Справа № 756/4029/16
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 756/4029/16 Головуючий у 1-й інстанції: Васалатій К.А.
Суддя-доповідач: Мамчур Я.С
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Мамчура Я.С.

суддів: Желтобрюх І.Л., Шостака О.О.

при секретарі Кривді В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В ИВ :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить зобов'язати провести перерахунок підвищення до пенсії з 01.02.0215 року.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 15.06.2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. При цьому, визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у зменшені розміру пенсійного забезпечення ОСОБА_2 з 23.07.2011 року та зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_2 у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року №355 «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.02.2015 року з урахуванням виплачених сум».

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.12.2015 р. було роз'яснення постанову суду від 15.06.2015 року та виправлено описки у резолютивній частині рішення.

05.02.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо проведення такого перерахунку відповідно до вищезазначеного рішення суду.

Так, Листом від 04.03.2016 року №4386/03/с-292 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві позивачу було відмовлено у задоволені заяви, мотивуючи тим, що відповідачем вже проведено ОСОБА_2 перерахунок підвищення у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року №355 «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виходячи з розміру пенсії визначеного на виконання постанови Оболонського районного суду м. Києва від 18.11.2011 року з 01.02.2015 року з урахуванням виплачених сум. В результаті проведеного перерахунку пенсії в порядку встановленому судовим рішенням розмір щомісячної виплати залишився без змін. Кошти до виплати на виконання рішення суду відсутні.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню у повному об'ємі, так як вже відбувається стягнення за цей самий період в тих самих межах, які встановлені іншими судовими рішеннями.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію» за цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

Пунктом 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою КМУ від 13,02.2008 р. № 45 встановлено, що перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсій проводиться у разі прийняття рішення про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв'язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

Судом першої інстанції встановлено, що при виконанні рішення суду від 15.06.2015 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві були враховані норми ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка передбачає що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення та норми Постанови КМУ № 355 від 23.04.2012 року, якою встановлено, що обчислені відповідно до вищезазначеного Закону з урахуванням доплат до попередніх розмірів пенсій згідно з п. 4 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою КМУ від 13.02.2008 р, № 45 та підвищень, передбачених абз. 1 цього пункту, не можуть перевищувати розміри пенсій, обчислені відповідно до Закону виходячи з грошового забезпечення, встановленого постановою КМУ від 07.11.2007 р. № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на утримання, здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 % посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, основний розмір пенсії позивача становить 80% грошового забезпечення, а підвищення по зобов'язанню суду було вчинене по законодавству діючому на період виконання цього рішення, де було зазначено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не повинно перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що всупереч ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин, суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду України, прийнятих за наслідком розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неодноразового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Так, у Постанові ВСУ від 28 жовтня 2014 року у справі №21-287а14 та від 31 березня 2015 року №21-55а15 констатується, що «зміни нормативних положень в сфері пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби можуть поширювати свою дію виключно на ті події, факти, які виникли після набрання чинності таких нормативно-правових актів, а отже, стосується тих осіб, у яких право на призначення пенсії з'явилося після набрання їх чинності».

Крім того, вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, колегія суддів виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що при перерахунку пенсій має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а вирішуючи питання про застосування Закону №3668-VI в часі, колегія суддів виходить з того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. Отже, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга - підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови, якою позовні вимоги - задовольнити в повному обсязі.

Згідно зі ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 202, 205, 207, 211, 212 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року - скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити в повному обсязі.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок підвищення до пенсії ОСОБА_2 згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року №355 «Про підвищення розмірів пенсії, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням основного розміру пенсії, який становить 80 відсотків грошового забезпечення та здійснити відповідні виплати з 01 лютого 2015 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 1157 (одна тисяча сто п'ятдесят сім) гривень 53 копійки.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий Я.С. Мамчур

Судді І.Л. Желтобрюх

О.О. Шостак

Повний текст складено 03.06.2016 р.

Головуючий суддя Мамчур Я.С

Судді: Шостак О.О.

Желтобрюх І.Л.