Справа № 804/13766/13а
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року м. Київ К/800/9295/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.02.2014

та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2014

у справі № 804/13766/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕМ"

до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.02.2014 позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення форми «Р» № від 13.06.2013 та № від 13.06.2013, винесені Західно-Донбаською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2014 постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.02.2014 змінено, абзац 2 резолютивної частини постанови викладено редакції, згідно з якою визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення форми «Р» № від 13.06.2013, № від 16.10.2013 та податкову вимогу №69-22 від 16.10.2013, які прийняті Західно-Донбаською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області. В решті постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.02.2014 залишено без змін.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами проведеної відповідачем позапланової невиїзної документальної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ «Старт Д», ТОВ ВК «Віконні Системи» за період з 01.10.2011 по 2012 рік, складено акт №146/-22/1-25517017 від 29.05.2013, в якому зафіксовано порушення позивачем: п.138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження позивачем протягом перевіряємого періоду податку на прибуток на загальну суму 115851,30 грн.; пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України, що призвело до заниження підприємством податку на прибуток протягом перевіряємого періоду на суму 136865,71 грн.; п. 198.1, п. 198.2, 198.3 ст. 198, п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, що призвело до завищення позивачем розміру податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Старт Д», ТОВ ВК «Віконні Системи» на загальну суму 103918,77 грн.

На підставі акта перевірки, 13.06.2013 відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення: №, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача з податку на прибуток в загальному розмірі на 315896,00 грн. та №, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача з податку на додану вартість в загальному розмірі на 129899,00 грн.

За результатами розгляду скарги позивача, рішенням Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області № 1878/10/10-04-09 від 19.08.2013 частково скасовано повідомлення-рішення Західно-Донбаської ОДПІ № від 13.06.2013 в частині штрафної санкції у сумі 31245,50 грн., в іншій частині скаргу на спірні податкові повідомлення-рішення залишено без задоволення.

За результатами розгляду скарги позивача, Міністерство доходів і зборів України рішенням № 11685/6/99-99-10 від 23.09.2013 залишило без змін податкові повідомлення-рішення Західно-Донбаської ОДПІ від 13.06.2013 № та № з урахуванням рішення, прийнятого за розглядом первинної скарги, а скаргу підприємства - без задоволення.

В подальшому, за результатами розгляду скарг позивача відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 16.10.2013, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача з податку на прибуток у загальній сумі на 284650,50 грн., оскільки з урахуванням положень п.п. 60.1.3 п. 60.1 , п. 60.4 ст. 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення Західно-Донбаської ОДПІ № від 13.06.2013 вважається відкликаним, та сформовано податкову вимогу №69-22 від 16.10.2013 про сплату узгоджених грошових зобов'язань з ПДВ на суму 137760,75 грн.

Таким чином, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача № від 13.06.2013, № від 16.10.2013 та податкову вимогу №69-22 від 16.10.2013.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1. ст.131 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів /послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням товарів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника ПДВ на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що факт здійснення господарських операцій позивача із ТОВ ВК «Віконні системи» та ТОВ «Старт Д» на виконання умов договорів підряду та поставки підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності, зокрема, договорами, видатковими накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями, актами приймання-передачі.

Судами встановлено, що вказані контрагенти позивача під час укладення договорів та під час виконання сторонами своїх зобов'язань за цими правочинами були зареєстровані у якості юридичних осіб та зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з ТОВ ВК «Віконні системи» та ТОВ «Старт Д», що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Посилання податкового органу на акти перевірок контрагентів позивача судами правомірно не прийняті до уваги, оскільки чинне податкове законодавство України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентами мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємства ознак фіктивності на час здійснення господарських операцій не мали, що зумовлює хибність висновків податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з вказаними контрагентами за період, що перевірявся, а відтак, вони не можуть бути покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, вірним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у податкового органу підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень № від 13.06.2013, № від 16.10.2013 та податкової вимоги №69-22 від 16.10.2013.

Доводи, наведені скаржником в касаційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та дано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення суду апеляційної інстанції, не встановлено.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - відхилити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А. Моторний
Судді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль