до уваги, що відповідно по проведених інвентаризаційних даних на частину даної земельної ділянки існує вже рішення Яблунівської селищної ради від 25.08.1993 року, яким закріплено за ОСОБА_6 земельну ділянку розміром 0,15 га що по АДРЕСА_1.

Враховуючи наведене суди дійшли вірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Щодо пропуску строку звернення до суду, то колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій щодо поважності причин такого пропуску. Доказів того, що позивачам було раніше відомо про оскаржуване рішення в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 21.10.201р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: