Справа № 820/2953/15
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" травня 2016 р. м. Київ К/800/38956/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів Зайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Шведа Е.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Міністерства внутрішніх справ України, треті особи УДАІ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, прокуратура Харківської області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року ОСОБА_4 пред'явив позов до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі - ГУ МВС України в Харківській області), Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), треті особи УДАІ ГУ МВС України в Харківській області, прокуратура Харківської області про

визнання незаконним та скасування наказу МВС України від 16 січня 2015 року №48о/с про накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення з органів внутрішніх справ;

поновлення на службі в органах внутрішніх справ на посаді інспектора з адміністративної практики ВДАІ з обслуговування м. Ізюм та Ізюмського району (м. Ізюм) ГУ МВС України в Харківській області.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2015 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_4 до ГУ МВС України в Харківській області, МВС України, треті особи УДАІ ГУ МВС України в Харківській області, прокуратура Харківської області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ МВС України №48о/с від 16 січня 2015 року "По особовому складу" в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_4

(М-131071) інспектора з адміністративної практики відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування м.Ізюм та Ізюмського району (м.Ізюм) ГУ МВС України в Харківській області з органів внутрішніх справ.

Поновлено на службі в органах внутрішніх справ на посаді інспектора з адміністративної практики відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування м.Ізюм та Ізюмського району (м. Ізюм) ГУ МВС України в Харківській області капітана міліції ОСОБА_4 та зобов'язано ГУ МВС України в Харківській області видати відповідний наказ.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції скаржник оскаржив його.

У касаційній скарзі МВС України, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що наказом МВС України від 16 січня 2015 року №48 о/с по ГУ МВС України в Харківській області відповідно до вимог пункту 10 частини 2 статті 3 Закону України «Про очищення влади» та згідно з пунктами 62 «а», 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройний Сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що оскільки під час судового розгляду було підтверджено факт складання позивачем протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5, який приймав участь в акції протесту, скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, оскаржуваний наказ прийнятий на підставі та у відповідності до вимог діючого законодавства.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції зазначив, що в оскаржуваному наказі МВС України в якості підстави для звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ, вказано положення пункту 10 частини 2 статті 3 Закону України "Про очищення влади". Разом з тим, стаття 5 Закону України "Про очищення влади" передбачає проведення перевірки наявності заборон за цим законом, звільнення проводиться за наслідками висновку такої перевірки. Однак позивача було звільнено з органів внутрішніх справ без проведення передбаченої цим законом перевірки, тобто з порушенням встановленої даним законом процедури.

У зв'язку із цим апеляційний суд прийшов до висновку, що звільнення позивача на підставі пункту 10 частини 2 статті 3 Закону України "Про очищення влади" не може вважатися правомірним, так як порушено порядок звільнення.

Крім цього апеляційний суд звернув увагу на те, що в наказі МВС України від 16 січня 2015 року №48 о/с при звільненні позивача застосовано дві підстави, а саме Закон України "Про очищення влади" та пункт 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ щодо звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройний Сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, проте застосування одразу двох положень законодавства не передбачено.

В залежності від підстави звільнення для особи настають різні юридичні наслідки, оскільки при застосуванні Закону України "Про очищення влади" до особи застосовуються інші обмеження та відповідно наслідки, чим при звільненні за вчинення діяння, що дискредитує звання рядового і начальницького складу. Законодавство не передбачає одночасне застосування до особи наслідків звільнення за різними підставами. В даному випадку право звільнення, а відповідно визначення підстави звільнення, належить відповідному державному органу (в даному випадку органу внутрішніх справ).

Враховуючи недотримання процедури звільнення, апеляційний суд прийшов до висновку про неправомірність оскаржуваного наказу.

При цьому апеляційний суд прийшов до висновку, що суд не має повноважень самостійно визначити підставу звільнення особи, в даному випадку це виключно повноваження органів внутрішніх справ, які повноважні визначити підставу звільнення. Відповідно суд не може виключити одну чи іншу підставу звільнення з наказу, оскільки це буде втручання в повноваження іншого державного органу.

Проте, на думку суду апеляційної інстанції обставини, за якими був складений протокол про адміністративне порушення, а саме за відсутністю особи, тобто без роз'яснення їй її прав та обов'язків, без дотримання прав цієї особи щодо надання заперечень щодо своєї невинуватості, свідчить саме про наявність у діях позивача діяння, що дискредитує звання рядового і начальницького складу.

Оскільки МВС України при звільненні позивача зі служби не було дотримано передбаченої законодавством процедури звільнення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач був звільнений протиправно.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із висновками судів першої та апеляційної інстанцій не погоджується і огляду на наступне.

Як встановлено судами, ОСОБА_4 був звільнений на підставі пункту 10 частини 2 статті 3 Закону України «Про очищення влади» та пунктів 62 «а», 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ щодо звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройний Сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 3 Закону України «Про очищення влади» заборона, передбачена частиною 3 статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням: працівника правоохоронного органу, який складав та/або своєю дією сприяв складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29 січня 2014 року № 737-VII, Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України" від 21 лютого 2014 року № 743-VII.

Отже для звільнення за пунктом 10 частини 2 статті 3 Закону України «Про очищення влади» необхідно, щоб особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, усвідомлювала, що складає протокол щодо особи, яка приймала участь в акції протесту.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов та визнаючи звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ незаконним з підстав порушення порядку звільнення за пунктом 10 частини 2 статті 3 Закону України «Про очищення влади», на зазначені обставини уваги не звернули, пояснення ОСОБА_5, наявне в матеріалах справи, не дослідили і правової оцінки йому не дали.

З пояснення ОСОБА_5 від 10 квітня 2015 року слідує, що інспектор ДАІ ОСОБА_4 повідомив його про необхідність прибуття до ВДІ Борівського РВ ГУ МВС України у Харківській області 09 січня 2014 року для дачі пояснень та складення адміністративного протоколу. При цьому ОСОБА_5 не повідомив представнику міліції про свою участь в акції протесту, тобто ОСОБА_4 про участь в акції протесту ОСОБА_5 не знав.

ОСОБА_5 повідомив, що 29 грудня 2013 року знаходився у м.Києві в кафе «Мафія» зі своїми друзями, де перебував з 11.00 год. по 14.30 год., у зв'язку з чим в цей час не брав участі у масових акціях протесту, що розпочалися 21 листопада 2013 року.

Крім цього, суди першої та апеляційної інстанцій, не дослідивши і не надавши правової оцінки поясненню ОСОБА_5 та матеріалам кримінального провадження, про порушення ОСОБА_4 статей 254, 256, 259, 268 КУпАП України при складанні адміністративного протоколу, прийшли до передчасного висновку про вчинення ОСОБА_4 проступку, що давало підстави для звільнення його згідно з пунктами 62 «а», 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з органів внутрішніх справ у запас Збройний Сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

Висновок суду апеляційної інстанції про те, що суд не має повноважень самостійно визначити підставу звільнення особи, в даному випадку це виключно повноваження органів внутрішніх справ, які повноважні визначити підставу звільнення, є необґрунтованим, оскільки допускається звільнення з займаної посади не тільки з однієї, але із кількох підстав, якщо такі підстави є самостійними і не виключають можливість їх одночасного застосування.

У своєму рішенні апеляційний суд зазначив, що позивач за проступок, за який був звільнений, притягувався до дисциплінарної відповідальності.

При цьому суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили, чи притягувався позивач до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, за вчинення якого був звільнений зі служби, так як відповідно до частини 9 статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України за кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи зазначене колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій не вжито всіх передбачених законом заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій не були дослідженні вказані обставини, відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і винести законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2015 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року скасувати.

Адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Міністерства внутрішніх справ України, треті особи УДАІ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, прокуратура Харківської області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді направити до Харківського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: