Справа № 2а-44/11
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року м. Київ К/800/14511/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Мороза В.Ф.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 квітня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Сторожницької сільської ради про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Сторожницької сільської ради про зобов'язання відповідача вчинити дії для видачі державного акту на право приватної власності на землю згідно рішення Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 03.09.1997.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що відповідачем не вчинено будь-яких дій, спрямованих на реалізацію рішення Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 03.09.1997 в частині надання позивачу у власність земельної ділянки.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 квітня 2012 року, залишеною без змін Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням 7 сесії 22 скликання Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 03.09.1997 ОСОБА_2 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,11 га для будівництва житлового будинку.

Поряд з цим, в матеріалах справи відсутні відомості про вчинення будь-яких дій на реалізацію вказаного вище рішення на протязі 11 років як зі сторони позивача так і зі сторони відповідача.

Вважаючи що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у не вчиненні будь-яких дій, спрямованих на реалізацію рішення Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 03.09.1997 в частині надання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з відсутності з боку позивача протягом довгого часу будь-яких дій, спрямованих на завершення процедури отримання у власність земельної ділянки площею 0,11 га в АДРЕСА_1.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції додатково зазначив, що процес оформлення права власності передбачає декілька послідовних етапів, без виконання яких отримання державного акта є неможливим.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з вказаними висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

За змістом положень статті 17 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року №561-XІІ у редакції, що діяла на момент прийняття відповідачем рішення про надання позивачу у власність земельної ділянки, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Згідно з статтею 22 Земельного кодексу України від 18.12.1990 право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Частиною першою статті 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 встановлено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Такий порядок діяв до 01 січня 2002 року, тобто до дати набрання чинності новим Земельним кодексом України,

Колегія суддів зазначає, що в період до набрання чинності новим Земельним кодексом України відповідачем не виконано норм попереднього кодексу про замовлення проекту відведення земельної ділянки позивачу, однак оцінюючи позовні вимоги колегія суддів звертає увагу, що позивачем не заявлено вимоги про визнання бездіяльності відповідача щодо невиконання вимог закону про розробку проекту землеустрою та виділення земельної ділянки в натурі.

Поряд з цим, з прийняттям нового Земельного кодексу України з 01.01.2002 порядок отримання громадянами земельних ділянок у власність суттєво змінився.

За змістом статей 118, 122 Земельного кодексу України від 01.01.2002 для оформлення права власності встановлено певний порядок, зокрема прийняття рішення радою про виділення земельної ділянки для певних потреб, надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, затвердження проекту відведення земельної ділянки тощо. Дотримання цього порядку є обов'язковим для оформлення права власності на земельну ділянку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем не вчинено будь-яких дій, спрямованих на завершення процедури отримання у власність земельної ділянки площею 0,11 га в АДРЕСА_1.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо передчасності позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання відповідача вчинити дії для видачі державного акту на право приватної власності на землю згідно рішення Сторожницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 03.09.1997.

Враховуючи викладене, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду справи, колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами попередніх інстанцій не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу скаргою ОСОБА_2 відхилити, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 квітня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: