Справа № 813/144/16
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року Справа № 876/2923/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Бадівській О.О.,

за участю представника відповідача - Мельниченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Танк Транс» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Танк Транс» (далі - ТОВ) звернулося до суду з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі - Міністерство) в якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило, зокрема скасувати наказ відповідача від 04.02.2016 №177 в частині застосування до ТОВ спеціальної санкції - зупинення зовнішньоекономічної діяльності (далі - Наказ).

03.03.2016, позивачем було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову (а.с.11-14) шляхом зупинення дії Наказу в частині застосування до ТОВ спеціальної санкції у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності до набрання законної сили рішенням у справі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року у справі №813/144/16 заяву про забезпечення позову задоволено.

Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржило Міністерство, яке покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову. В обґрунтування поданої апеляційної скарги, зазначає, що судом першої інстанції не з'ясовано наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача та не враховано, що ТОВ не навело доказів протиправності Наказу.

Заява ТОВ щодо відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки таке було завчасно повідомлено про розгляд справи та мало можливість забезпечити явку своїх представників. Більше того, саме ТОВ встановило пріоритет справ у яких бажає взяти участь (представники заняті у інших судових засіданнях) та зокрема не надало доказів неможливості участі своїх інших представників у розгляді даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову у справі, суд першої інстанції виходив із того, що спірний Наказ позбавив ТОВ можливостей для існування, оскільки основні доходи підприємство отримує із зовнішньоекономічної діяльності, яка зупинена Наказом, а відтак слід зупинити дію такого до вирішення справи.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, нормам процесуального права та є помилковими з таких міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач у своїй заяві про забезпечення позову просить зупинити дію Наказу в частині застосування до ТОВ спеціальної санкції у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності до набрання законної сили рішенням у справі, у зв'язку із тим, що вважає такий Наказ протиправним та прийнятим з порушенням його прав, свобод та інтересів.

Відповідно до вимог ст.117 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Із аналізу ст.117 КАС слідує, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, повинні бути безпосередньо пов'язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Також при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; необхідності у зв'язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Тому, оцінюючи в сукупності вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що приймаючи рішення про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції безпідставно не врахував, що позивачем жодним чином не доведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у справі.

В основу заявленого клопотання позивачем фактично покладені доводи позовних вимог, через що задоволення наведеного клопотання призведе до фактичного ухвалення рішення по суті спору без розгляду справи, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Так, позивач покликається на те, що санкція застосована Наказом є неправомірною, оскільки до ТОВ уже застосовувались санкції у вигляді індивідуального режиму ліцензування, як і до його контрагентів. Більше того, підприємство не може повернути кошти за договірними відносинами із іноземними контрагентами, оскільки єдиним механізмом для цього є звернення до суду про стягнення із таких відповідної суми, що ТОВ було уже вчинено. Зазначає, що оскільки міжнародні перевезення становлять 70 відсотків усіх послуг, що надаються ТОВ, то вступ в дію санкції передбаченої Наказом призведене до припинення діяльності підприємства та втрати усіх закордонних партнерів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно Наказу, санкція у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності буде застосована у 40-денний строк з дня набрання чинності цим наказом, тобто не раніше 15.03.2016. При цьому із позовною заявою позивач звернувся ще в січні 2016 року.

Окрім цього, згідно пунктів 3.1 та 3.2 «Положення про порядок застосування до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України та іноземних суб'єктів господарської діяльності спеціальних санкцій, передбачених статтею 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», затвердженого наказом Міністерства економіки України 17.04.2000 №52, тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності щодо українських суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб'єктів господарської діяльності означає позбавлення права займатися всіма видами зовнішньоекономічної діяльності, передбаченими ст.4 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», за винятком: завершення розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, при яких з боку українських суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб'єктів господарської діяльності були перераховані кошти до застосування цієї санкції; завершення розрахунків за зовнішньоекономічними операціями за продукцію, що була відправлена за межі України українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності або відправлена в Україну іноземними суб'єктами господарської діяльності до застосування цієї санкції.

Тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та/або пов'язаних з ним законів України, але не більше трьох місяців з дати винесення відповідного рішення Міністерством економічного розвитку і торгівлі України.

Подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності здійснюється виключно за рішенням суду.

Таким чином, станом на момент звернення ТОВ із заявою про забезпечення позову, оскаржуваний ним Наказ жодним чином не становив очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам підприємства до ухвалення рішення у справі.

Більше того, санкція ще не діяла, а позивач вправі був звернутися до Міністерства із клопотанням про зміну виду спеціальної санкції чи вчинити інші дії для зняття такої.

Також, 20.04.2016 наказом Міністерства №722 тимчасово, до 15.07.2016 включно, було зупинено дію спеціальної санкції, що застосована до ТОВ.

Відтак, жодної імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення позову просто не існує.

Відтак, враховуючи, що ТОВ не підтверджено очевидної небезпеки заподіяння шкоди їх правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення заявленого ними клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки такі не являються необхідними на даний момент, а порушені на думку позивача його права, в разі якщо суд вирішить справу у їх користь, будуть в повній мірі відновлені судовим рішенням без жодних додаткових заходів для цього.

Згідно приписів ч.1 ст.71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.195, 196, 199, 202, 205, 206, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 06 червня 2016 року.