Справа № 805/5036/15-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Дмитрієв В.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року справа №805/5036/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В., Чебанова О.О., при секретарі судового засідання Куленко О.Д.,за участю представника Словянського міськвідділу (з обслуговування м.Слов'янська та Слов'янського району) ГУ УМВС України в Донецькій області - ОСОБА_2, представника Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016р. у справі № 805/5036/15-а (головуючий І інстанції Дмитрієв В.С.) за позовом ОСОБА_4 до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Слов'янського міського відділу (з обслуговування м.Слов'янська та Слов'янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги, середньомісячної заробітної плати та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - ГУ МВС України в Донецькій області), Слов'янського міського відділу (з обслуговування м.Слов'янська та Слов'янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - Слов'янський міський відділ) в якому просив суд:

визнати час вимушеного прогулу затримки виконання рішення у справі №808/6793/14 в період з 05.06.2015 по 06.11.2015;

стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботу в розмірі 24731, 92 грн.;

стягнути одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 54590, 47 грн.;

стягнути компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 12946,35грн.;

стягнути середньомісячне грошове забезпечення за час затримки всіх виплат при звільненні у розмірі 4962,77 грн.;

визнати днем звільнення день здійснення відповідачем виплати належних сум;

зобов'язати ГУ МВС України в Донецькій області встановити вислугу років з урахуванням дня здійснення виплат всіх належних сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.06.2015 Запорізьким окружним адміністративним судом його поновлено посаді. Однак, рішення суду в частині поновлення було виконане лише 03.11.2015. Таким чином, відповідачем рішення суду було виконано із затримкою. При таких обставинах з Слов'янського міського відділу необхідно стягнути грошове забезпечення за період з 05.06.2015 по 03.11.2015 в сумі 24731,92 грн. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 передбачено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби у зв'язку із скороченням штатів, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується грошова допомога. При звільнені йому не було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 54 590, 47 грн., та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 12946,35 грн. Позивач вважає, що розрахунок вказаних виплат повинен здійснюватися із розрахунку середньомісячного грошового забезпечення в сумі 4962,77 грн., яка визначена постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 04.06.2015. Крім того, відповідно до ст.117 Кодексу Законів про працю України відповідач повинен виплати середнє грошове забезпечення за час затримки всіх виплат при звільненні до 06.11.2015.

Представник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області вважав, що позовні вимоги задоволенню не підлягають оскільки ОСОБА_4 всі гроші були виплачені.

Представник Слов'янського міського відділу у судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги позивача та пояснила, що наказом Слов'янського міського відділу від 06.11.2015 №61 о/с ОСОБА_4 визначено кількість невикористаних днів відпустки - 37 діб та прийнято рішення про виплату компенсації в сумі 1548, 45 грн. Згідно платіжного доручення №616 від 18.12.2015 здійснена виплата такої компенсації. Також станом на 08.02.2015 позивачу нарахована одноразова грошова допомога згідно п.10 постанови КМУ №393 від 17.07.1992 в сумі 13810,5 грн. яка також була виплачена. Стосовно виплати середньої заробітної плати за час затримки перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористану відпустку вказала, що норми КЗпП не поширюються на працівників міліції, які проходять службу в органах внутрішніх справ. Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення а постанову суду першої інстанції без змін.

Позивач у судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 відповідно наказу від 30 серпня 1994, № 283 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України. (арк.справи 9)

29.07.2014 МВС України прийнятий наказ №805 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС в Донецькій області та Луганських областях». Згідно зазначеного наказу за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення ст.65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ України за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно витягу з наказу від 12.08.2014 № 1535 о/с МВС України відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду 04.06.2015 у справі №808/6793/14, яка ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 залишена без змін, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України № 805 від 29.07.2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУМВС України в Донецькій та Луганській областях» в частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_4, визнаний протиправним та скасований наказ Міністерства внутрішніх справ України №1535 о/с від 12.08.2014 «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, підполковника міліції ОСОБА_4, старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Слов'янського міського відділу; поновлено підполковника міліції ОСОБА_4 на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Слов'янського міського відділу з 12 серпня 2014 року; стягнуто з Слов'янського міського відділу на користь ОСОБА_4 суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 12.08.2014 по 04.06.2015 у розмірі 47511,32 грн. В частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та стягнення 4962,77грн., постанова підлягала негайному виконанню.

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області № 331 о/с від 03.11.2015 підполковника міліції ОСОБА_4 поновлено на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Слов'янського міського відділу з 12 серпня 2014 року.

Відповідно до наказу ГУМВС України в Донецькій області № 354 о/с від 06.11.2015 року позивача звільнено із займаної посади за п. 64 «г» Положення (через скорочення штатів) з 06.11.2015 року.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення грошових коштів за час затримки виконання рішення виходив з того, що вирішення питання про стягнення на користь позивача суми середнього грошового забезпечення за період вимушеного прогулу з 05.06.2015 року по 02.11.2015 року повинно здійснюватись в рамках приписів ст.267 КАС України в порядку судового контролю за виконанням судового рішення по справі № 808/7015/14. Колегія суддів вважає, такий висновок є неправильним.

Так, позивач звернувся з окремим позовом до суду, щодо стягнення належних йому сум, які не були проведенні за час затримки виконання судового рішення з 05.06.2015 по 06 листопада 2015.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_4 звертаючись до суду з вимогами про виплату грошових коштів за час затримки виконання рішення за період з 05.06.2015 по день прийняття наказу про його поновлення на роботі 03.11.2015 в порядку позовного провадження діяв відповідно до вимог КАС України.

Так, частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч. 9 ст. 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

У главі I КАС України (звернення до адміністративного суду та відкриття провадження в адміністративній справі) розділу III (провадження в адміністративній справі) не має будь-яких застережень щодо обовязковості звернення позивача в порядку ст.267 КАС України у випадку несвоєчасного або неналежного виконання судового рішення.

Тобто, заборони щодо звернення позивача до суду саме з позовом про стягнення грошових коштів за затримку виконання рішення не має, а так позивач діяв відповідно норм КАС України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що 23 листопада 2015 року ОСОБА_4 було виплачено грошове забезпечення за період з 05.06.2015 по 06.11.2015 у розмірі 6100,40грн. та позивач звертаючись з позовом зазначає про неправильність розрахунку та просить стягнути за цей період 24731,92грн.

Тобто по суті існує спір щодо розміру виплати коштів що може бути вирішеним тільки в порядку позовного провадження та слід зазначити що вказаний період та спірність нарахованих та виплачених за цей період коштів не були предметом розгляду Запорізьським окружним адміністративним судом.

Також колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції в питанні підсудності помилково послався на норми ст.236 КЗпП України, яка визначає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Колегія суддів зазначає, що КАС України є спеціальним Законом по вирішенню процесуальних питань з розгляду справ адміністративної юрисдикції, крім того він прийнятий пізніше ніж КЗпП України, тому в даному випадку при визначенні територіальної підсудності необхідно застосовувати положення саме КАС України.

До того ж, у будь-якому випадку порушення вимог територіальної підсудності не є підставою для відмови у задоволенні позову.

При таких обставинах позовні вимоги про стягнення грошових коштів за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення підлягали розгляду Донецьким окружним адміністративним судом в порядку позовного провадження та рішення про відмову у задоволенні позовних вимог прийнято судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Розглядаючи по суті вимоги ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення колегія суддів зазначає, що статтею 236 КЗпП України встановлено що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як зазначалося вище, наказами МВС України від 29.07.2014 №805, від 12.08.2014 № 1535 о/с МВС України ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ України за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду 04.06.2015 у справі №808/6793/14, яка ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 залишена без змін, зазначені накази скасовані в частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_4, та його поновлено на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Слов'янського міського відділу з 12 серпня 2014 року; стягнуто з Слов'янського міського відділу на користь ОСОБА_4 суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 12.08.2014 по 04.06.2015 у розмірі 47511,32 грн. В частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та стягнення 4962,77грн., постанова підлягала негайному виконанню.

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області № 331 о/с від 03.11.2015 підполковника міліції ОСОБА_4 поновлено на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Слов'янського міського відділу з 12 серпня 2014 року.

Тобто, постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 04.6.2015 не виконувалась протягом періоду з 05.06.2015 по 02.11.2015 включно.

Колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_4 має право на отримання грошових коштів за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення суду за період з 05.06.2015 по 02.11.2015 та ці вимоги підлягають задоволенню.

При вирішенні розміру середнього заробітку (грошового забезпечення) за період затримки розрахунку, суд виходить з наступного.

Згідно абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Слов'янський міський відділ при розрахунку середньоденної заробітної плати виходив з того, що ОСОБА_4 працював після поновлення на роботі з 03 по 06.11.2015, йому нараховувалася заробітна плата виходячи з посадового окладу, надбавку за спеціальне звання та вислугу років, тому саме з урахуванням цих днів необхідно розраховувати виплати повязані з середньоденним розміром заробітної плати.

Колегія суддів вважає такий підхід помилковим, оскільки абз. 6 п.5 Порядку № 100 передбачає, що час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Тобто, період з першого звільнення 12.08.2014 та по 02.11.2015 включно для розрахунку середнєденного заробітку виключається.

Тому для розрахунку беруться два останні повні місяці служби до звільнення це червень, липень 2014, тобто той середнє денний заробіток який був розрахований Запорізьким окрудним адміністративним судом. А саме 162,71грн.

Згідно з абз.5 п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року за № 13 (з наступними змінами та доповненнями), при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Розраховуючи суму яка підлягає сплаті колегія суддів встановила, що період затримки виконання рішення становить календарний 151 день (з 05.06.2015 по 02.11.2016 включно).

Колегія розраховує час вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення саме з календарних днів, оскільки відповідно п.1.7 Наказу МВС України від 31.12.2007, № 499 при виплаті особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

При таких обставинах сума грошових коштів за час затримки виконання рішення становить 151 * 162,71грн. = 24731,92грн.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 в період з 28.09.15 по 05.11.2015 працював в Словянському міськрайонному управлінні юстиції включно та відповідно довідки від 04.05.2016 № 4-5-373, виданої Головним територіальним управлінням юстиції у донецької області отримав заробітну плату у розмірі 2466,62грн., середньоденна заробітна плата склала 117,46грн.

Враховуючи, що період затримки виконання рішення розраховується до 02 листопада 2015 включно, заробітну плату яка була отримана в управлінні юстиції та яку необхідно відняти від загальної суми 24731,92грн., необхідно розрахувати виключивши дні 03, 04, 05 листопада 2015, коли він вже був поновлений в ОВС України. Враховуючи, що середньоденна заробітна плата, відповідно зазначеній довідці становить 117,46грн., заробітна плата яка була отримана позивачем під час роботи в Словянському міськрайонному управлінні юстиції до 02.11.2015 становить 2466,62 3*117,46 = 2114,24грн.

Крім того, відповідно довідки Державного центру зайнятості Словянського МЦЗ від 02.02.2016 № 367, у період затримки виконання рішення позивач отримував соціальну допомогу по безробіттю з грудня 2010 по вересень 2015 року. (арк.справи 65)

Згідно довідки Центру зайнятості Словянського МЦЗ (арк.справи 63), ОСОБА_4 у червні-серпні 2015 отримував 544 грн. щомісячно, у вересні отримав 362,67грн.

Відповідно Наказу Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015 № 613, затверджений Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності. В розділі II цього Порядку визначені умови призначення, тривалість та розмір виплати допомоги по безробіттю положення. Такі виплати розраховуються виходячи з календарних днів.

При таких обставинах щомісячні виплати необхідно вираховувати виходячи з календарних днів.

Оскільки період затримки виконання рішення починається з 05 червня 2015 року суму соціальної допомоги у червні необхідно розрахувати суму виходячі з пропорції за 30 днів червня отримано 544грн., за 26 днів отримано Х. З цієї пропорції Х= 544*26/30=471,46грн.

Інші суми, вказані в довідці починаючи з липня до вересня необхідно скласти та загальна сума отримана від Державного центру зайнятості Словянського МЦЗ та яку необхідно відняти від суми 24731,92грн. становить 1922,14грн. (471,47+544+544+362,67=1922,14грн.)

Крім того, відповідно банківської виписки (арк.справи 68) та довідки наданої ОСОБА_4 станом на 23.11.2015, грошове забезпечення у розмірі 6193,80грн. (за період з 05.06.по 02.11.2015) було виплачено та ця сума також підлягає відрахуванню з суми 24731,92грн.

Враховуючи викладене, сума яка підлягає сплаті за час вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення за період з 05.06.2015 по 02.11.2015 становить 24731,92 1922,14 2114,24грн. 6193,80 = 14501,74грн.

Розглядаючи вимоги щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку колегія суддів зазначає, що пунктом 52 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114) встановлено, що чергова відпустка надається особі рядового або начальницького складу, як правило, до кінця робочого року.

Згідно абз. 2 п. 56 цього Положення особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Пунктом 51. Положення 114 встановлено, що тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно.

Як встановлено під час розгляду справи, ОСОБА_4 за 2015 рік відпустку не використав. З урахуванням вислуги років кількість передбачених днів на рік становить 45. У судовому засіданні представники відповідачів не заперечували проти зазначеної кількості.

Позивач просив стягнути компенсацію за невикористану відпустку саме за 45 днів.

Проте такий розрахунок є неправильним, оскільки відповідно ч.4. ст.49 Положення № 114 при наданні чергової та додаткової відпусток їх тривалість визначається діленням повного розміру кожної із відпусток на дванадцять і множенням на число повних місяців служби.

Колегія суддів вважає правильним зарахувати до повних місяців служби час вимушеного прогулу з 01.01.2015 до 04.06.2015, час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення починаючи з 05.06.2015 до 02.11.2015, оскільки цей час ОСОБА_4 фактично не працював з вини відповідача, також зараховуються до періоду служби робочі дні після поновлення його на роботі - з 03 по 06.11.2015. Тобто для розрахунку тривалості відпустки необхідно брати 10 місяців. Таким чином кількість днів відпустки становить: 45/12*10 = 37,5, а з урахованням округлення - 38 днів.

При таких обставинах Слов'янський міський відділ також неправильно розрахував кількість відпустки для виплати компенсації у кількості 37 днів.

Розраховуючи суму компенсації за невикористану відпустку суд виходить з положень Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100

«Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» а саме п.7 який передбачає, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за

винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Як вже зазначалось раніше з розрахунку виключається період коли позивач не працював не з його вини. Тобто беруться 12 календарних місяців служби до звільнення 12.08.2014, а саме з серпня 2013 по липень 2014.

Згідно довідки від 31 травня 2015 № 6749/303/01-2016 ОСОБА_4 до звільнення фактично працював 12 повних календарних місяців з серпня 2013 по липень 2014 включно. Сума грошового забезпечення за цей період становить 52166,89грн.

Колегія суддів вважає для розрахунку взяти кількість календарних днів за 12 місяців - 365 днів, оскільки саме у разі відпрацювання повних 12 місяців відповідно п.7 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 необхідно ділити сумарний заробіток на кількість календарних днів року. Крім того, Наказ № 499, як зазначалося вище розраховує грошове забезпечення в календарних днях.

Тобто, сума компенсації за невикористану відпустку становить 52166,89/365*38=5313,16грн.

В судовому засіданні також встановлено, що відповідно довідці від 09 лютого 2016 № 1388/303/062016 (арк.справи 71), пояснень представника відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_4 було сплачено компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік у розмірі 1548,45грн.

Виходячи з наведеного, компенсація за невикористану позивачем відпустку за 2015рік становить 3882,62грн. (5431,07-1548,45=3882,62).

Відповідно позовних вимог, ОСОБА_4 просив суд стягнути з відповідача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 03.11.2015 по 06.11.2015.

Відповідно наказу ГУ МВС України в Донецькій області № 331 о/с від 03.11.2015 ОСОБА_4 був поновлений на роботі.

При таких обставинах у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення за період з 03.11.2015 по 06.11.2015 включно, необхідно відмовити.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги в цій частині та зобов'язуючи Слов'янський міський відділ (з обслуговування м.Слов'янська та Слов'янського району) Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України в Донецькій області виплатити ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби не зазначив суму стягнення.

Колегія суддів звертає увагу, що спір зазначений ОСОБА_4 полягає саме в правильності розрахунку цього грошового забезпечення а не факту належності його виплати.

При таких обставинах суд першої інстанції прийняв рішення в цій частині з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до абз.3 п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. При цьому згідно абз. 8 цього ж пункту строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Згідно Наказу Головного управління МВС України в Донецькій області від 7 грудня 2015 року № 7 о/с, яким внесені зміни до наказу № 354 о/с від 6 листопада 2015 року, ОСОБА_4 розрахована вислуга років у календарному обчисленні та для виплати грошової допомоги у кількості 22 років 05 місяців 16 днів (а.с. 80).

Відповідно до п.п. «є» та «л» п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, у випадках виплати вихідної допомоги; у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно абз. 3 п. 2 цього Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати (крім обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток та для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Позивач звільнений із займаної посади 6 листопада 2015 року; протягом часу з 13 серпня 2014 року (наступний день після його першого звільнення) і по день наступного звільнення (6 листопада 2015 року) позивач фактично не працював. Таким чином, останні два (повних) місяця роботи (служби), які передували звільненню позивача - це червень та липень 2014 року.

Як встановлено постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 04 червня 2015 року по справі № 808/6793/14, середньомісячне грошове забезпечення позивача за ці місяці склало 9925,53 грн; а місячне грошове забезпечення - 4962,77 грн. (а.с. 15-19).

Таким чином, розмір грошової одноразової грошової допомоги, що мала бути нарахована та сплачена позивачу під час його звільнення за скороченням штатів відповідно до абз. 3 п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393, складає: 4962,77 грн /2 * 22 років = 54590,47 грн.

Згідно довідки від 12.04.2016 № 4477л/к/303/022016 одноразова грошова допомога у розмірі 13810,50грн. була виплачена ОСОБА_4 11.04.2016.

Тобто, загальна сума яка підлягає виплаті ОСОБА_4 у якості одноразової грошової допомоги, становить 40799,77грн. (54590,47-13810,50=40799,77грн.)

Колегія суддів критично ставиться до доводів представника Слов'янського міського відділу щодо здійснення розрахунку одноразової грошової допомоги виходячи із суми 1255,50 грн., яка складається з: посадового окладу позивача-800грн., окладу за спеціальним званням (130,00 грн) та доплати за вислугу років (325,50грн), яке відповідачем застосовувалось на підставі ч. 4 п. 2 Порядку № 100, виходячи з наступного.

Згідно ч. 4 п. 2 цього Порядку якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяця роботи, а якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу п. 4 цього Порядку, а саме: в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Суд зауважує, що п.4 вказаного Порядку регулює питання обчислення середньої заробітної плати виключно у випадках її збереження.

Таким чином, у підпункті 2 даному пункті мова йде про порядок обчислення середньої заробітної плати у випадках, коли за особою зберігається заробіток (грошове забезпечення). Умови збереження грошового забезпечення визначені п. 2.18 Інструкції № 499, в якому зазначено, що особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеним на керівну та педагогічну роботу зі спеціальних дисциплін у вищі навчальні заклади МВС, у кожному конкретному випадку можуть бути збережені посадові оклади за останніми до призначення в навчальні заклади основними (які виконуються не тимчасово) штатними посадами Міністром внутрішніх справ України; у такому самому порядку можуть бути збережені посадові оклади за останньою штатною посадою особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, призначеним на керівну та педагогічну роботу зі спеціальних дисциплін у вищих училищах професійної підготовки та навчальних центрах підготовки працівників органів внутрішніх справ.

У данному випадку ОСОБА_4 був звільнений з посади, а згодом поновлений на цій посаді на підставі рішення суду. Тобто, протягом часу з 13 серпня 2014 року (наступний після першого звільнення день) по 2 листопада 2015 року (день, що передував поновленню позивача на посаді) ОСОБА_4 не знаходився у трудових правовідносинах із Слов'янським міським відділом, не виконував ніяких посадових обов'язків, за ним не зберігалось його грошове забезпечення. (Грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, присуджене позивачу постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, за своєю правовою природою є компенсаційною виплатою особі за час її знаходження у вимушеному прогулі, а не оплатою праці).

Згідно абз. 6 п. 2 Порядку № 100 час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

При таких обставинах колегія суддів вважає правильним стягнення на користь ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги при звільненні виходячи з розміру грошового забезпечення за червень, липень 2014.

При вирішенні позовних вимог про зобов'язання виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає, що норми КЗпП України регулюють трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про міліцію» передбачено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», а також Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 205/14896 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» та Інструкцією Про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ № 114.

Зазначені норми є нормами спеціального законодавства і підлягають до застосування при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Наведений висновок суду узгоджується і з положеннями, що містяться у п. 2 ч. 2 Постанови Пленуму Верхового Суду України "Про практику застосування судами законодавства про працю" від 24 грудня 1999 року № 13, якими визначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ, тощо).

Але при цьому колегія суддів зазначає, що непоширення норм КЗпП України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу; при цьому основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках гарантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до п. 3 Наказу МВС України від 31 грудня 2007 року № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що нерозповсюдження на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ норм КЗпП України стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення (зокрема, спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати).

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку - які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

За правилами ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 цієї Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Враховуючи, що перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації, закріпленого у ст. 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 21-389а13), а тому суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин норми Кодексу законів про працю України.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що на день звільнення відповідач повністю не розрахувався з ОСОБА_4

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

У судовому засіднні встановлено, що при звільненні з позивачем несвоєчасно та не повному обсязі був проведений розрахунок. Позивач просив стягнути середній заробіток по 06 грудня 2015.

Колегія суддів зазначає, що період затримки виплати грошового забезпечення необхідно розраховувати в календарних днях з дня наступного після звільнення до 06.12.2015 як зазначив позивач. Цей період становить 30 календарних днів.

Як зазначалось вище відповідно до Постанови № 100 та рішення Запорізького окружного адміністративного суду, середньоденна заробітна плата становить 162,71грн. За таких обставин сума яку необхідно сплатити ОСОБА_4 становить 4881,30грн. (162,71*30=4881,30грн.)

Підстав для зменшення середнього заробітку за час вимшуного прогулу не вбачається.

Щодо позовних вимог про визнання часом вимушеного прогулу період з 05.06.2015 по 06.11.2015 сляд зазначити, що ця вимога в частині з 05.06.2015 по 02.11.2015 є зайвою оскільки відповідно ст.236 КЗпП України за цей період суд вже прийшов до висновку про виплату грошових коштів за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення суду.

Період з 03.11.2015 по 06.11.2015 неможна вважати вимушеним прогулом оскільки з 03.11.2015 позивач був поновлений в органах ОВС та 06.11.2015 був звільнений.

Вимоги позивача про зобовязання Головне управління МВС України в Донецькій області встановити вислугу років з урахуванням дня здійснення виплат всіх належних сум, задоволенню не підлягають, оскільки Наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 07.12.2015, № 7 о/с лк ОСОБА_4 встановлена вислуга років станом на 06.11.2015, яка в календарному обчисленні для виплати грошової допомоги становить 22роки 05 місяців 16 дняв, у пільговому обчисленні 26 років 01 місяць 15 днів.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при постановленні рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Пунктом 4 частини 1 статті 202 КАС України встановлено, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає часткому задоволенню. Постанову суду першої інстанції необхідно скасувати та постановити нову, якою позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Повний текст постанови виготовлений 06 червня 2016 року.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 ОСОБА_5 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016р. у справі № 805/5036/15-а задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016р. у справі № 805/5036/15- скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з Слов'янського міського відділу (з обслуговування м.Слов'янська та Слов'янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області:

- за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення за період з 05 червня 2015 по 03 листопада 2015 у розмірі 14239,10грн.;

- компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік у розмірі 3764,71грн.;

- одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 40779,97грн.;

- компенсацію за затримку у виплаті заробітної плати за період з 07 листопада 2015 по 06 грудня 2015 у розмірі 4881,30грн.

В решті позовних вимог відмовити.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України складення постанови у повному обсязі відкласти на строк до 5 днів.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий: О.О.Шишов

Судді: І.В.Сіваченко

ОСОБА_6