Справа № 2а-148/12/2408
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-148/12/2408

Головуючий у 1-й інстанції: Піхало Н.В.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

07 червня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Совгири Д. І. Білоуса О.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

прокурора: Пастернака Д.О.

представника відповідача: Сосни О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 25 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом Військового прокурора в інтересах ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірними дії та стягнення одноразової допомоги,

В С Т А Н О В И В :
до Першотравневого районного суду м. Чернівці звернувся військовий прокурор Чернівецького гарнізону в інтересах ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірними дії та стягнення одноразової допомоги.

Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 березня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні прокурор проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача Міністерства оборони України в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача Чернівецького обласного військового комісаріату в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено, що 14 травня 2009 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби відповідно до наказу начальника Генерального штабу-Командувача Збройних Сил України №135 (по особовому складу) від 10 березня 2009 року та наказу командира військової частини НОМЕР_1 №86 (по стройовій частині) від 14 травня 2009 року за станом здоров`я.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках зарахованого серії БВМ-2008 №85/112, виданої Обласною МСЕК м. Чернівці ОСОБА_1 первинно 06 грудня 2010 року та згідно висновку Військово-лікарської комісії від 29 грудня 2008 року, встановлено ступінь втрати працездатності у відсотках - 25%.

Крім того, на засіданні Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 05.01.2011 року, встановлено, що отримана ОСОБА_1 травма в січні 1989 року пов`язана з проходженням військової служби та позивача визнано обмежено придатним до військової служби, що підтверджується відповідним протоколом комісії, копія якого наявна в матеріалах справи.

Віідповідно до вимог ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008 року, в редакції. чинній на момент виникнення спірних правовідносин, одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), військовозобов`язаним чи резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, проходять службу у військовому резерві, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час виконання обов`язків військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках 36-місячного грошового забезпечення.

Зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 враховуючи вищевказані положення закону, з метою призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги, звернувся до Чернівецького ОВК із відповідною заявою, до якої ним були подані усі необхідні для отримання виплати грошової допомоги документи.

Однак, протоколом Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 15 березня 2011 року №1 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, на підставі того, що він подав довідку медико-соціальної експертної комісії від 06 грудня 2010 року серії БМВ-2008 №85/112 про те, що він має 10% втрати працездатності внаслідок травми, отриманої 06 січня 1989 року, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та вказана довідка визначає ступінь втрати працездатності не на день травми, а час огляду, тобто через 21 рік, а законодавство на час отримання травми не передбачало виплати одноразової грошової допомоги й відповідно положення ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №499 "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" до позивача не застосовуються.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що дії Міністерства оборони України, щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі травми без встановлення інвалідності, заподіяної під час виконання обов`язків військової служби є протиправними.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

З аналізу норм ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вбачається, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням травми без встановлення групи інвалідності, заподіяної під час виконання обов`язків військової служби, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто з моменту встановлення ступеня втрати професійної працездатності, а не з моменту отримання травми.

Відповідно до п. 3 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008 року визначено, що особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату (далі - уповноважений орган) такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності та рішення відповідної військово-медичної установи щодо визнання поранення (контузії, травми або каліцтва); копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

Згідно п. 7 вказаного Порядку керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.

Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.

Таким чином, системний аналіз вищевказаних норм законодавства дає підстави для висновку, що рішення про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з травмою без встановлення групи інвалідності, заподіяної під час виконання обов`язків військової служби, приймає вищий орган, а саме Департамент фінансів Міністерства оборони України, при наявності відповідного висновку та підтверджуючих документів.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, саме Міністерством оборони України допущено порушення прав позивача та комісією в складі працівників Міністерства оборони прийняте рішення про відмову в призначені одноразової грошової допомоги позивачу.

Крім того, відповідно до вимог п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008 року, призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Зокрема, п. 3 вказаної Постанови визначено, що завершити виплату страхових сум за страховими випадками, що сталися до 1 січня 2007 р., відповідно до Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 р. N 488.

Так, відповідно до Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 року №488, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, проводиться Національною акціонерною страховою компанією "ОРАНТА" за рахунок коштів державного бюджету, що виділяються Міністерству оборони, Міністерству транспорту та зв`язку, Національній гвардії, Адміністрації Державної прикордонної служби, Міністерству внутрішніх справ, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки та іншим військовим формуванням, що створені Верховною Радою України.

Згідно пп. "б" ч. 1, ч. 2 п. 6 вказаних Умов, Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Виплата страхових сум, зазначених у підпунктах "а" і "б", у зв`язку за настанням страхової події провадиться за вирахуванням раніше виплачених страхових сум за цю ж саму страхову подію. При цьому страхова сума з даного виду страхування виплачується незалежно від виплат за іншими видами страхування і виплат у порядку відшкодування збитків.

Таким чином, з аналізу вищевказаних норм права убачається, що обов`язкове особисте державне страхування та одноразова грошова допомога є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі травмування під час виконання обов`язків військової служби та в інших випадках встановлених законом.

Тому у разі встановлення права військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування.

Так, на вимогу суду НАСК "Оранта" надано відповідь про те, що відомості щодо здійснених будь-яких виплат позивачу, з 1996 року по теперішній час пов`язаних з настанням страхового випадку у зв`язку з отриманою у 1989 травмою під час виконання обов`язків військової служби, відсутні та позивач документів на отримання страхової виплати не подавав і страхової суми не отримував. При цьому, відомості щодо отримання (неотримання) страхової виплати за 1992 - 1995 роки не збереглися.

Щодо посилання апелянта на те, що на день отримання травми позивачем не існувало правової норми, яка б давала право на отримання одноразової грошової допомоги, то необхідно відзначити, що ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі отримання травми без встановлення групи інвалідності, заподіяної під час виконання обов`язків військової служби відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та у розмірах відповідно до встановленого йому ступеня втрати професійної працездатності, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням травми без встановлення групи інвалідності, заподіяної під час виконання обов`язків військової служби, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, з моменту встановлення ступеня втрати професійної працездатності, а не з моменту отримання травми.

Вищевказане підтверджується правовою позицією, викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22 грудня 2015 року по справі К/800/47688/13.

Таким чином, відповідно до вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: щодо наявності підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі травми без встановлення інвалідності, заподіяної під час виконання обов`язків військової служби та зобов`язання Міністерства оборони України провести нарахування позивачу відповідної одноразової грошової допомоги.

З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 березня 2016 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 25 березня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 08 червня 2016 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Совгира Д. І. Білоус О.В.