Справа № 2-а-1652/10
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 р. Справа № 2-а-1652/10
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Перцової Т.С. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.12.2010р. по справі № 2-а-1652/10

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення в Жовтневому районі м. Харкова , Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації , Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат

про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1В.) звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення в Жовтневому районі м. Харкова (далі по тексту - відповідач 1, УПСЗН в Жовтневому районі м. Харкова), Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації (далі по тексту-відповідач-2, ГУ ПСЗН Харківської ОДА), Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі - відповідач 3), в якому, просить суд:

- визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення в Жовтневому районі м. Харкова по нарахуванню та виплати щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної допомоги до 5 травня, як особі, яка є інвалідом війни та постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення в Жовтневому районі м. Харкова усунути порушення, провести перерахунок недоплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної допомоги до 5 травня, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і є інвалідом війни 1 категорії 2 групи;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення в Жовтневому районі м. Харкова виплатити заборгованість недоплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної допомоги до 5 травня, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і є інвалідом війни 1 категорії 2 групи, починаючи з 01.01.2007 року;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення в Жовтневому районі м. Харкова встановити, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і є інвалідом війни 1 категорії 2 групи, щорічну допомогу на оздоровлення та щорічну допомогу до 5 травня у розмірах, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.12.2010 року по справі № 2-а-1652/10 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення в Жовтневому районі м. Харкова, Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.12.2010 року по справі № 2-а-1652/10 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПСЗН України в Жовтневому районі м. Харкова.

Згідно довідки медико-соціальної (експертної) комісії (серія ХАР-07 № 000164 від 17.03.2008 року) позивачу встановлена II група інвалідності безстроково.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії (посвідчення серії А № 485354 від 28.09.2006 року) та має посвідчення інваліда війни.

Щорічна допомога на оздоровлення у 2007-2009 р.р. виплачувалась позивачу у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме позивачем одержана допомога на оздоровлення: за 2007-2009 роки, як особою, яка є інвалідом 2 групи постраждалою внаслідок ЧАЕС 1-ї категорії.

Як вбачається з матеріалів справи, щорічну разову грошову допомогу на оздоровлення за 2007 рік позивачу було виплачено в квітні 2007 року - у сумі 90 грн. на рік, за 2008 рік - у березні 2008 року - у сумі 90 грн. на рік, за 2009 рік - у лютому 2009 року - у сумі 120 грн. на рік, за 2010 рік у січні 2011 року у сумі 120 грн. (а.с. 17,73).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, щорічна разова грошова допомога до Дня Перемоги за 2007 рік позивачу було виплачено в квітні 2007 року в розмірі 300,00 грн., за 2008 рік - в квітні 2008 року в розмірі 350,00 грн., за 2009 рік - в квітні 2009 року в розмірі 430,00 грн., та за 2010 рік - в квітні 2010 року в розмірі 480,00 грн. (а.с. 17).

Не погоджуючись з такими діями відповідача-1, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має права на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, передбаченому ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також разової грошової допомоги до 5 травня, відповідно до ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а відповідач правомірно відмовив у проведенні перерахунку даних допомог, починаючи з 2007 року.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає постанову такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідно до п.1 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" є інвалідом війни ІІ групи, та віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Згідно вимог частин 1 і 2 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом 29.10.2010 року із вимогами до відповідачів щодо захисту його порушених прав на отримання щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що мали місце з 2007 року.

З аналізу положень преамбули Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" колегією суддів встановлено, що виплати, передбачені зазначеними Законами, є заходами соціального захисту населення, та за своєю правовою природою є відповідною соціальною допомогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції, яка діяла до 30.07.2010 року.), для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

З набуттям чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VІ зазначений строк звернення з позовом до адміністративного суду було скорочено до шести місяців. Тобто, перебіг шестимісячного строку у спірних правовідносинах розпочався з 30.07.2010 року.

Оскільки до 30.07.2010 року для звернення до суду з адміністративним позовом було встановлено річний строк, позивач не міг бути обізнаний про його скорочення до шести місяців і міг обґрунтовано очікувати на захист свого права в судовому порядку відповідно до ч.2 ст.99 КАС України (в редакції, яка діяла до 30.07.2010 року).

Виходячи з принципу юридичної визначеності та на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 28.03.2006 року по справі Мельник проти України (заява №23436/03), колегія суддів вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин положення ч.2 ст.99 КАС України, в редакції, яка діяла до 30.07.2010 року.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом (29.10.2010 року), річний строк на звернення до суду з позовом (29.10.2009 року) та період, за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача на отримання щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної допомоги до 5 травня підлягають захисту з 29.10.2009 року.

Слід відмітити, що як вбачається з матеріалів справи, порушення прав позивача в частині виплати щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної допомоги до 5 травня відбувалося періодично кожного року при отриманні ним суми вказаної допомоги, починаючи з 2007 року, а тому кожного разу при отриманні щорічної допомоги на оздоровлення позивач був обізнаний про порушення його прав та мав змогу звернутись до суду за їх захистом.

При цьому колегія суддів зазначає, що зазначені виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення здійснюються щороку та мають разовий характер. Таким чином, право особи на їх отримання та обов'язок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, а тому кожного року після отримання щорічної допомоги на оздоровлення в неналежному розмірі позивач мав змогу звернутись до суду за захистом своїх прав.

Як вбачається з матеріалів справи, щорічну разову грошову допомогу на оздоровлення за 2007 рік позивачу було виплачено в квітні 2007 року - у сумі 90 грн. на рік, за 2008 рік - у березні 2008 року - у сумі 90 грн. на рік, за 2009 рік - у лютому 2009 року - у сумі 120 грн. на рік, за 2010 рік у січні 2011 року - у розмірі 120,00 грн. (а.с. 17, 73).

Крім того, щорічну разову грошову допомогу до Дня Перемоги за 2007 рік позивачу було виплачено в квітні 2007 року в розмірі 300,00 грн., за 2008 рік - в квітні 2008 року в розмірі 350,00 грн., за 2009 рік - в квітні 2009 року в розмірі 430,00 грн., та за 2010 рік - в квітні 2010 року в розмірі 480,00 грн. (а.с. 17).

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для зясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Однак позивачем ані до суду ані першої, ані апеляційної інстанцій не було надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду з позовом щодо зобов`язання здійснити перерахунок та виплату одноразової компенсації у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для поновлення позивачеві строку звернення до суду за захистом своїх прав на отримання щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної допомоги до 5 травня за 2007, 2008 та 2009 роки.

Таким чином, внаслідок неправильного застосування норм ст.ст.99, 100 КАС України, неврахування вищезазначеного Рішення Європейського суду з прав людини від 28.03.2006 року постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними дій та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної допомоги до 5 травня за 2007, 2008 та 2009 роки не може бути визнана законною, а тому підлягає скасуванню, а позов в зазначеній частині , згідно приписів ст. 100 КАС України - залишенню без розгляду.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій щодо перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення в розмірах, встановлених законом, зобов'язання вчинити певні дії за період за 2010 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи і учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується доданою до справи копією посвідчення серії А № 485354 від 28.09.2006 року, довідкою МСЕК серії ХАР-07 № 000164 від 17.0.2008 року, має право на виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірах, встановлених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя та здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ від 28.02.1991 р., в редакції закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: інвалідам І та ІІ групи - п'ять мінімальних заробітних плат.

Наявність таких прав у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (ч. 2 ст. 46 Конституції України).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи допомогу на оздоровлення за 2010 рік позивачем отримано в січні 2011 року у розмірі 120 грн..

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення позивачеві застосуванню підлягає постанова Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, норми якої істотно звужують обсяг встановлених законом прав, ,

Крім того, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" дія ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не зупинялася і жодних законів з приводу урегулювання вказаного питання не приймалося. Тому у 2010 році діяла ст.48 названого закону, яка передбачає виплату допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

При цьому колегія суддів зазначає, що підстави для невиплати позивачеві грошової допомоги на оздоровлення за 2010 рік у відповідності до ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007 року згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) були відсутні, зміни у зазначену статтю не вносились, а тому колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованої відмови відповідачів у здійсненні перерахунку пенсії за зазначений період.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на одержання щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2010 рік у розмірі, передбаченому ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому позовні вимоги в зазначеній частині підлягають задоволенню.

Колегією суддів не беруться до уваги доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування до спірних правовідносин ст.70 Закону України Про Державний бюджет України на 2010 рік, що надає право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених бюджетними програмами, оскільки у 2010 році останній таким правом не скористався.

Так, постанова Кабінету Міністрів України № 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи прийнята 12 липня 2005 року, а тому застосування її положень до правовідносин щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення, що виникли у 2010 році, є безпідставним.

Відносно позовних вимог про визнання дій неправомірними та перерахунок і виплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (чинній на момент виникнення спірних правовідносин), щорічно до 5 травня інвалідам війни II групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України(ч.2 ст.46 Конституції України).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, у 2010 році допомога до 5 травня виплачена позивачеві у розмірі 480 грн.

При нарахуванні та виплаті позивачу грошової допомоги до 5 травня у 2010 році відповідач-1, в порушення вимог законодавства керувався постановою Кабінету Міністрів України № 299 від 07.04.2010 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2010 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань».

З огляду на положення ч.4 ст.9 Конституції України, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні позивачу розміру грошової допомоги до 5 травня застосуванню підлягають положення ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції від 09.07.2007 року згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008), а не наведена вище постанова Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Отже, у 2010 році відповідачем-1 неправомірно нараховано позивачу грошову допомогу до 5 травня у розмірі меншому, ніж передбачено ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

При цьому колегія суддів зазначає, що підстави для невиплати позивачеві грошової допомоги до 5 травня у відповідності до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції від 09.07.2007 року згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008), були відсутні, зміни у зазначену статтю не вносились, а тому колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованої відмови відповідачів у здійсненні перерахунку пенсії за зазначений період.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на одержання щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2010 рік у розмірі, передбаченому ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тобто, у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, та грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік у розмірі, передбаченому ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, а тому позовні вимоги в зазначеній частині підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, суд першої інстанції неправомірно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання дій неправомірними та перерахунок і виплату разової грошової допомоги до 5 травня та разової грошової допомоги на оздоровлення за 2010рік.

Позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача встановити, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і є інвалідом війни 1 категорії 2 групи, щорічну допомогу на оздоровлення та щорічну допомогу до 5 травня у розмірах, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", не підлягають задоволенню, оскільки судом не можуть бути захищені права фізичної особи, які можливо будуть порушені в майбутньому.

У відповідності до ст. 159 КАС України, судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, внаслідок неправильного застосування норм ч. 2 ст. 99 КАС України, неврахування вищезазначеного Рішення Європейського суду з прав людини від 28.03.2006 року, постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання дій незаконними та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щорічної допомоги до 5 травня та щорічної допомоги на оздоровлення починаючи з 2007 року - не може бути визнана законною, а тому підлягає скасуванню, а позов в частині зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щорічної допомоги до 5 травня та щорічної допомоги на оздоровлення за період 2007-2009 року, згідно приписів ст. 100 КАС України - залишенню без розгляду.

Щодо іншої частини заявлених позовних вимог, то колегія суддів приходить до висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги про визнання протиправними дій у проведенні перерахунку та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги, передбаченої ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту" у 2010 році та щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік, передбаченої ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та зобов'язання відповідача-1 здійснити позивачу перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік та щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду.

Колегія суддів, дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального та матеріального права, та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції через порушення ним норм матеріального та процесуального права, які призвели до ухвалення неправильного рішення, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.12.2010р. по справі № 2-а-1652/10 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення в Жовтневому районі м. Харкова, Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії за 2007-2009 роки - залишити без розгляду.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення в Жовтневому районі м. Харкова щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної допомоги до 5 травня за 2010 рік, як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та є інвалідом 1 категорії 2 групи.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення в Жовтневому районі м. Харкова здійснити перерахунок та виплату недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної допомоги до 5 травня за 2010 рік як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та є інвалідом 1 категорії 2 групи.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови виготовлений 07.06.2016 р.