Справа № 2а-12759/12/2670
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" червня 2016 р. м. Київ К/800/6862/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Донця О.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Міністерства аграрної політики та продовольства України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року у справі за позовом Благодійного фонду Дніпровського району м. Києва "Київський еколого-культурний центр", громадської еколого-правової організації "Еко Право-Київ" до державного агентства лісових ресурсів України, Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а :

Благодійний фонд Дніпровського району міста Києва "Київський еколого-культурний центр" та громадська еколого-правова організація "ЕкоПраво-Київ" звернулись до суду з позовом до Державного агентства лісових ресурсів України, Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання протиправною бездіяльність, пов'язану з не усуненням протиріччя між пунктом 5.2 Інструкції про селекційний відстріл мисливських тварин, затвердженої наказом Державного комітету лісового господарства України від 30 травня 2001 року № 47 та частиною 1 статті 32 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» від 22 лютого 2000 року № 1478-ІІІ щодо можливості селекційного відстрілу мисливської тварини іншим мисливцем у присутності особи, яка має дозвіл на селекційний відстріл та поновлення порушених прав та інтересів позивачів шляхом зобов'язання усунути вказані протиріччя.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року, постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Державного агентства лісових ресурсів України, Міністерства аграрної політики та продовольства України, пов'язану з неусуненням протиріччя між пунктом 5.2 Інструкції про селекційний відстріл мисливських тварин, затвердженої наказом Державного комітету лісового господарства України від 30 травня 2001 року № 47 та частиною 1 статті 32 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» від 22 лютого 2000 року № 1478-ІІІ щодо можливості селекційного відстрілу мисливської тварини іншим мисливцем у присутності особи, яка має дозвіл на селекційний відстріл. Зобов'язано Державне агентство лісових ресурсів України, Міністерство аграрної політики та продовольства України в межах своїх повноважень усунути протиріччя між пунктом 5.2 Інструкції про селекційний відстріл мисливських тварин, затвердженої наказом Державного комітету лісового господарства України від 30 травня 2001 року № 47 та частиною 1 статті 32 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» від 22 лютого 2000 року № 1478-ІІІ щодо можливості селекційного відстрілу мисливської тварини іншим мисливцем у присутності особи, яка має дозвіл на селекційний відстріл.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Міністерство аграрної політики та продовольства України звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, 02 березня 2012 року благодійний фонд Дніпровського району м. Києва «Київський еколого-культурний центр» звернувся з листом (вих. №15) до Державного агентства лісових ресурсів України, в якому просив повідомити про прийняті заходи щодо усунення суперечностей в п.5.2 Інструкції про селекційний відстріл мисливських тварин з ч.1 ст.32 Закону України «Про мисливське господарство і полювання».

Державним агентством лісових ресурсів України надана відповідь, якою повідомлено, що наказ Державного комітету лісового господарства України № 47 від 30 травня 2001 року, яким затверджено Інструкцію про селекційний відстріл мисливських тварин, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 червня 2001 року за №509/5700, пройшов юридичну експертизу в установленому порядку, а отже не суперечить чинному законодавству.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Положення, на підставі яких діють відповідачі не передбачають чітких критеріїв, за якими можна зробити висновок про наявність їх обов'язку вчинити певні дії, пов'язані з усуненням протиріч нормативно-правового акту у відповідності до Закону.

Натомість, суд апеляційної інстанції скасовуючи попереднє рішення та задовольняючи позовні вимоги прийшов до висновку, що Державне агентство лісових ресурсів України не вчинило відповідних заходів щодо розроблення пропозицій для вдосконалення Інструкції про селекційний відстріл мисливських тварин з подальшим поданням їх в установленому порядку Міністру аграрної політики та продовольства України, отже відповідачами допущено бездіяльність в частині неусунення протиріч між Законом України "Про мисливське господарство та полювання" та Інструкцією про селекційний відстріл мисливських тварин.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», селекційний та вибірковий діагностичний відстріли мисливських тварин для ветеринарно-санітарної експертизи проводиться незалежно від строків мисливського сезону працівниками, уповноваженими здійснювати охорону мисливських угідь, за дозволом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, а в межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду - за дозволом обласних, Київської, Севастопольської міських державних адміністрацій, за письмовою заявою користувача мисливських угідь.

Відповідно до Закону України "Про мисливське господарство та полювання", Наказом Державного комітету лісового господарства України № 47 від 30 травня 2001 року затверджено Інструкцію про селекційний відстріл мисливських тварин, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 14 червня 2001 року за №509/5700.

Згідно п. 5.1 вищевказаної Інструкції, селекційний відстріл здійснюється протягом року, незалежно від строків сезону полювання, працівниками, уповноваженими здійснювати охорону мисливських угідь, які отримали відповідні дозволи для його проведення.

Разом з тим, відповідно до п. 5.2 Інструкції про селекційний відстріл мисливських тварин, допускається проведення селекційного відстрілу тварини іншим мисливцем у присутності особи, яка має дозвіл на селекційний відстріл.

З урахуванням наведеного, в Інструкції про селекційний відстріл мисливських тварин всупереч ч. 1 ст. 32 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» розширено коло суб'єктів, які можуть здійснювати селекційний відстріл, а саме: крім працівників, уповноважених здійснювати охорону мисливських угідь, додано інших мисливців, які можуть здійснювати селекційний відстріл у присутності особи, яка має на це дозвіл.

Державне агентство лісових ресурсів України (далі - Держлісагентство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи центральних органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері лісового та мисливського господарства. (п.1 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року №458/2011 (далі -Положення про Держлісагентство).

Державне агентство лісових ресурсів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України (Мінагрополітики України), іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Міністра.

У пункті 3 Положення про Держлісагентство викладені основні завдання Держлісагентства України, а саме: внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері лісового та мисливського господарства; реалізація державної політики у сфері лісового та мисливського господарства.

Згідно з п.4 Положення, Держлісагентство України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до його компетенції, розробляє пропозиції щодо вдосконалення законодавчих актів, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, нормативно-правових актів Мінагрополітики України та в установленому порядку подає їх Міністрові.

Голова Держлісагентства України вносить на розгляд Міністрові проекти нормативно-правових актів Мінагрополітики України з питань, що належать до сфери діяльності Держлісагенства України, забезпечує їх супроводження. (п.п.3 п.10 Положення про Держлісагентство).

Міністерство аграрної політики та продовольства України діє відповідно положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України затвердженого Указ Президента від 23.04.2011 року №500/2011 (далі - Положення Мінагрополітики) та відповідно п.1 положення - є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мінагрополітики України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань формування та забезпечення реалізації: державної аграрної політики, політики у сфері сільського господарства та з питань продовольчої безпеки держави; державної політики в галузях рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних живих ресурсів, регулювання рибальства та безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства, ветеринарної медицини, безпечності харчових продуктів, у сферах карантину та захисту рослин, охорони прав на сорти рослин, земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, лісового та мисливського господарства, нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Мінагрополітики України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Основними завданнями Мінагрополітики України є формування та забезпечення реалізації, зокрема, державної політики з питань земельних відносин, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, лісового та мисливського господарства, якості та безпеки сільськогосподарської продукції, насіння і садивного матеріалу, біологічної і генетичної безпеки сільськогосподарських рослин і тварин, родючості ґрунтів.

Пунктом 7.168 Положення передбачено, Мінагрополітики України відповідно до покладених на нього завдань здійснює нормативно-правове забезпечення у визначених сферах та галузях, затверджує інструкцію про селекційний відстріл мисливських тварин.

При цьому, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку вчинення певних дій відповідачами, щодо внесення змін до нормативно-правового акту та в подальшому їх затвердження, є дискреційними повноваженнями Держлісагентства України і Мінагрополітики України.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано застосовано норми матеріального права до їх вирішення, не допущено при цьому порушень норм процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке прийнято відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України - задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року скасувати, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 жовтня 2012 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку ст.ст. 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді