Справа № 2а-3052/10/1170
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2010-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2010 року Справа № 2а-3052/10/1170

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Хилько Л.І., при секретарі Муляренко О.В.,

за участю:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Відкритого акціонерного товариства "Автобусний парк" 13527" до Територіальної державної інспекції праці у Кіровоградській області про скасування приписів № 11-01-040/1086-1064 від 13.08.2010р., № 11-01-040/1086-1063 від 13.08.2010 р.,

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Автобусний парк" 13527" звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Територіальної державної інспекції праці у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування приписів Територіальної державної інспекції праці у Кіровоградській області № 11-01-040/1086-1064 від 13.08.2010 р. , № 11-01-040/1086-1063 від 13.08.2010 р.

Зазначений спір згідно із ст. 17 КАС України належить до компетенції адміністративних судів та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в приписі №11-01-040/1086-1064 від 13.08.2010 року державним інспектором праці визначено як порушення проведення оплати праці в надурочний час в одинарному розміру в той час, коли згідно до ст.106 Кодексу законів про працю України повинна здійснюватись в подвійному розмірі.

Тимчасовим Положенням про оплату праці та преміювання кондукторів громадського транспорту ВАТ «Автобусний парк 13527»встановлено, що оплата праці кондукторів громадського транспорту проводиться у розмірі установленої мінімальної заробітної плати за виконання місячного планового завдання, що регламентовано ст.95 КЗПП України (мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може проводитись оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Крім того, в приписі №11-01-040/1086-1063 від 13.08.2010 року державним інспектором праці визначено порушення вимог ст.ст. 48,65,95,115 КЗпП України щодо порядку ведення трудових книжок працівників, внесення до них записів про професійною назвою, застосування надурочних робіт та дотримання строків виплати заробітної плати.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов повністю та просив його задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнає повністю, просить у позові відмовити, оскільки викладені у приписах порушення законодавства фактично мали місце в роботі позивача і для їх усунення у встановленому порядку вносились приписи області № 11-01-040/1086-1064 від 13.08.2010 р. та № 11-01-040/1086-1063 від 13.08.2010 р. Разом з тим, відповідач визнає, що порядок ведення трудових книжок працівників здійснюється у відповідності до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці від 29.07.1993 року №58 та ст. 48 КЗпП України. Відсутність посади «кондуктора» у довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №336 від 29.12.2004 року не вказує на порушення вищезгаданих норм законодавства.

Відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю із зазначених вище підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, складення постанови у повному обсязі відкладено до 13 грудня 2010 року із проголошенням вступної та резолютивної частини постанови в тому самому засіданні, в якому закінчився розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши у судовому засіданні подані суду письмові докази, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п. 1 ч 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Враховуючи п. 1 ч.І ст. З КАС України спір, який виник між сторонами є публічно-правовим і тому підлягає розгляду у адміністративному суді.

Тобто, до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд і вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, у яких вони вважають, що суб'єкт владних повноважень своїм рішенням, діями чи бездіяльністю порушив їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається з мотивувальної частини позовної заяви (а.с.5) позивач ще при зверненні до суду фактично визнавав наявність порушень ст.65 КЗпП України та приводив причини таких порушень з посиланнями на виконання ним соціального обовязку по перевезенню пасажирів, в тому числі і пільгових категорій, відвернення негативних наслідків для жителів міста в результаті можливого зриву автобусних рейсів. Залучення працівників, що працюють на маршрутах міста, понад граничні норми застосування надурочних робіт викликане нестачею даних працівників.

Судом розцінюється як безпідставне пояснення позивача про відсутність вини посадових осіб Товариства в залученні до надурочних робіт працівників понад граничні норми, оскільки оскарженим приписом не визначається ступінь вини, а лише проводиться констатація факту наявності порушення закону і пропонуються заходи для усунення виявлених порушень.

В той же час, за приписами ст. 65 КЗпП України надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік.

Власник або уповноважений ним орган повинен вести облік надурочних робіт кожного працівника.

Отже, вказана норма закону є імперативною, а позивач не навів будь - яких доказів про наявність в законодавстві інших підходів щодо залучення працівників до надурочних робіт. Приведені позивачем в якості підстав з посиланнями на виконання ним соціального обовязку по перевезенню пасажирів, в тому числі і пільгових категорій, відвернення негативних наслідків для жителів міста в результаті можливого зриву автобусних рейсів та залучення працівників, що працюють на маршрутах міста, понад граничні норми застосування надурочних робіт викликане нестачею даних працівників, є лише власним міркуванням позивача та приводиться в якості можливих, на його думку, підстав обійти вимоги закону.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про транспорт»економічні відносини підприємств транспорту, що виникають у процесі перевезення, ґрунтуються на принципах взаємної вигоди, рівної та повної відповідальності. Стаття 17 вказаного Закону передбачає, що трудові відносини, соціальний захист і дисципліна працівників транспорту регулюються Кодексом законів про працю України. Таким чином, неможливість позивачу швидко сформувати штат, часткова компенсація витрат на безкоштовне перевезення пільгових категорій громадян не кореспондується у його право на порушення закону.

Крім того, судом не приймається до уваги та розцінюється як безпідставне пояснення позивача про відсутність порушення закону при виплаті заробітної плати працівникам один раз на місяць за заявами робітників, оскільки за приписами ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Натомість, суд приймає до уваги дані звіту з праці 1-ПВ за січень-липень 2010 року згідно до якого станом на 01.08.2010 року заборгованість позивача перед 472 працівниками складала 623 тис. грн. з терміном заборгованості - червень 2010 року. При цьому, позивач не надав доказів про наявність згоди працівників отримувати лише частину заробітної плати.

Поряд з цим, суд приймає до уваги ту обставину, що позивач довів в судовому засіданні відсутність порушення порядку ведення трудових книжок працівників, відповідач погодився з доводами позивача і п.1 припису №11-01-040/1086-1063 від 13.08.2010 року стосовно порушення вимог ст.48 КЗпП України та Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок5 працівників»підлягає до виключення із припису. Однак, вказана обставина не тягне за собою визнання припису протиправним та його скасування, оскільки припис крім того пункту, який підлягає до виключення, містить пункти 2,3 та 4, обґрунтованість і законність яких повністю підтверджена при розгляді справи судом. Про виключення пункту 1 з вказаного припису позивач вимоги не заявляв.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, ч.1ст.9 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дані положення кореспондуються з п.1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ від 06.03.2008 року № 2. З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Встановлення невідповідності діяльності субєкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності може бути підставою для задоволення позову за умови встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Позивач не надав суду безспірних доказів про наявність в діях відповідача порушень Кодексу законів про працю України та порушення прав, свобод та інтересів позивача при винесенні приписів Територіальної державної інспекції праці у Кіровоградській області № 11-01-040/1086-1064 від 13.08.2010 р. , № 11-01-040/1086-1063 від 13.08.2010 р.

А порушення позивачем зазначених у названих приписах норм КЗпП України привели до необхідності визнати позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86, 94, 159 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові повністю відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її оголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанову виготовлено в повному обсязі 14 грудня 2010 року.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_3