Справа № 815/146/13-а
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2016-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/146/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.,

при секретарі: Піньковській О.С.

сторін:

позивач: Урсу І.М. (представник за довіреністю)

відповідач: Копиця С.М. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Єй-Пі Інженірінг" до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.12.2012р., -

На підставі ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 30 травня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Єй-Пі Інженірінг" до державної податкової інспекції в Приморському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби, в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.12.2012р.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що посадовими особами державної податкової інспекції в Приморському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби проведено перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Єй-Пі Інженірінг", за результатами якої складено акт та винесено податкове повідомлення-рішення № від 21.12.2012 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 617657 грн. Позивач зазначає, що вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки право ТОВ "Єй-Пі Інженірінг" на податковий кредит з податку на додану вартість підтверджується належним чином оформленими податковими накладними, отриманими від контрагентів позивача, а те, що ТОВ "Алем ЛТД" та ТОВ "Градкомстрой" не декларували та не сплачували податкових зобов'язань, на думку позивача, є підставою для нарахування відповідних зобов'язань та штрафних (фінансових) санкцій не для покупця товарів та послуг, а для постачальників. На підставі вищевикладеного позивач просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.12.2012 р.

Від відповідача надійшли письмові заперечення, в яких серед іншого зазначено, що перевіркою повноти визначення податкового кредиту товариством з обмеженою відповідальністю "Єй-Пі Інженірінг" за період з 01.01.2010 р. по 30.09.2012 р. встановлено його завищення на загальну суму 507759 грн., у зв'язку з тим, що контрагенти позивача ТОВ "Алем ЛТД" та ТОВ "Градкомстрой" не відобразили податкові накладні, надані ТОВ "Єй-Пі Інженірінг", в сумі своїх податкових зобов'язань, чим фактично не підтвердили податковий кредит позивача. Також представник відповідача зазначив, що позивачем до складу податкового кредиту включено суми ПДВ згідно податкових накладних, отриманих від ТОВ "Техенергоресурс", ПП "Валенсія 5", ТОВ "Опттехконсалтінг", ТОВ "АВС Ресурси", ТОВ "Олдеко", в яких невірно вказано одиниці виміру, кількість, ціну поставки послуг, індивідуальний податковий номер продавця.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2013 р. адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Єй-Пі Інженірінг" до державної податкової інспекції в Приморському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.12.2012 р. задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2013 р. апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2013 р. - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.02.2016 р. скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2013 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2013 р., а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою від 12.03.2016р. справу прийнято до провадження суддею Самойлюк Г.П.

У судовому засіданні 22.03.2016р., ухвалою суду, занесеною до журналу судового засідання, з урахуванням приписів ст.55 КАС України, судом допущено процесуальне правонаступництво шляхом заміни неналежного відповідача - державної податкової інспекції в Приморському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби, належним відповідачем - державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, яку утворено внаслідок проведення відповідної реорганізації системи державних податкових органів.

У судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, зазначивши, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, діючим на момент спірних правовідносин, з урахуванням всіх обставин, а тому просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією в Приморському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби на підставі направлень № 003287/3013 від 02.11.2012р., № 003335/3084 від 07.11.2012р., № 003425/3169 від 15.11.2012р., № 003079/3034 від 06.11.2012р., № 003266/2980 від 31.10.2012р., № 00663/5959 від 31.10.2012р., № 002662/2958 від 31.10.2012р., згідно наказу державної податкової інспекції в Приморському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби № 2353 від 17.10.2012р., відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, п. 77.1, п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України проведено планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Єй-Пі Інженірінг", , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010 р. по 30.09.2012 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 р. по 30.09.2012 р.

За наслідками перевірки складено акт № 7518/22-50/312770611 від 07.12.2012 р. «Про результати планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Єй-Пі Інженірінг" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010 року по 30.09.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 30.09.2012 року (т.1, а.с. 9-48), відповідно до висновків якого встановлено порушення: п. п. 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6, 7.2.8 п. 7.2 ст. 7, п. п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та п. п. 201.1, 201.2, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 507759 грн.

За результатами перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № від 21.12.2012 р., відповідно до якого ТОВ "Єй-Пі Інженірінг" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 507 759 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 109 898 грн. (т.1, а.с. 8).

Позивач, не погоджуючись із зазначеним рішенням податкового органу, звернувся з позовом до суду, в якому просить його скасувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок обчислення та сплати податку на додану вартість, у тому числі питання формування податкового кредиту, дати його виникнення та умов нарахування до 01.01.2011 р. регулювалось Законом України "Про податок на додану вартість", а після 01.01.2011 р. вказані відносини врегульовані Податковим кодексом України.

Згідно до п. п. п. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР від 03.04.1997 р. (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті), послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставки товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

З 01.01.2011 р. порядок обчислення та сплати податку на додану вартість, у тому числі питання формування податкового кредиту, дати його виникнення та умов нарахування регулюється Розділом V Податкового кодексу України (чинний з 01.01.2011 року).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Тобто, з наведених законодавчих положень випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених в ціні товару (послуги) та віднесення сум до витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використанні їх у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Згідно акту перевірки за період з 01.01.2010р. по 30.09.2012р. ТОВ "Єй-Пі Інженірінг" задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 14261237 грн. (т.1, а.с. 29).

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 01.01.2010р. по 30.09.2012р. позивачем здійснювались операції з придбання датчиків перепаду тиску різних моделей, сенсорів температури різних моделей, рівнемірів різних моделей, датчиків контролю температури різних моделей, контролерів різних моделей, клапанів різних моделей та інше промислове обладнання, а також придбання брокерських послуг, проектних та пусконалагоджувальних робіт, послуг зв'язку, субпідрядних послуг з технічного обслуговування тощо.

За результатами перевірки повноти визначення податкового кредиту за вказаний період встановлено його завищення всього у сумі 507759 грн., в тому числі в квітні 2010р. на суму 119074 грн.; у травні 2010 р. на суму 42801 грн.; у липні 2010 р. на суму 122584 грн.; у вересні 2010 року - 48460 грн., у жовтні 2010 р. на суму 51535 грн.; у листопаді 2010 на суму 19616 грн.; у березні 2011 р. на суму 10000 грн.; у квітні 2011р. на суму 58173 грн.; у листопаді 2011 р. на суму 35516 грн. (т.1, а.с. 30).

Зі змісту акту перевірки вбачається, що відповідачем досліджено взаємовідносини ТОВ "Єй-Пі Інженірінг" з контрагентами ТОВ "Градстройком", ТОВ "Алем ЛТД", ТОВ "Техенергоресурс", ПП "Валенсія 5", ТОВ "Опттехконсалтінг", ТОВ "АВС Ресурси", ТОВ "Олдеко», первинні документи, складені за результатами вказаних правовідносин, та зроблено висновок про безпідставність формування податкового кредиту за вищезазначеними господарськими операціями.

Перевіряючи законність віднесення ПДВ за податковими накладними, отриманими від зазначених контрагентів, до складу податкового кредиту за період, що перевірявся, суд виходить з наступного.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності ТОВ "Єй-Пі Інженірінг" (; 65009, Одеська область, м.Одеса, Фонтанська дорога, буд. 33/1, офіс 6) : Код КВЕД 46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткуванням, деталями до нього; Код КВЕД 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням (основний); Код КВЕД 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; Код КВЕД 33.13 Ремонт і технічне обслуговування електронного й оптичного устаткування; Код КВЕД 33.20 Установлення та монтаж машин і устаткування.

Судом встановлено, що 04.08.2010 р. між ТОВ "Єй-Пі Інженірінг" (Покупець) та ТОВ "Градстройком" (Постачальник) укладено договір поставки № 35 в, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується передати, а Покупець прийняти та оплатити вимірювальне обладнання згідно Специфікації № 1 (т. 2, а.с. 1-3).

Позивачем на підтвердження виконання договору поставки № 35 від 04.08.2010 р. надано засвідчені копії: видаткової накладної № РН-010901 від 01.09.2010 р., податкової накладної № 010901 від 01.09.2010 р. на загальну суму, що підлягає сплаті 110 410,80 грн., в тому числі ПДВ 18401,80 грн., платіжного доручення № 1244 від 15.10.2010 р., інших документів (т.2, а.с. 4-12).

Також судом встановлено, що між ТОВ "Єй-Пі Інженірінг" (Замовник) та ТОВ "Алем ЛТД" (Підрядник) укладено договори на підрядні роботи № 17Р від 01.03.2010 р., № 20Р від 23.04.2010 р., № 25Р від 27.04.2010 р., відповідно до умов яких підрядник зобов'язується виконувати, а замовник приймати та оплачувати роботи з тестування, конфігурації, налаштування вимірювального, електротехнічного та механічного обладнання відповідно до кошторисних розрахунків, пуско-налаштуванню котельного обладнання згідно кошторисних розрахунків, а також роботи з тестування, конфігурування та налаштування масових витратовимірювачів згідно кошторисних розрахунків, відповідно (т.2, а.с. 146-147; 117-118; т.3, а.с. 114, 163).

Позивачем на підтвердження виконання вищевказаних договорів, укладених між ТОВ "Єй-Пі Інженірінг" та ТОВ "Алем ЛТД", надано засвідчені копії: кошторисної документації, актів приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за квітень 2010 року, травень 2010 року, червень 2010 року, липень 2010 року, податкових накладних, платіжних доручень (т. 2, а.с. 27-47, 119-131, 146-159; т.3, а.с. 115-162; 164-174; 176-200).

Дослідивши надані до суду вищезазначені документи, суд зазначає, що в актах приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за квітень 2010 року, травень 2010 року, червень 2010 року, липень 2010 року не зазначено місце виконання робіт, не вказано найменування та адресу, де здійснювались роботи згідно вищевказаних договорів. З матеріалів справи також не вбачається де підписувались вищевказані акти, а також яким чином відбувалось передавання робіт виконаних за умовами вищевказаних договорів.

Також судом встановлено, що вказані підрядні роботи за договорами підряду № 17Р від 01.03.2010 р., № 20Р від 23.04.2010 р., № 25Р від 27.04.2010 р. увійшли до складу робіт, які виконувались ТОВ "Єй-Пі Інженірінг" на користь ТОВ "Лукойл технолоджи сервіс Україна" за договором підряду на виконання окремих видів робіт № 103 від 31.08.2009 р. та додаткових угод до нього, та на користь ПП "Білпрофкомпані" за договором на підрядні роботи № 777/10 від 22.04.2010 р. (т.2 а.с. 48-51, 81-85, 132-145).

Згідно акту перевірки щодо порушення ТОВ "Єй-Пі Інженірінг" вимог пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", чинного станом на дату виникнення спірних правовідносин, йдеться про те, що ТОВ "Градкомстрой" та ТОВ "Алем ЛТД" не відобразили податкові накладні, включені позивачем до складу податкового кредиту, в сумі своїх податкових зобов'язань, чим фактично не підтвердили податковий кредит ТОВ "Єй-Пі Інженірінг". При цьому зазначається, що ТОВ "Єй-Пі Інженірінг" віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 347287 грн. у зв'язку з придбанням товару у ТОВ "Алем ЛТД" та ТОВ "Градстройком", тоді як постачальник у Додатку № 5 до декларації з ПДВ за квітень 2010 року, за травень 2010 року, за липень 2010 року, за вересень 2010 року, за жовтень 2010 року по взаєморозрахунках з позивачем взагалі не декларували та не сплачували податкових зобов'язань.

Крім цього, судом встановлено, що у період, який перевірявся, ТОВ "Єй-Пі Інженірінг" також мало господарські відносини з ТОВ "Техенергоресурс", ПП "Валенсія 5", ТОВ "Опттехконсалтінг", ТОВ "АВС Ресурси", ТОВ "Олдеко" та на підставі податкових накладних, отриманих від вказаних контрагентів, сформувало податковий кредит з податку на додану вартість.

Так, ТОВ "Єй-Пі Інженірінг" від ТОВ "Техенергоресурс" за договором № 10/14 від 12.10.2010 р. отримано податкову накладну № 1225 від 20.10.2010 р., від ПП "Валенсія 5" за договором № 400 від 01.10.2010 року отримано податкові накладні № 291018 від 29.10.2010 року, № 3112 від 03.11.2010 р., від ТОВ "Опттехконсалтінг" за договором № 11/02 від 07.02.2011 р. отримано податкові накладні № 1 від 01.03.2011 р., № 1 від 01.042011 р., від ТОВ "АВС Ресурси" за договором № 106 від 01.04.2011 р. отримано податкову накладну № 1325 від 28.04.2011 р., від ТОВ "Олдеко" за договором № 52 від 09.11.2011 р. отримано податкову накладну № 581 від 24.11.2011 р. (т.1, а.с. 127-143, 144-168, 219-232, 237-249).

Відповідно до пп. 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п. 7. 2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (чинного станом на дату виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ж) ціну поставки без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку. Податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Як виняток з цього правила, підставою для нарахування податкового кредиту при поставці товарів (послуг) за готівку чи з розрахунками картками платіжних систем, банківськими або персональними чеками у межах граничної суми, встановленої Національним банком України для готівкових розрахунків, є належним чином оформлений товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ, що підтверджує прийняття платежу постачальником від отримувача таких товарів (послуг), з визначенням загальної суми такого платежу, суми податку та податкового номера постачальника.

Підпунктами 201.1, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України);ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-ХІV від 16.07.1999 р. (із змінами та доповненнями) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вітак, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарів робіт, послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Дослідивши надані позивачем на підтвердження здійснення вищезазначених господарських операцій ТОВ "Єй-Пі Інженірінг" з контрагентами ТОВ "Алем ЛТД", ТОВ "Градстройком", ТОВ "Техенергоресурс", ПП "Валенсія 5", ТОВ "Опттехконсалтінг", ТОВ "АВС Ресурси", ТОВ "Олдеко" засвідчені копії видаткових накладних, податкових накладних, інших документів, суд вважає, що вони не підтверджують реальність вказаних господарських операцій та належним чином не відображають їх в бухгалтерській та податковій звітності.

Позивач, зазначаючи про наявність усіх первинних документів по господарських операціях із вищевказаними контрагентами та відповідність останніх законодавству (чинному на момент виникнення спірних правовідносин), не спростував та не підтвердив належними та допустимими доказами відсутність порушень, зафіксованих в акті перевірки № 7518/22-50/312770611 від 07.12.2012 р., зокрема, щодо порушення ТОВ "Єй-Пі Інженірінг" п. п. 7.2.1, 7.2.3., 7.2.6, 7.2.8 п. 7.2 ст. 7, п. п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та п. п. 201.1, 201.2, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) в зв'язку з неправомірним формуванням податкового кредиту з податку на додану вартість за операціями з придбання у ТОВ "Алем ЛТД" підрядних робіт та вимірювального обладнання, у ТОВ "Градстройком" вимірювального обладнання з підстави невідповідності відображеного позивачем податкового кредиту сум податку на додану вартість на підставі не належно оформлених податкових накладних, виписаних на адресу ТОВ «Техенергоресурс» (неправильно вказано одиницю виміру, кількість, ціну поставки), ПП "Валенсія 5" (неправильно вказано одиницю виміру, кількість, ціну поставки та індивідуальний податковий номер продавця), ТОВ "Опттехконсалтінг" (неправильно вказано одиницю виміру, кількість, ціну поставки), ТОВ "АВС Ресурси"(неправильно вказано одиницю виміру, кількість, ціну поставки та індивідуальний податковий номер продавця), ТОВ "Олдеко" (неправильно вказано індивідуальний податковий номер продавця).

Перевіряючи законність віднесення ПДВ за податковими накладними, отриманими від ТОВ "Техенергоресурс", ПП "Валенсія 5", ТОВ "Опттехконсалтінг", ТОВ "АВС Ресурси", ТОВ "Олдеко", до складу податкового кредиту за період, що перевірявся, суд враховує, що як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містити достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов'язує реалізацію права платника на податкову вигоду.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Слід також зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

Предметом доказування у цій справі, який пов'язаний із формуванням сум податкового кредиту з податку на додану вартість, становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення податкового кредиту.

На думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 1 вересня 2009 року, реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 4970766), докази, на які посилається позивач у справі (податкові накладні, акт виконаних робіт), є обов'язковими, але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справах цієї категорії становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення податкового кредиту.

У постанові від 8 вересня 2009 року (додаток до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 22.04.2010 р. № 568/11/13-10) Верховний Суд України зазначив, що надання податковому органу належним чином всіх оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

Вищий адміністративний суд України неодноразово звертав увагу на те, що порушення вимог податкового законодавства на будь-якому з наведених етапів є достатнім для висновку про невідповідність фактичних і задекларованих платником податку наслідків господарських операцій для податкового обліку (ухвала від 24.04.2014 р. № К/800/29370/13 по справі 2а-15323/12/2670). При цьому суд касаційної інстанції підкреслив, що якщо позивач без поважних причин ухиляється від надання доказів на вимогу суду, а наявних у справі матеріалів недостатньо для спростування підтверджених належними доказами висновків контролюючого органу, покладених в основу ухваленого ним спірного рішення, у позові платника податків може бути відмовлено.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину. При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов'язання).

Однак податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.

Для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій платника податку судам слід: з'ясувати реальність задекларованих господарських операцій; встановити наявність ділової мети у операціях, що досліджуються; визначити об'єктивний зміст вчинених операцій у порівнянні із задекларованим; підтвердити або спростувати добросовісність позивача, у зв'язку з тим, що його контрагенти мають дефекти правового статусу; оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції.

Вирішуючи спір, суд враховує, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено виконання зобов'язань за договорами, укладеними з вищезазначеними контрагентами, а саме належним чином оформленими первинними документами, які містили б всі необхідні реквізити, передбачені п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підписані уповноваженими особами, підписи завірені відповідними печатками підприємств, тобто відповідали вимогам п. 201.1 та п.201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, а також документально не підтверджено реальність господарських операцій по виконанню зазначених договорів.

За приписами ст.ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Водночас позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження реальності вищезазначених господарських операцій ТОВ "Єй-Пі Інженірінг" з вищевказаними контрагентами та які б спростовували зафіксовані в акті перевірки порушення.

Показаннями свідка (комерційного директора ТОВ "Єй-Пі Інженірінг"), допитаного у судовому засіданні під час офіційного з'ясування судом обставин, який серед іншого зазначив, що обладнання для автоматизації використовувалось для подальшої реалізації іншим підприємствам, також не спростовано зафіксованих в акті перевірки № 7518/22-50/312770611 від 07.12.2012 р. порушень ТОВ "Єй-Пі Інженірінг".

При цьому, як вбачається з акта перевірки № 7518/22-50/312770611 від 07.12.2012 р., відповідачем встановлено невідповідність вищезазначеної документації нормам Закону України "Про податок на додану вартість", Податкового кодексу України.

Наявні у позивача первинні документи щодо оспорюваних господарських операцій не відповідають вимогам ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.ст. 44, 201 ПК України, пп.7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 п.7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., і не містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, не узгоджуються між собою.

Так, надані ТОВ "Єй-Пі Інженірінг" документи, складені за результатами проведених операцій з вищезазначеними контрагентами, не містять необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту спірних господарських операцій та не мають усіх необхідних реквізитів первинних документів, що дозволяють ідентифікувати учасників цих операцій та встановити факт надання послуг/виконання робіт.

При цьому суд зазначає, що одного лише факту, що контрагенти позивача під час здійснення відповідних операцій були зареєстровані як юридичні особи мали статус платника податку на додану вартість недостатньо для формування податкового кредиту, оскільки діючим на момент виникнення спірних правовідносин передбачено чимало вимог та умов для формування податкового кредиту, яких не було дотримано позивачем.

Суд наголошує, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та ПДВ мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків та наявність ділової мети, що полягає в намірі отримати економічний ефект від операції платника податків. Не можуть вважатися такими, що вчинені з діловою метою операції, за наслідками яких платник податків бажає отримати виключно податкову вигоду без здійснення реальної господарської діяльності.

З наданих до суду позивачем документів на підтвердження фактичного виконання вищезазначених договорів неможливо встановити факту передачі позивачем підрядних робіт та обладнання третім особам, в зв'язку з чим належними та допустимими доказами не підтверджено реальності виконання операцій між позивачем та ТОВ «Алем ЛТД», ТОВ «Градкомстрой».

Відповідно до ч. 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Наведені обставини у сукупності та взаємозв'язку з фактами неподання позивачем доказів фактичного вчинення дій у процесі виконання операцій позивача з вищевказаними контрагентами, були цілком об'єктивно оцінені посадовими особами податкового органу як доказ безтоварності цих операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку підприємства.

Суд погоджується з висновками за актом перевірки про те, що результати, відображені у даних податкового обліку позивача за господарськими операціями фактично не настали. А якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення № від 21.12.2012р. та про відсутність підстав для скасування останнього.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. У зв'язку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивача суд відмовляє у повному обсязі, стягнення з відповідача судового збору також не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Єй-Пі Інженірінг" неправомірні, безпідставні, не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 94, 159-164, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Єй-Пі Інженірінг" до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.12.2012р., - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 06.06.2016 р.

Суддя: Г.П. Самойлюк

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Єй-Пі Інженірінг" до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.12.2012р., - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

06 червня 2016 року.