Справа № 488/631/14-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року м. Київ К/800/52673/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Смоковича М.І., Сороки М.О.,

розглянувши у попередньому розгляді касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Корабельного районного суду м.Миколаєва від 18 квітня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2015 року у справі № 488/631/14-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 27 грудня 2013 року № 19/13 щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії; зобов'язати відповідача призначити ОСОБА_1 вперше з 01.01.2014 року пенсію за віком за рахунок коштів Пенсійного фонду України у віці 65 років відповідно до особистої заяви від 19.12.2013 року при страховому стажі 29 років 2 місяці. При розрахунку заробітку для обчислення пенсії виключити невигідні періоди, які становлять не більше 10% страхового стажу у автоматичному режимі; відповідно до частини 2 статті 56 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов'язати відповідача виплачувати ОСОБА_1 з 01.01.2014 року щомісячно пенсію, у обчисленому відповідно до ст.ст.26-29, 49 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" розмірі з підвищенням на 14% середньомісячного заробітку для обчислення пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі п. 13 Перехідних положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вона має право вибору однієї з двох пенсій. Зазначає, що дане право виникло у неї після досягнення 55 - річного віку, рішенням управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м.Миколаєва від 27 грудня 2013 року їй відмовлено у проведенні перерахунку щодо переходу на пенсію за віком.

Постановою Корабельного районного суду м.Миколаєва від 18 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2015 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями ОСОБА_1 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 має статус громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження внаслідок аварії на ЧАЕС, категорія 2.

Позивач 19 грудня 2013 року звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за вибором позивача. Рішенням начальника управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м.Миколаєва від 27 грудня 2013 року за № 19/13 позивачу відмовлено в проведенні перерахунку щодо переходу на пенсію з віком, оскільки пенсія за віком гр. ОСОБА_1 призначена 25.10.1993 року та виплачується до даного часу.

ОСОБА_1 щомісячно виплачується додаткова пенсія для осіб, що належать до 2 категорії постраждалих, у розмірі 18 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Така пенсія становить з 1 січня 2013 року - 160,92 грн., з 01.12.2013 року - 170,82 грн., що визначено постановою Кабінету Міністрів України № 12 від 23 листопада 2011 року „Про підвищення рівня соціального захисту громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Суди першої і апеляційної інстанцій, відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходили з того, що позивачу 25.10.1993 року була призначена пенсія за віком, із зменшенням пенсійного віку, відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням статті 55 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тому відсутні підстави повторно призначати вказаний вид пенсії.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 26 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років (які народилися до 30 вересня 1956 року) та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно ст. 44 цього Закону заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи повноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, за погодження зі спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до ч.1 ст. 45 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Положеннями ст.55 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Згідно п. 2 ст. 55 цього Закону евакуйованим з 10 - ти кілометрової зони відчуження призначається пенсія зі зменшенням пенсійного віку на 10 років.

Згідно ст. 49 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

У відповідності до ст.51 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 15% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком з 25.10.1993 року з відповідним зменшенням віку.

Згідно п.13 Перехідних положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у разі, якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що посилання позивача на невикористане право вибору однієї з двох можливих пенсій не знаходить свого підтвердження, оскільки при призначенні пенсії була встановлена саме пенсія за віком.

Інші заявлені позивачем вимоги щодо зобов'язання відповідача вчинити певні дії є похідними від первісних, отже задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли до вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Корабельного районного суду м.Миколаєва від 18 квітня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: