Справа № 802/669/16-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2016-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 травня 2016 р. Справа № 802/669/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Щербацької О.С.

представника позивача: Данилюка В.М.

представників відповідача:Кузьміної В.Д., Матюхи В.В.

свідка: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до: приватного акціонерного товариства "Вінницька обласна друкарня"

про: стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулось Вінницьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Вінницьке обласне відділення ФСЗІ) до приватного акціонерного товариства "Вінницька обласна друкарня" (далі - ПАТ "Вінницька обласна друкарня") про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що ПАТ "Вінницька обласна друкарня" не забезпечило виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, в кількості однієї особи, чим порушило ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" та у зв'язку з чим зобов'язане сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню у розмірі, встановленому чинним законодавством.

У судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на подані заперечення (а.с. 17-19).

Заслухавши пояснення учасників процесу, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Приватне акціонерне товариство "Вінницька обласна друкарня" до Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік згідно з яким, середньооблікова кількість штатних працівників становить 43 особи, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 особа. Окрім того, кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - становить 2 особи (а.с.5).

У зв'язку із невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, відповідачем встановлено адміністративно-господарські санкції у розмірі середньорічної заробітної плати штатного працівника на підприємстві - 24000,00 грн.

Внаслідок чого, за порушення термінів сплати вищезазначених санкцій, ПАТ "Вінницька обласна друкарня" має сплатити пеню у розмірі 360,00 грн., яка розрахована починаючи з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій, тобто з 16 квітня 2016 року по 10 травня 2016 року (день звернення до суду позовом) (а.с.12).

Визначаючись щодо позовних вимог суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Разом з тим, ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, а якщо працює від 8 до 15 осіб - в розмірі половини середньої річної заробітної плати.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення", роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Причому, згідно пункту 2.1 Порядку надання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року № 316 (далі - Наказ № 316), інформація за даною формою подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Отже, відповідно до положень чинного законодавства, звітність за формою № 3-ПН подається до центрів зайнятості за наявності попиту на робочу силу (вакансії), і лише у разі наявності на підприємстві чи в організації вільних робочих місць. При цьому періодичності подачі такої звітності не встановлено, оскільки вона подається не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії.

Приватне акціонерне товариство "Вінницька обласна друкарня" перебуває на обліку у Фонді як підприємство, яке у своїй діяльності використовує найману працю. При цьому в 2015 році середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становила 43 особи, серед яких за даними звіту середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 особа, кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 2 особи (а.с. 5).

Судом встановлено, що відповідачем виконані вимоги постанови Кабінету Міністрів України №70 від 31 січня 2007 року "Про реалізацію статей 19 та 20 Закону України " Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо подання щомісячної інформації про зайнятість і працевлаштування інвалідів до центру зайнятості.

Так, на запит позивача № 01-10/219 від 22 березня 2016 року (а.с. 7) Лівобережний міжрайонний центр зайнятості м. Вінниці надав відповідь №04-24/949 від 20 квітня 2016 року, з якої випливає, що ПАТ "Вінницька обласна друкарня" протягом 2015 року не подавала до Лівобережного міжрайонного центру зайнятості інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН.

Однак, з такими твердження представника позивача суд не погоджується, оскільки матеріали справи містять дану інформацію під вхідним номером центру зайнятості 1536 від 05 травня 15 року (а.с. 20 ) та 4084 від 24 листопада 2015 року (а.с. 21).

Крім того, протягом звітного періоду на дану вакансію направлення безробітним, з числа інвалідів не видавалися, по причині відсутності перебування на обліку у Вінницькому районному центрі зайнятості інвалідів з необхідними професійно-кваліфікаційними характеристиками та із зазначеною професією слюсар-сантехнік у індивідуальній програмі реабілітації інваліда, як такої яка є підходящою за станом здоров'я.

Окрім того, в судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_4, яка в судовому засіданні пояснила, що відповідач подавав звіт, але не наголошував, що потрібні для працевлаштування інваліди. Також, свідок у судовому засіданні не змогла пояснити чи були претенденти інваліди на посади до ПАТ "Вінницька обласна друкарня".

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем виконані вимоги постанови Кабінету Міністрів України №70 від 31 січня 2007 року "Про реалізацію статей 19 та 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо подання у встановленому порядку інформації про зайнятість і працевлаштування інвалідів до центру зайнятості.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем виконано вимоги чинного законодавства, та вжито всіх необхідних заходів для недопущення господарських правопорушень.

Адміністративно-господарська відповідальність, передбачена статтею 20 Закону, за своєю правовою природою є господарсько-правовою відповідальністю. Підставою для застосування такої відповідальності учасника господарських відносин, згідно частини 1 статті 218 ГК України, є вчинене роботодавцем правопорушення в сфері господарювання. Відповідно до частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, в даній ситуації не вбачається вини відповідача, яка є обов`язковою складовою господарського правопорушення, адже ПАТ "Вінницька обласна друкарня" вжито всіх залежних від нього заходів по недопущенню господарського правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" до відповідача відсутні.

Як наслідок, відсутні підстави для стягнення з відповідача пені за порушення строків сплати суми адміністративно-господарських санкцій, нарахованої згідно Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Мінпраці України від 15.05.2007 року № 223.

Відтак, з огляду на матеріали справи, суд вважає, що позивачем не наведено ґрунтовних аргументів, які б підтверджували неправомірність дій відповідача, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Відповідно до статті 71 кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, з дотриманням вимог ч. 3 статті 2 КАС України, в зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна