Справа № 135/846/15-а
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року м. Київ К/800/44936/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Шведа Е.Ю.,
провівши попередній розгляд касаційної скарги ОСОБА_4 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України у м.Ладижині Вінницької області про визнання неправомірними рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2015 року ОСОБА_4 пред'явив позов до Управління Пенсійного фонду України в м. Ладижині Вінницької області про визнання неправомірним розпорядження № 9 від 15 квітня 2015 року про відмову у призначенні йому пенсії із зниженням пенсійного віку на 5 років на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов'язання відповідача призначити та виплачувати йому пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 15 липня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Визнано неправомірним розпорядження № 9 від 15 квітня 2015 року Управління Пенсійного фонду України у місті Ладижин Вінницької області про відмову у призначенні ОСОБА_4 пенсії із зниженням пенсійного віку на 5 років на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у місті Ладижин Вінницької області призначити та виплачувати ОСОБА_4 пенсію як громадянину, який потерпів від Чорнобильської катастрофи, 4 категорії зі зниженням пенсійного віку на 5 років, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницької області задоволено повністю.

Постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 15 липня 2015 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями суду апеляційної інстанції скаржник оскаржив його.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню із огляду на наступне.

Судами встановлено, що згідно довідки виконавчого комітету Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області № 152 від травня 2015 року ОСОБА_4 з 28 травня 1980 року по 17 грудня 1987 року проживав в с. Заозерне Тульчинського району Вінницької області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року віднесене до населених пунктів категорії 4, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС; згідно довідки № 3571 від 16 березня 2015 року, виданої Комунальним підприємством «Ладжитлосервіс», ОСОБА_4 з 25 грудня 1987 року по даний час проживає в м. Ладижин (зоні посиленого радіологічного контролю).

16 березня 2015 року ОСОБА_4, якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року виповнилось 55 років, звернувся до Управління Пенсійного фонду в місті Ладижин Вінницької області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку на 5 років на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особа, що постійно проживає у зоні посиленого радіологічного контролю.

До заяви позивачем додано: посвідчення громадянина, віднесеного до 4 категорії осіб, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю серії НОМЕР_1, копію трудової книжки, копію паспорта та довідки про місце проживання.

Розпорядженням № 9 від 15 квітня 2015 року відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку на 5 років згідно поданої заяви від 16 березня 2015 з тих підстав, що з документів наданих позивачем не вбачається, що він проживав в зоні посиленого радіологічного контролю, що унеможливлює зниження пенсійного віку на 1 рік за 3 роки проживання чи роботи у зоні посиленого радіологічного контролю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійний орган протиправно відмовив позивачу у призначенні пільгової пенсії, оскільки факт його постійного проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, до якої віднесено с. Заозерне та м. Ладижин, підтверджений дослідженими в судовому засіданні доказами та показами свідків.

Суд апеляційної інстанції із висновками суду першої інстанції не погодився та зазначив, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам відповідача про те, що довідка про проживання та реєстрацію позивача, яка знаходиться в матеріалах справи, не є доказом постійного проживання позивача у м. Ладижин, оскільки не узгоджується із записами трудової книжки, згідно яких позивач протягом 1994 - 2015 років працював на території Російської Федерації, на постійній основі, вахтовим методом.

Враховуючи, що належними доказами не підтверджено факт проживання ОСОБА_4 з 1994 року в зоні посиленого радіологічного контролю, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що пенсійний орган правомірно вказав про відсутність додаткового зниження пенсійного віку на 1 рік за 3 роки проживання чи роботи у зоні посиленого радіологічного контролю з 1994 року, оскільки станом на грудень 1994 року проживання у зазначеній зоні складає повних 8 років, це дає право на додаткове зниження пенсійного віку на 2 роки.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією суду апеляційної інстанції погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчались у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зокрема, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років (зменшення віку - на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років).

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 визначено, що підставою для призначення пенсії за віком із застосуванням норм зазначеної вище статті є посвідчення особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідка органу місцевого самоврядування про періоди проживання на забрудненій території.

Статтею 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, державними адміністраціями областей, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Згідно статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Реєстрація місця проживання чи перебування фізичних осіб в Україні регулюється Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року № 1077 «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів».

Статтею 3 зазначено Закону визначено, що місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам відповідача про те, що довідка про проживання та реєстрацію позивача, яка знаходиться в матеріалах справи, не є доказом постійного проживання позивача у м. Ладижин, оскільки не узгоджується із записами трудової книжки, згідно яких позивач протягом 1994-2015 років працював на території Російської Федерації, на постійній основі, вахтовим методом.

Враховуючи зазначене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із судом апеляційної інстанції, що включати весь період роботи позивача з вересня 1994 року по 2015 рік до періоду постійного проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, правових підстав немає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суд апеляційної інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну юридичну оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права та прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: