Справа № 821/3096/13-а
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" квітня 2016 р. м. Київ К/800/33988/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівЛанченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.
розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргу Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2013 року

у справі №821/3096/13-а

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

до Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області

про визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області (далі - відповідач) про визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення-рішення.

Херсонський окружний адміністративний суд постановою від 22 жовтня 2013 року відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Одеський апеляційний адміністративний суду постановою від 20 грудня 2013 року скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове, яким задовольнив позовні вимоги. Визнав протиправними дії відповідача та скасував податкове повідомлення-рішення від 08 квітня 2013 року №.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просив його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Позивач надіслав на адресу суду касаційної інстанції письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача, за змістом яких просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду попередньої інстанції - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Працівники контролюючого органу провели документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2012 року, про що склали акт від 25 березня 2013 року №51/170/, яким встановили порушення позивачем вимог пункту 181.1 статті 181, пунктів 183.1, 183.2, 183.3 статті 183, абзацу «а» пункту 185.1 статті 185, статті 186, абзацу «а» та «б» статті 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем занижено податкові зобов'язання з ПДВ у розмірі 90 663,19 грн.

За результатами перевірки, контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 08 квітня 2013 року №, яким збільшив позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 116 558,99 грн., з яких 90 663,19 грн. - основний платіж, 25 895,80 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення слугували висновки акту перевірки позивача щодо заниження останнім податкових зобов'язань з податку на додану вартість, у зв'язку з порушенням вимог податкового законодавства у частині не надіслання до податкового органу заяви про реєстрацію його платником податку на додану вартість та відсутністю декларування податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Задовольняючи адміністративний позов, суд апеляційної інстанції виходив з відсутності в діях позивача порушень податкового законодавства в частині реєстрації платником податку на додану вартість, оскільки у періоді, що перевірявся, позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, та, при цьому, не перевищував суми від здійснення операцій з поставки товарів, визначеної статтею 181 Податкового кодексу України, який передбачає обов'язкову реєстрацію платником податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Згідно з пунктом 183.2 статті 183 Податкового кодексу України, якщо особа, яка провадить оподатковувані операції і відповідно до пункту 181.1 статті 181 цього Кодексу не є платником податку у зв'язку з тим, що обсяги оподатковуваних операцій є меншими від встановленої зазначеною статтею суми та обсяги постачання товарів/послуг іншим платникам податку за останні 12 календарних місяців сукупно становлять не менше 50 відсотків загального обсягу постачання, вважає за доцільне добровільно зареєструватися як платник податку, така реєстрація здійснюється за її заявою.

За приписами пункту 183.10 статті 183 Податкового кодексу України, будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Таким чином, у разі нарахування (сплати) особі протягом останніх 12 календарних місяців загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, у періоді з липня 2010 року по червень 2011 року загальна сума від здійснення господарської діяльності позивача, що підлягає оподаткуванню, сукупно склала 300 112,67 грн., у тому числі податок на додану вартість - 60 022,53 грн.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду попередньої інстанції відносно того, що при проведенні перевірки податковим органом не було відраховано від сукупної суми доходу за останніх 12 календарних місяців суми податку на додану вартість, як того вимагає пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, внаслідок чого відповідач дійшов помилкового висновку про перевищення позивачем встановленої цією нормою граничної суми у 300 000,00 грн.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

За встановлених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду попередньої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, безпідставно визнав протиправними дії відповідача.

Так, відповідно до приписів статті 17 КАС України, предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов'язки учасників спірних відносин. У свою чергу, дії відповідача по визначенню податкових зобов'язань з податку на додану вартість, що оскаржуються позивачем, фактично є висновками, викладені в акті податкового органу, складеного за результатом перевірки, та не є предметом оскарження в адміністративному суді, оскільки не є обов'язковими ані для платника податків, ані для керівника контролюючого органу. Податковий орган оцінює викладені в акті або довідці доводи і в разі наявності податкових порушень приймає податкове повідомлення-рішення, яке і визначає грошові зобов'язання платникові податків.

Натомість висновки, викладені в акті, є лише відображенням фактичних дій податкових інспекторів-ревізорів та їх особистої думки, а тому не створюють жодних правових наслідків.

Контролюючий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб'єктивні висновки щодо зафіксованих обставин та в подальшому, у разі виникнення спору щодо податкових повідомлень-рішень, складених на підставі такого акта, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень.

Оцінка акту перевірки, в тому числі й оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо викладення у ньому висновків перевірки, а також самих висновків перевірки, надається уповноваженими законом органами влади при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

Відповідно, дії по визначенню податкових зобов'язань на підставі встановлених актом перевірки порушень, не порушують права платників податків безвідносно до змісту таких актів, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо протиправності таких дій податкового органу.

З огляду на викладене та керуючись приписами статті 226 КАС України, відповідно до якої, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково, судова колегія дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції у зазначеній частині.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області задовольнити частково.

2. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2013 року у справі №821/3096/13-а скасувати у частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дії Великолепетинського відділення Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів у Херсонській області та залишити в силі в цій частині постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року.

У решті постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2013 року у справі №821/3096/13-а залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.