Справа № 815/6886/15
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6886/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Мацвейко О.І.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства ДЕЛЬТА БАНК про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 15.09.2015р., та № від 30.10.2015р.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень (від 10.03.2016р. вхід.№5680/16), просить суд визнати протиправними, та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № від 15.09.2015р., та № від 30.10.2015р., посилаючись на відсутність порушень чинного податкового законодавства з боку позивача, на які наголошено податковим органом у Акті перевірки №1900/15-54-17-01/НОМЕР_1 від 04.09.2015р., оскільки, на думку позивача, у даному випадку, саме ПАТ «Дельта Банк» виступав податковим агентом за здійсненою операцією, а тому зобовязаний був подати до податкового органу звітність за формою 1ДФ, до якої включити суму доходу у вигляді анулювання боргу ОСОБА_1. Також, за Додатковим договором №1 від 20.01.2014р. позивачем сплачено на користь ПАТ "Дельта Банк" 20000 доларів США, а за Додатковим договором №2 від 27.03.2014р. - 80000 доларів США, у звязку з чим погашено заборгованість зі сплати основного боргу (заборгованості за тілом кредиту), а тому грошові кошти щодо яких ПАТ "Дельта Банк" було здійснено процедуру прощення, за своєю природою не є основною сумою боргу за кредитом (тілом кредиту), а є нарахованими банком відсотками, штрафними санкціями, та пенею за прострочення повернення кредиту. Таким чином, визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі, а анулювання кредитної заборгованості, що включає заборгованість за процентами, штрафами та пенею не є фактичним отриманням доходу, та, на думку позивача, не може визначатись як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, оскільки є фінансовими санкціями, нарахованими на фактичну суму заборгованості. Крім того, на думку позивача, на спірні правовідносини також розповсюджуються положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобовязань» від 09.04.2015р. №321-VІІІ, який набрав чинності 07.05.2015р., з урахуванням якого до п.п.165.1.55 п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України внесено зміни, зокрема, доповнено абзацом другим наступного змісту: «до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності».

Відповідач Державна податкова інспекція у Суворовському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 18.12.2015р. вихід.№14900/9/15-54-10-00-21), наголошуючи, зокрема, на правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень № від 15.09.2015р., та № від 30.10.2015р., оскільки платником податків фізичною особою ОСОБА_1 не надано декларацію про майновий стан і доходи за 2014р., у звязку з чим порушено приписи п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.п. «в» п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України, та занижено суму податку на доходи фізичних осіб, внаслідок чого порушено вимоги ст.ст.162, 163, п.п.164.1, 164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, ст..168 Податкового кодексу України.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство ДЕЛЬТА БАНК, з позовними вимогами також не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 01.03.2016р. б/н), зазначаючи, що згідно з п.п.„д" п.п.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. При цьому, вказане положення містить застереження, згідно з яким якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. Таким чином, підписання між ПАТ ДЕЛЬТА БАНК та ОСОБА_3 Додаткових договорів №1 від 20.01.2014р., та №2 від 27.03.2014р., є фактом повідомлення позивача про прощення боргу за кредитними договорами, у звязку з чим у ОСОБА_3 виник обовязок щодо самостійної сплати податку з фізичних осіб, та відображення його у своїй річній податковій декларації.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, з урахуванням того, що від повноважного представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства ДЕЛЬТА БАНК до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження (вхід.№14396/16 від 02.06.2016р.), а також зважаючи на відсутність потреби у витребуванні додаткових доказів, виклику у судове засідання свідка, експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, податкового законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, у період з 01.09.2015р. по 04.09.2015р., на підставі п.п.78.1.1, 78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України, Наказу ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 26.08.2015р. №571, ОСОБА_4 ПАТ «Дельта Банк» від 15.07.2015року №5159, головним державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області ОСОБА_4 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р.

За наслідками вказаної перевірки Державною податковою інспекцією у Суворовському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області складено Акт №1900/15-54-17-01/НОМЕР_1 від 04.09.2015р. «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р.», у висновках якого наголошено, що платником податків фізичною особою ОСОБА_1 не надано декларацію про майновий стан і доходи за 2014р., у звязку з чим порушено приписи п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.п. «в» п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України, та занижено суму податку на доходи фізичних осіб, внаслідок чого порушено вимоги ст.ст.162, 163, п.п.164.1, 164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, ст..168 Податкового кодексу України.

На підставі складеного Акта перевірки №1900/15-54-17-01/НОМЕР_1 від 04.09.2015р. Державною податковою інспекцією у Суворовському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області 15.09.2015р. винесено податкове повідомлення-рішення №.

Не погодившись з означеним податковим повідомленням-рішенням від 15.09.2015р. №, представник позивача ОСОБА_5 звернулась до ГУ ДФС в Одеській області зі скаргою (від 22.09.2015р. б/н) про його скасування, за результатами розгляду якої Головним управлінням Державної фіскальної служби в Одеській області прийнято рішення про результати розгляду первинної скарги №980/Г/15-32-10-02-08 від 12.10.2015р., яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 15.09.2015р. №, а первинну скаргу без задоволення; збільшено штрафні (фінансові) санкції з податку на доходи фізичних осіб на суму 170грн.

Не погодившись з означеними рішеннями, представник позивача ОСОБА_5 звернулась до Державної фіскальної служби України зі скаргою (від 23.10.2015р. б/н) щодо скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 15.09.2015р. №, за результатами розгляду якої ДФС України прийнято рішення про результати розгляду повторної скарги №10143/Є/99-99-10-01-03-14 від 30.10.2015р., яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 15.09.2015р. № (з урахуванням рішення ГУ ДФС в Одеській області №980/Г/15-32-10-02-08 від 12.10.2015р.), та рішення ГУ ДФС в Одеській області №980/Г/15-32-10-02-08 від 12.10.2015р. про результати розгляду первинної скарги, а повторну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

У звязку з чим, згідно з п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54, відповідно до п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України, на підставі Акта перевірки №1900/15-54-17-01/НОМЕР_1 від 04.09.2015р., Рішення ГУ ДФС в Одеській області №980/Г/15-32-10-02-08 від 12.10.2015р. про результати розгляду первинної скарги, ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області 30.10.2015р. винесено податкове повідомлення-рішення №.

Не погодившись із означеними податковими повідомленнями-рішеннями № від 15.09.2015р., та № від 30.10.2015р., позивач ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання їх протиправними та скасування.

Так, на думку суду, оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області № від 15.09.2015р., та № від 30.10.2015р., винесено контролюючим органом неправомірно, безпідставно, та у порушення положень чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, податкового законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 29.11.2007р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (ОСОБА_6) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до п.1.1 якого ОСОБА_6 зобов'язався надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, в сумі 60000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 303000грн. за курсом НБУ на день укладання Договору, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі.

27.06.2008р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (ОСОБА_6) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з п.1.1 якого ОСОБА_6 зобов'язався надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, в сумі 140000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 678846грн. за курсом НБУ на день укладання Договору, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі.

Судом зясовано, що 20.01.2014р. ПАТ «Дельта Банк» складено Повідомлення про анулювання (прощення) частини боргу, яким ОСОБА_1 повідомлено про прийняте рішення щодо анулювання (прощення) частини заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.11.2007р. у сумі 635640,29грн.

З означеним Повідомленням ПАТ «Дельта Банк» про анулювання (прощення) частини боргу від 20.01.2014р. ОСОБА_1 ознайомився 20.01.2014р., про що свідчить його особистий підпис на вказаному документі.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, 20.01.2014р. між ОСОБА_2 акціонерним товариством «Дельта Банк» (Кредитор), яке згідно Договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 08 грудня 2011р. за реєстраційним номером 2949, прийняло від ПАТ «УкрСиббанк» право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.11.2007р., та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Додатковий договір №1 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 29.11.2007р., відповідно до п.п.3,4 якого Сторони домовилися здійснити прощення (анулювання) боргу за Договором на суму в розмірі 635640,29грн., відповідно до ст.605 Цивільного кодексу України. Підписанням даного Додаткового договору Позичальник стверджує, що він повідомлений про те, що згідно п.п. «д» п.164.2.17 Податкового кодексу України Позичальник зобовязаний самостійно сплатити податок з доходів, сума яких складає анульовану кредитором суму боргу в розмірі 635640,29грн., та відобразити їх у своїй річній податковій декларації.

20.01.2014р. ОСОБА_1 отримав примірник вказаного Додаткового договору від 20.01.2014р. №1 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 29.11.2007р., про що свідчить його особистий підпис на вказаному правочині.

27.03.2014р. ПАТ «Дельта Банк» складено Повідомлення про анулювання (прощення) частини боргу, яким ОСОБА_1 повідомлено про прийняте рішення щодо анулювання (прощення) частини заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 27.06.2008р. у сумі 1618627,59грн.

З означеним Повідомленням ПАТ «Дельта Банк» про анулювання (прощення) частини боргу від 27.03.2014р. ОСОБА_1 ознайомлений 27.03.2014р., про що свідчить його особистий підпис на документі.

Судом також встановлено, що 27.03.2014р. між ОСОБА_2 акціонерним товариством «Дельта Банк» (Кредитор), яке згідно Договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 08 грудня 2011р. за реєстраційним номером 2949, прийняло від ПАТ «УкрСиббанк» право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 27.06.2008р., та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Додатковий договір №2 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 27.06.2008р., відповідно до п.п.3,4 якого Сторони домовилися здійснити прощення (анулювання) боргу за Договором на суму в розмірі 1618627,59грн., відповідно до ст.605 Цивільного кодексу України. Підписанням даного Додаткового договору Позичальник стверджує, що він повідомлений про те, що згідно п.п. «д» п.164.2.17 Податкового кодексу України Позичальник зобовязаний самостійно сплатити податок з доходів, сума яких складає анульовану кредитором суму боргу в розмірі 1618627,59грн., та відобразити їх у своїй річній податковій декларації.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав примірник вищеозначеного Додаткового договору від 27.03.2014р. №2 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 27.06.2008р., про що свідчить його особистий підпис на вказаному правочині.

Відповідно до пп.14.1.54 Податкового кодексу України доходом з джерелом його походження з України є будь-який дохід, отриманий резидентом або нерезидентом, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За змістом п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. «д» пп.164.2.17 Податкового кодексу України до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу включається сума боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощення) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано (прощено), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що обов'язок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов: а) отримання платником податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням; б) надіслання платнику податку повідомлення про анулювання боргу; в) включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду; г) відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації.

За визначенням пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами цього Кодексу).

Відповідно до п.п.14.1.56 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до п.3.3. Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010року №1020, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2011року за №46/18784, у графі 3 "Сума виплаченого доходу" відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом.

Таким чином, з урахуванням наведених положень податкового законодавства, судом встановлено, що основною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, у тому числі, у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі, а тому прощена (анульована) сума заборгованості може вважатися доходом боржника лише у випадку фактичного отримання боржником такої суми.

Між тим, до доходів взагалі, та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку, та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Отже, із суми прощеної (анульованої) заборгованості за кредитним договором доходом ОСОБА_1 може вважатися лише та сума, яка фактично була надана йому банком у вигляді кредиту, тобто тіло кредиту, а штрафні санкції за неналежне виконання умов договору у вигляді пені, які нараховані банком відповідно до умов договору, та анульовані за його рішенням, не можуть вважатися доходом платника податків, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.

Зокрема, як встановлено судом, та зазначено вище Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», на виконання вимог Договору про надання споживчого кредиту №0 від 29.11.2007р., надав ОСОБА_1 кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, в сумі 60000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 303000грн. за курсом НБУ на день укладання Договору.

Також, на виконання вимог Договору про надання споживчого кредиту №0 від 27.06.2008р., Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» надав ОСОБА_1 кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, в сумі 140000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 678846грн. за курсом НБУ на день укладання Договору.

Таким чином, судом зясовано, що за умовами Договорів про надання споживчого кредиту №0 від 29.11.2007р., №0 від 27.06.2008р. позивач - ОСОБА_1 отримав від Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» кредитні кошти (кредит) у загальному розмірі 981846грн.

Як встановлено судом, та вбачається з наявного у матеріалах справи Розрахунку заборгованості за Договором кредиту №0 від 29.11.2007р., за підписом начальника Управління супроводження операцій фізичних осіб АТ «ОСОБА_7 банк» ОСОБА_6, станом на 20.01.2014р. за ОСОБА_1 по кредитному договору рахується заборгованість у загальному розмірі 684496,11грн., з яких 54000 доларів США - тіло кредиту, що згідно курсу НБУ (100USD-799.3000UAH), складає 431622грн.; 25524,62 доларів США відсотки, що згідно курсу НБУ (100USD-799.3000UAH), складає 204018,29грн.; 48855,82грн. пеня.

До того ж, як вбачається з наявного у матеріалах справи Розрахунку заборгованості за Договором кредиту №0 від 12.02.2009р., за підписом начальника Управління супроводження операцій фізичних осіб АТ «ОСОБА_7 банк» ОСОБА_6, станом на 27.03.2014р. за ОСОБА_1 по кредитному договору рахується заборгованість у загальному розмірі 1672332,39грн., з яких 131673,87 доларів США - тіло кредиту, що згідно курсу НБУ (100USD-1067.2100UAH), складає 1405236,71грн.; 19995,21 доларів США відсотки, що згідно курсу НБУ (100USD-1067.2100UAH), складає 213390,88грн.; 53704,80грн. пеня.

Таким чином, судом зясовано, що визначаючи у спірному податковому повідомленні-рішенні № від 15.09.2015р. суму податкового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб, фахівцями Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області взято за основу грошові кошти у розмірі 2254267,88грн., з яких 635640,29грн. прощена банком ОСОБА_1 сума згідно Додаткового договору №1 від 20.01.2014р. до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 29.11.2007р., та 1618627,59грн. - прощена ПАТ «Дельта Банк» позивачу сума згідно Додаткового договору №2 від 27.03.2014р. до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 27.06.2008р., тобто суми, котрі також містять у собі штрафні санкції за неналежне виконання умов договорів у вигляді пені, які нараховані банком відповідно до умов правочинів, та анульовані за його рішенням.

Судом встановлено, що в результаті реалізації договірних правовідносин між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1, останньому банком прощено суму заборгованості, котра, у тому числі, включає в себе тіло кредиту, відсотки по кредитних договорах, та пеню, нараховані за прострочення строків сплати кредитних платежів. Між тим, прощена банком ОСОБА_1 сума заборгованості за кредитними договорами більша ніж отримана ним в якості кредиту, тобто внаслідок вказаних правовідносин у позивача фактично не відбулось збільшення загального майнового стану чи приросту його активів у тій чи іншій формі, а тому у нього відсутній об'єкт оподаткування в розумінні положень ст.14, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст.605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Нарахування пені та штрафів є лише засобом забезпечення виконання основного зобов'язання перед третьою особою - банком.

Отже, з урахуванням наведе6ного, суд дійшов висновку, що пеня, яка була нарахована боржнику (позивачу) внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання за кредитним договором, не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. До того ж, прощена ОСОБА_1 банком, у тому числі, пеня не є доходом, отриманим позивачем як додаткове благо, оскільки на відміну від суми кредиту, що надається безпосередньо позичальнику, неустойка (в тому числі у вигляді пені) ним не отримується, та вказана сума стягується на розсуд самого банку.

Аналогічні правові висновки наведені в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 23.02.2016р. №К/800/46868/15, №К/800/53784/15, від 01.03.2016р. №К/800/5293/15, від 08.12.2015р. №К/800/36455/15.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, суд вважає помилковими посилання органу доходів і зборів на положення абз. д) пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України як на безумовну підставу для донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказана норма повинна застосовуватись в кореспонденції з положеннями ст.14, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України і не може їм суперечити.

Крім того, відповідно до пп.165.1.29 ст.165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума кредиту, що отримується платником податку (протягом строку дії договору), у тому числі фінансового кредиту, забезпеченого заставою, на визначений строк та під проценти.

Із системного аналізу вказаної норми вбачається, що протягом дії кредитного договору отримані платником податку від банку кошти не можуть бути включені до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника.

При цьому, судом відхиляються, та не приймаються до уваги посилання повноважного представника позивача, що на спірні правовідносини розповсюджуються положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобовязань» від 09.04.2015р. №321-VІІІ, який набрав чинності 07.05.2015р., з урахуванням якого до п.п.165.1.55 п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України внесено зміни, зокрема, доповнено абзацом другим наступного змісту: «до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності», оскільки встановлення податкових пільг не є пом'якшенням або скасуванням юридичної відповідальності особи в розумінні положень ст.58 Конституції України.

З огляду на викладене, та з урахуванням наявних у матеріалах справи письмових доказів, суд дійшов висновку щодо безпідставності, та неправомірності встановлення контролюючим органом з боку ОСОБА_1 порушення приписів п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.п. «в» п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179, абз.«д» п.п.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України в частині заниження оподатковуваного доходу отриманого у вигляді додаткового блага, та як наслідок правомірне неподання позивачем декларації за 2014рік до податкової інспекції, а відтак спірні податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № від 15.09.2015р., та № від 30.10.2015р. винесено органом доходів і зборів неправомірно, безпідставно, та у порушення положень чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, податкового законодавства України.

Вищевикладене спростовує твердження відповідача, та третьої особи наведені у письмових запереченнях на адміністративний позов.

Відповідно до приписів ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Натомість, Державна податкова інспекція у Суворовському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області не надала суду жодних належних доказів на підтвердження, та обґрунтування правомірності винесення оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень № від 15.09.2015р., № від 30.10.2015р.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно ч.3 ст. 105 КАС України позивач має право, у тому числі, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 правомірні, документально підтверджені, та обґрунтовані, базуються на положеннях чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, податкового законодавства, отже підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, відповідно до приписів ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, ч.6 ст.128, ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства ДЕЛЬТА БАНК про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 15.09.2015р., та № від 30.10.2015р., задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № від 15.09.2015р., № від 30.10.2015р.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (65000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у сумі 4788(чотири тисячі сімсот вісімдесят вісім)грн. 98коп.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.