Справа № 805/862/16-а
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шувалова Т. О.
Суддя-доповідач - Васильєва Ірина Анатоліївна
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року справа №805/862/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Васильєвої І.А.

Судді: Жаботинської С.В.

Казначеєва Е.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року у справі № 805/862/16-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання неправомірними дій та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-12282-17 від 12 лютого 2016 року в розмірі 6 216,55 грн., -

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2016 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_3) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Горлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі - Горлівська ОДПІ ГУ ДФС) про визнання неправомірними дій щодо нарахування ОСОБА_3 єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-12282-17 від 12 лютого 2016 року в розмірі 6 216,55 грн. (арк. справи 4-5).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року позивачу відмовлено у задоволені вищенаведеного адміністративного позову з підстав того, що у розумінні частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» позивач не звільнений від сплати єдиного внеску, оскільки він не отримує пенсію за віком згідно розділу ІІІ Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а отже відповідачем правомірно та в межах наданих йому повноважень винесена вимога № Ф-12282-17 від 12 лютого 2016 року про сплату єдиного внеску у розмірі 6 216,55 грн. (арк. справи 42-43).

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_3 (далі - апелянт, ОСОБА_3) звернувся до Донецького апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в доводах якої зазначив, що з 09 січня 2010 року є пенсіонером за віком, та отримує пенсію на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 2012 року знаходиться на спрощеній системі оподаткування, а тому, у відповідності до частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» він звільнений від сплати єдиного внеску. При цьому апелянт звернув увагу, що він отримує пенсію за віком, призначену на підставі пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджено довідкою УПФУ в м. Дзержинську (наданою на запит суду), а не пенсію за вислугою років, яка призначається на підставі положень статей 54, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», які в свою чергу містять перелік робіт та професій, які дають право на призначення цієї пенсії.

З урахуванням викладеного, просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов у повному обсязі (арк. справи 55-56).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2016 року відкрите провадження у даній справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11 год. 00 хв. 08 червня 2016 року, про що повідомлено осіб, які беруть участь у справі (арк. справи 62-63).

31 березня на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про заміну відповідача його правонаступником, а також надійшли заперечення на дану апеляційну скаргу, в яких, зазначаючи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування є платниками єдиного внеску, звільняються від сплати, тільки у тому випадку, якщо є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Відповідно до пункту 12 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 20 років, а позивач таку пенсію не отримує, тому повинен сплачувати єдиний внесок на загальних підставах. З урахуванням викладеного просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, та з урахуванням наданих заперечень залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач просив справу розглядати за його відсутністю, про що на адресу суду 08 червня 2016 року надіслав клопотання. Відповідач до судового засідання не з'явився, належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи.

Ухвалою суду від 08 червня 2016 року за клопотанням відповідача у зв'язку з реорганізацією замінено первісного відповідача - Горлівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Донецькій області на її правонаступника - Артемівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Донецькій області.

Відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів адміністративної справи, позивач, ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: село Кочеток, Чугуєвського району Харківської області) відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 Серії НОМЕР_2 від 24 червня 2010 року є пенсіонером за віком із терміном дії: довічно (арк. справи 8), перебуває на обліку в УПФУ в м. Дзержинську та отримує пенсію за віком за списком № 1 на пільгових умовах з 09 січня 2010 року відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджено довідкою Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області від 06 квітня 2016 року № 4384 (арк. справи 27). З 22 лютого 2012 року є фізичною особою-підприємцем, що підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серії ААВ № 210342; як платник єдиного податку з 01 квітня 2012 року перебуває на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується Свідоцтвом платника єдиного податку Серії НОМЕР_3 (арк. справи 10).

12 лютого 2016 року відповідачем прийнято вимогу № Ф-12282-17 від 12 лютого 2016 року, якою позивачу нараховано до сплати єдиний внесок у розмірі 6 216,55 грн. (арк. справи 11).

Не погодившись із діями відповідача щодо нарахування позивачеві єдиного внеску, а також складення відповідної вимоги позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Таким чином, спірним питанням у даній справі є обов'язок позивача, як фізичної особи-підприємця, що знаходиться на спрощеній системі оподаткування та отримує пенсію за віком на пільгових умовах - сплачувати єдиний внесок у відповідності до частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини у даній справі регулюються нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464), Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788) та іншими нормативно-правовими актами.

Так, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до частини 4 статті 4 наведеного Закону № 2464 (в редакції, яка діє з 6 серпня 2011 року), встановлено, що особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Як вказувалось судом вище, відповідач посилаючись на наведену норму вважає, що позивач буде звільнений від сплати єдиного внеску після досягнення ним пенсійного віку, встановленого статтею 12 Закону № 1788, а саме: 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Проте колегія суддів вважає такі доводи апелянта необгрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Згідно статті 1 Закону № 1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

За статтею 26 Закону № 1058 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до пункту а) статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Як зазначалось судом вище, ОСОБА_3 у відповідності до вищенаведеної статті 13 ЗУ № «Про пенсійне забезпечення» з 09 січня 2010 року призначена пенсія за віком на пільгових умовах за списком № 1, що підтверджено довідкою Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області від 06 квітня 2016 року № 4384 (арк. справи 27). При цьому, відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 Серії НОМЕР_2 від 24 червня 2010 року є пенсіонером за віком із терміном дії: довічно (арк. справи 8). З урахуванням викладеного позивач є пенсіонером за віком у розумінні вищенаведених норм законодавства.

Таким чином суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, що фізичні особи-підприємці набувають вказаного права на лише при досягненні віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058, оскільки частина 4 статті 4 Закону № 2464 такого застереження не містить, бо пенсія за віком може призначатись і на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто незалежно від того, чи досягли вони загального пенсійного віку чи така пенсія оформлена на пільгових умовах - зі зменшенням віку.

А отже особи, яким пенсія за віком призначена відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ не є платниками єдиного внеску за себе згідно з частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-VI, так як і особи, які є пенсіонерами за віком на загальних умовах, оскільки згадана норма не містить будь-яких винятків щодо пенсіонерів за віком.

Вказана правова позиція відповідає постановам Верховного суду України від 15 квітня 2014 року по справам № 21-57а14 та № 21-70а14.

При цьому колегія суддів зазначає, що не приймає посилання суду першої інстанції у даних правовідносинах на Постанову ВСУ від 10 березня 2015 року по справі № 21-56а15, де аналізуючи частину четверту статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» ВСУ зазначив, що «право не сплачувати єдиний внесок поширюється лише на осіб, прямо перерахованих в частині четвертій статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - пенсіонерів за віком або інвалідів, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу», оскільки в справі № 21-56а15 позивачу пенсія була призначена на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а у даних правовідносинах позивачу пенсія призначена відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ, тому в даному випадку, до даних правовідносини слід застосовувати висновки ВСУ у справах: № 21-57а14 від 15 квітня 2014 року, де позивачу призначена пенсія відповідно статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ.

До того ж суд вважає за необхідне звернути увагу, що ОСОБА_3 неодноразово звертався до суду із вимогами про скасування вимог УПФУ у м. Дзержинську про сплату єдиного внеску від 07 травня 2013 року № Ф-283 та 05 серпня 2013 року № 283-у, які постановами Донецького окружного адміністративного суду були задоволені, та залишені без змін ухвалами Донецького апеляційного адміністративного суду (справи № 225/6742/13-а, та № 805/5314/14). При цьому в даних справах суди дійшли висновку про скасування спірних вимог, оскільки частина 4 статті 4 Закону № 2464 не містить застереження щодо того, що фізичні особи-підприємці набувають права на пенсію за віком при досягненні віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058.

Що стосується вимоги позивача «про визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», то в цій частині суд не може задовольнити таку вимогу позивача, оскільки формування та складання контролюючим органом вимоги про сплату єдиного внеску є прямим обов'язком відповідача, встановленим Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Податковим кодексом України. А отже на думку суду належним захистом порушеного права позивача є саме скасування такої вимоги.

Таким чином, оскільки відповідачем на думку суду неправомірно щодо відповідача прийнята вимога, якою зобов'язано позивача сплачувати єдиний внесок, а судом першої інстанції під час прийняття постанови не вірно застосовані до даних правовідносин норми частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», суд вважає що спірна вимога підлягає скасуванню, з урахуванням чого судова колегія робить висновок, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що відповідно до вимог статті 202 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог.

Всі здійснені документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору підлягають розподілу відповідно до вимог статті 94 КАС України (арк. справи 3, 54).

Керуючись статтями 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року у справі № 805/862/16-а, - задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року у справі № 805/862/16-а, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання неправомірними дій та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-12282-17 від 12 лютого 2016 року в розмірі 6 216,55 грн.,- задовольнити частково.

Скасувати вимогу Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-12282-17 від 12 лютого 2016 року в розмірі 6 216,55 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1 157,54 грн. (одна тисяча сто п'ятдесят сім грн. 54 коп.) стягнути на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: село Кочеток, Чугуєвського району Харківської області) за рахунок бюджетних асигнувань Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (, адреса: 84500, м. Артемівськ, вул.. Комсомольська, 8, Донецька область).

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Постанова прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Суддів: С.В. Жаботинська

Е.Г. Казначеєв