Справа № П/811/3448/15
Суддя: С.В. Дегтярьова
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року Справа № П/811/3448/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Дегтярьової С.В., суддів Момонт Г.М. та Брегея Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача 1: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області

відповідача 2: Міністерства внутрішніх справ України

відповідача 3: Національної поліції України

відповідача 4: Олександрійського районного відділу Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області

відповідача 5: Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування наказу, прийняття на службу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

за участю:

секретаря судового засідання Глущенко Т.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представників:

позивача ОСОБА_2,

відповідачів 1, 5 ОСОБА_3,

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області та Міністерства внутрішніх справ України про:

- визнання протиправним та скасування наказу Управління Міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області №383 о/с від 06.11.2015 р. в частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_1, заступника начальника сектору дільничних інспекторів міліції міліції громадянської безпеки Олександрійського районного відділу Управління МВС України в Кіровоградській області з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п.64 г через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання по службі;

- зобовязання Міністерства внутрішніх справ України прийняти ОСОБА_1 на службу в Національну поліцію та призначити на посаду, яка відповідає кваліфікації та досвіду роботи останнього;

- зобовязання Міністерства внутрішніх справ України виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07 листопада 2015 року по 25 листопада 2015 року у розмірі 3277,88 грн.;

- стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн.

Позивач вважає своє звільнення за п. 64 г (через скорочення штату) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. №114 (далі за текстом Положення №114), безпідставним і незаконним, а тому наказ Управління Міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області №383 о/с від 06.11.2015 р. в частині звільнення підлягає скасуванню. При цьому позивач вважає наявними підстави для прийняття його на службу в Національну поліцію.

Відповідачами до суду подано заперечення на позовну заяву, у відповідності до якого позовні вимоги не визнаються у повному обсязі. УМВС України в Кіровоградській області вважає, що діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

В судове засідання зявились позивач, представник позивача, представник відповідачів 1, 5.

Представники відповідача 2, 3, 4 до суду не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.116-118 т.2).

На підставі ч.3 ст.160 КАС України 02.06.2016 року прийнято вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено у строк до 08.06.2016 р., про що повідомлено під час проголошення вступної та резолютивної частини постанови.

Дослідивши подані позивачем та відповідачами документи і матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з 05.03.1997 р. по 06.11.2016 р. проходив службу в органах внутрішніх справ України, про що міститься запис в його трудовій книжці (а.с.13, 13 на звороті т.1).

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 на час звільнення проходив службу саме в Олександрійському районному відділі Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області на посаді заступника начальника сектору дільничних інспекторів міліції міліції громадської безпеки.

Наказом УМВС України в Кіровоградській області №383 о/с від 06.11.2015 року його звільнено у запас Збройних сил за п.64 г (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та згідно п.п.10, 11 розділу XI Закону України Про Національну поліцію. Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 20 років 06 місяців 19 днів (а.с.73т.1).

Судом встановлено, що трудову книжку позивачем отримано 06.11.2015 року, що підтверджується розпискою (а.с.144 т.2). Позов в суд направлено поштою 01.12.2015 року, тобто в межах строків звернення до суду (а.с.23 т.1).

В 2015 році відбулося створення Національної поліції відповідно до закону.

Так, питання, повязані з прийняттям, проходженням та звільненням зі служби в органах поліції на разі регулюється спеціальним законом - Законом України Про Національну поліцію.

Відповідно до п.8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Національну поліцію, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники МВС України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Дана норма свідчить про відсутність вказівки обовязкового (автоматичного) прийняття колишніх працівників міліції на службу до поліції.

Відповідно до п.9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ Про Національну поліцію №580-VIII від 02.07.2015 р. працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж 3-х місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Згідно п. 1 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення ЗУ Про Національну поліцію, цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування (перше опублікування 06.08.2015 р.), таким чином п.9 набрав чинності з 07.08.2015 р.

З огляду на викладене, для прийняття працівників міліції на службу до поліції потрібне їх бажання проходити таку службу, що повинне було бути виявлене ними упродовж 3-х місяців з дня опублікування цього Закону шляхом подання відповідної заяви (рапорту), а також послідуюча пропозиція роботодавцем посади та згода на призначення на відповідну (запропоновану) посаду такого працівника.

В своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказував не те, що він 22.10.2015 року через відділ кадрів Олександрійського РВ УМВС України в Кіровоградській області подав рапорт на імя міністра внутрішніх справ України про бажання служити в новоствореному органі Національній поліції України (а.с.2-10 т.1).

Судом встановлено, що Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області зареєстроване як юридична особа 07.11.2015 року (а.с.72 т.1). В цей же день почали діяти і всі інші положення ЗУ Про Національну поліцію № 580-VIII від 02.07.2015 р.

Згідно ч.3 та 4 ст.59 ЗУ Про Національну поліцію № 580-VIII від 02.07.2015 р. рішення з питань проходження служби в поліції оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень.

При цьому, з огляду на те, що реєстрація територіальних органів ще не була завершеною, саме на начальників РВ, зокрема, на начальника Олександрійського РВ УМВС України в Кіровоградській області, телеграмою начальника УМВС України в Кіровоградській області №3/2195 від 22.10.2015 року, було покладено обовязок відібрання заяв про прийом на службу до поліції.

До матеріалів справи головою ліквідаційної комісії Олександрійського РВ УМВС України в Кіровоградській області надано довідку про те, що позивач з рапортом про звільнення з органів внутрішніх справ у звязку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади та/або з заявою на службу в поліцію до керівництва Олександрійського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області не звертався (а.с.134 т.1).

Відповідно до письмових пояснень голови ліквідаційної комісії Олександрійського РВ УМВС України в Кіровоградській області вбачається, що керівництвом РВ УМВС України в області в усному порядку було проведено розяснювальну роботу серед особового складу та ознайомлено з вимогами п.8-11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Національну поліцію, а на підставі виявлених в усному порядку бажань працівників Олександрійського РВ УМВС України в Кіровоградській області проходити чи не проходити службу в поліції були складені попередні списки за підписом начальника підрозділу та направлені для погодження до УМВС України в Кіровоградській області (а.с.225-227 т.1, 32 т.2).

В судовому засіданні позивач підтвердив той факт, що йому було відомо про необхідність подачі заяви до відділу кадрів. Прізвище позивача є в складених списках.

За клопотанням позивача в судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_4, яка пояснила, що дійсно усім працівникам пропонувалось написати відповідні заяви та рапорти для переходу на службу до поліції. При цьому була надана вказівка для залишення таких заяв та рапортів на столі у відділі кадрів, оскільки ОСОБА_5, яка займала посаду помічника начальника районного відділу з кадрового забезпечення Олександрійського РВ УМВС України в області, перебувала на навчанні.

При цьому свідок бачила в той день (в день написання рапортів) в кабінеті відділу кадрів і позивача, натомість не стверджувала про написання ним саме рапорту на звільнення його зі служби в міліції в зв'язку з переходом в поліцію та прийняття на службу в поліцію, оскільки не була свідком самого написання таких заяв (рапортів) та не може підтвердити покладення на стіл у відділі кадрів позивачем саме таких документів.

Згідно ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.4 ст.70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

З огляду на те, що волевиявлення працівника з приводу прийняття на службу, просування по службі, звільнення відповідно до законодавства, зокрема, і ЗУ Про Національну поліцію, здійснюється шляхом подання відповідної заяви (рапорту)., беручи до уваги той факт, що свідок не зміг беззаперечно підтвердити написання позивачем таких заяв, суд вважає непідтвердженим волевиявлення ОСОБА_1 служити в поліції.

Відповідно до п.10 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ Про Національну поліцію № 580-VIII від 02.07.2015 р. працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. При цьому, суд вважає, що під відмовою слід розуміти також відсутність волевиявлення проходити таку службу (неподання відповідної заяви чи рапорту).

Звільнення гідно п. 64 з (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на службу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) Положення №114 відбувається з урахуванням розпочатого процесу переходу до такого міністерства, центрального органу виконавчої влади (установи, організації) (п.5 ст.36 КЗпП України). В даному випадку Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області зареєстроване як юридична особа 07.11.2015 року, і в силу ЗУ Про Національну поліцію початком такого процесу була б згода перейти на службу до поліції (волевиявлення), яка стала би підставою для виконання органами міліції обовязку звільнити позивачку зі служби в міліції саме за п.64. з, а органів поліції обовязку розглянути таку заяву та запропонувати відповідні посади.

В даному випадку, в звязку з ліквідацією органу в силу закону, за відсутності поданої заяви про бажання служити в поліції, звільнення ОСОБА_1 відбулось в межах чинного законодавства, а тому оскаржуваний наказ є таким, що не підлягає скасуванню.

При цьому, відповідно до п.11. "Прикінцевих та перехідних положень" ЗУ "Про Національну поліцію" перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону, а тому посилання позивача про перебування у період з 13.10.2015 року по 11.11.2015 року на лікарняному в обґрунтування протиправності звільнення є безпідставним (а.с.162 т.1). Більш того, позивач під час лікарняного прибув до Олександрійського РВ, в тому числі, і для ознайомлення з наказом про звільнення.

Також ОСОБА_1 просить суд зобов'язати МВС України прийняти його на службу в поліцію та призначити на посаду, яка відповідає його кваліфікації (без вказання конкретної посади). Мотивує безпідставністю неприйняття на службу в органи поліції та наголошує, що він є одиноким батьком.

Згідно ч.2 ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

З огляду на відсутність підстав для скасування наказу про звільнення, поновлення є неможливим. При цьому доводи позивача про те, що його необґрунтовано не прийнято на службу до поліції суд вважає безпідставними, оскільки предметом спору у справі є правомірність звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, а не правомірність відмови у прийнятті на службу до поліції. При цьому суд звертає увагу позивача на те, що МВС України не наділений повноваженнями щодо прийняття на службу до новостворених органів поліції.

Більш того, отримавши 06.11.2015 року копію наказу про своє звільнення, позивач (який стверджує про подання заяви про прийом на службу до поліції) не звернувся до органів поліції із вимогою повідомити про прийняте рішення за результатами розгляду такої заяви, не зясовував питання її місцезнаходження та не подав її (за потреби) після 06.11.2015 року, що додатково свідчить про відсутність такої заяви.

Пунктом 64 г Положення (в редакції постанови КМУ №885 від 28.10.2015 р. чинної на день звільнення) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі. Таким чином, вищезазначені норми розд. ХІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ Про національну поліцію та Положення №114, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Позивач посилався на те, що Міністерство внутрішніх справ України зобовязане працевлаштувати його відповідно до ч.3 ст.184, ст.186-1 КЗпП України.

Частиною 3 ст. 184 КЗпП України визначено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Згідно статті ст. 186-1 КЗпП України, гарантії, встановлені статтями 56, 176, 177, частинами третьою - восьмою статті 179, статтями 181, 182, 182-1, 184, 185, 186 цього Кодексу, поширюються також на батьків, які виховують дітей без матері (в тому числі в разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також на опікунів (піклувальників), прийомних батьків.

Постановою Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року №9 Про практику розгляду судами трудових спорів визначено поняття одинокої матері. Так, зокрема до п.9 вказаної постанови одинокою матірю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

Судом встановлено, що позивач є вдівцем (а.с.15 т.1).

Відповідно до копії свідоцтва про народження, судом встановлено, що позивач має сина ОСОБА_6, якому станом на день звільнення позивача, тобто станом на 06.11.2000 року, було повних 14 років (12.11.2000 р.н.), а тому позивач не був на день звільнення одиноким батьком, який мав дитину віком до чотирнадцяти років, що свідчить про безпідставність посилань на відсутність підстав звільнення за таким обґрунтуванням (ч.3 ст.184, ст.186-1 КЗпП України)(а.с.14 т.1).

З огляду на те, що в позовних вимогах про скасування наказу про звільнення та прийняття на службу суд відмовляє, позовні вимоги про стягнення забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 70, 85, 86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня отримання копії постанови у повному обсязі, апеляційної скарги.

Колегія суддів Кіровоградського окружного

адміністративного суду

Головуючий суддя С.В. Дегтярьова

Судді Г.М. Момонт

ОСОБА_7

Дата виготовлення повного тексту - 08 червня 2016 року