Справа № 712/5683/16-а
Суддя: Марцішевська О. М.
Дата ухвалення: 2016-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Постанова

Іменем України

Справа 712/5683/16-а

Провадження 2а/712/181/16

10 червня 2016 року

Суддя Соснівського районний суду м. Черкаси Марцішевська О.М., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду м.Черкаси Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до УПФ України в м.Черкасах, посилаючись на те, що з 01.08.2013 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року в редакції чинній на момент призначення пенсії в розмірі 80% від суми місячної заробітної плати. В зв'язку зі збільшенням зарплати працівникам прокуратури 28.04.2016 року позивачка зверталася до УПФ України в м.Черкасах Черкаської області з заявою, про перерахунок призначеної пенсії на підставі довідки про заробітну плату з прокуротури Черкаської області від 29.03.2016 № 18/22 вих.16 за відповідною посадою, з якої позивачка вийшла на пенсію. Однак УПФ України в м.Черкасах Черкаської області листом № 99/с-10 від 29.04.2016 року в перерахунку пенсії позивачці відмовило. Просить суд визнати протиправною відмову УПФ України в м.Черкасах Черкаської області у здійсненні перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури та зобов'язати провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки прокуратури Черкаської області № 18/22 вих.-16 від 29.03.2016 року про заробітну плату, у розмірі 80 % від суми заробітку без обмежень граничного розміру пенсії з 01.01.2016 року з урахуванням раніше проведених виплат.

У відповідності до ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження.

Представник відповідача у наданому суду запереченні заперечувала протиправність відмови позивачу в здійсненні перерахунку пенсії та просила відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, приходить до наступного. Відповідно до ст. 2 КАС України завдання адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, в тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Судом встановлено, що позивачка з 01.08.2013 року перебуває на обліку в УПФУ в м. Черкасах Черкаської області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 80% від суми місячної заробітної плати, що підтверджується довідкою УПФ України в м.Черкасах Черкаської області від 02.06.2016 року № 5127.

28.04.2016 року позивачка зверталася до УПФ України м.Черкаси Черкаської області з заявою про проведення перерахунку пенсії в зв'язку з збільшенням зарплати працівникам прокуратури відповідно постанови Кабінету міністрів України від 06.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості поведення індексації та внесення змін до деяких нормативних актів» та надала довідку про заробітну плату з прокуротури Черкаської області від 29.03.2016 № 18/22 вих.16 в якій зазначено, що позивачка дійсно працювала у прокуратурі Черкаської області на посаді начальника відділу прокуратури області та заробіток на цій посаді з 01.12.2015 року становить 14537,93 грн.

29.04.2016 року відповідачем відмовлено у перерахунку, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213 «скасовано норми пенсійного забезпечення в частині призначення пенсій за віком відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону "Про прокуратуру" N 1789-XII від 5 листопада 1991 року в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком. (ч.12 ст.50-1 Закону "Про прокуратуру" N 1789-XII від 5 листопада 1991 року в редакції на момент призначення пенсії ).

Таким чином, положення законодавства України, в редакції, що діяла на час виникнення права на пенсію, так і на час виникнення у позивачки права на перерахунок пенсії, гарантувало право на перерахунок пенсії , виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком без обмеження максимальним розміром пенсії.

Крім того, згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював позицію, згідно з якою Конституція України виділяє певні категорії громадян України, котрі потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999року № 8-рп/99у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року, № 5-рп/2002у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових, економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи з викладеного у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10 грудня 2013 року (справа №21-348а1) та від 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13), які відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими для всіх судів України.

Таким чином, відмова позивачці в перерахунку пенсії на підставі п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року № 213-VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, є необґрунтованою, адже не підлягають застосуванню нові положення законодавства до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності. Більш того, таке застосування норм права суперечить вимогам ч. 1 ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" у редакції з урахуванням змін, внесених Законом Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії, призначених (перерахованих) відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру" та ін. не може перевищувати 10740 гривень". Разом з тим, згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Оскільки звернення позивачки стосувалось не призначення з 01.01.2016р., а перерахунку раніше призначеної в 2013 році пенсії, зогляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивачці є протиправними, а позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, при перерахунку пенсії позивачці має застосовуватися норма, яка визначала право на перерахунок пенсії без обмеження її граничного розміру, що діяла на момент призначення пенсії.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 69-72, 86, 94, 183-2 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задоволити.

Визнати протиправною відмову Управління пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 у розмірі 80 % розміру заробітку у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівниками прокуратури.

Зобов'язати управління пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки прокуратури Черкаської області № 18/22 вих.16 від 29.03.2016 року у розмірі 80% від суми заробітку без обмежень граничного розміру пенсії з 01.01.2016 року з урахуванням раніше проведених виплат.

Стягнути з Управління пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,20 грн..

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії в порядку, передбаченому ст. 186 КАС України.

Головуючий :