Справа № 826/17574/14
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року м. Київ К/800/20508/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого -Мойсюка М.І.,
суддів:Іваненко Я.Л.,Тракало В.В.,

при секретарі - Крапивка Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року,-

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (далі - ГУ МВС України в Київській області) про визнання протиправним і скасування наказу та поновлення на службі.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у відповідності до наказів від 27 червня 2014 року № 1270 і № 565 о/с відповідач його звільнив з органів внутрішніх справ та запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпункту «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29 липня 1991 року (далі - Положення), за порушення дисципліни.

Вважаючи оскаржувані накази відповідача такими, що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи та вимогах закону, ОСОБА_4 просив задовольнити позов.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2015 року позов задоволено.

Визнано протиправними і скасовано накази ГУ МВС України в Київській області від 27 червня 2014 року № 1270 і № 565 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ, поновлено ОСОБА_4 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби зі злочинами в бюджетній сфері та захисту бюджетних коштів Управління Державної служби боротьби з економічною злочинністю ГУ МВС України в Київській області, стягнуто на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 червня 2014 року по 19 червня 2015 року у розмірі 38571,99 гривень.

Оскаржуваною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на неправильне застосування апеляційним судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

У відповідності з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що висновком службового розслідування підтверджено факти вчинення підполковником міліції ОСОБА_4 прогулів, виїзду за межі Київського гарнізону та межі держави без дозволу керівництва Головного управління та неналежне виконання службових обов'язків, що виявились у відсутності практичних показників в роботі.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_4 проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби зі злочинами у бюджетній сфері та захисту бюджетних коштів Управління Державної служби боротьби з економічною злочинністю.

27 червня 2014 року відповідач провів службове розслідування за інформацією, викладеною в рапорті в.о. начальника УДСБЕЗ ГУ підполковника міліції Іванчика І.А., щодо невиходу на службу без поважних причин окремих працівників вказаного управління.

Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Згідно з висновками службового розслідування ОСОБА_4 5 і 30 травня 2014 року, 18 і 19 червня 2014 року був відсутній на службі без поважних причин, тобто допустив прогули та порушив статтю 7 Дисциплінарного статуту, якою передбачено, що працівники міліції мають з честю та гідністю поводитися у позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють, виявляти повагу до колег по службі та інших громадян.

Інформацією з бази «Аркан» підтверджується, що ОСОБА_4 виїжджав у вказані дні через пропускний пункт «Успенка» Донецької області, за межі країни, а саме до Російської Федерації, без дозволу керівництва Головного управління, чим до того ж порушив наказ Міністерства Внутрішніх Справ України №402 від 28 квітня 2014 року яким, зокрема, було заборонено залишати межі гарнізону, структурного підрозділу Головного управління, органу внутрішніх справ без дозволу начальника.

Порушення позивачем трудової дисципліни підтверджується й тим, що у спірний період останнім не здобуто жодних показників в оперативно-службовій діяльності.

За результатами проведеного службового розслідування 27 червня 2014 року відповідач видав наказ № 1270 та №565о/с, якими позивача звільнено з посади відповідно до підпункту «є» пункту 64 Положення (за порушення дисципліни).

Порядок та умови проходження служби в міліції, згідно з частиною 1 статті 18 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію», регламентуються цим Положенням.

За приписами підпункту «є» пункту 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут.

За змістом пункту 8 частини 1 статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено порядок накладення дисциплінарних стягнень, зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Згідно з вимогами пункту 6.3.2 та пункту 6.3.3 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністра МВС України № 230 від 12 березня 2013 року, особа, у відношення якої проводиться службове розслідування, має право: брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять). Пункт 6.2.2 цієї Інструкції зобов'язує посадову особу при проведенні службового розслідуванням дотримуватися вимог законодавства при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку, що відповідач дотримався зазначеної процедури при звільненні позивача, як і встановив дійсні обставини щодо порушення службової дисципліни.

Вказаним судом правильно не взято до уваги твердження позивача про те, що у Донецькій області він перебував відповідно до наказу ОСОБА_6, який на вказаний період часу був його прямим керівником та виїжджав до Російської Федерації для заправки пальним автомобіля, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази переміщень та відряджень позивача оформлених відповідним чином.

Таким чином, правильним є висновок апеляційного суду про те, що відповідач звільняючи позивача за підпунктом «є» пункту 64 Положення за порушення дисципліни, діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Рішення апеляційного суду відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги його висновків не спростовують, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.І. Мойсюк

Судді: Я.Л. Іваненко

В.В. Тракало