Справа № 810/1158/16
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2016 року м.Київ 810/1158/16
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу.

Суть спору: ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу № 8 від 03.02.2016 «Про результати службового розслідування» в частині накладення стягнення на ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.04.2016 було замінено неналежного відповідача Тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , на належного Військову частину НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 № 8 від 03.02.2013 «Про результати службового розслідування» його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани. Позивач вважає, що прийняття оспорюваного наказу є протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Так, зокрема, позивач зазначив про те, що службове розслідування, яке проводилось щодо нього, здійснювалось особою, яка є підлеглим позивача, що на його думку, суперечить Закону України «Про Дисциплінарний Статут Збройних Сил України».

Крім того, позивач зазначив про те, що наявний в матеріалах службового розслідування рапорт, який написаний від його імені, є підробленим.

Також позивач зауважив про те, що його не було ознайомлено з актом службового розслідування та не було проведено відповідної бесіди. На думку позивача, вказане свідчить про порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування, і, відповідно, про безпідставність прийняття оспорюваного наказу в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що начальник електротехнічної служби - енергетик військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_3 , який проводив службове розслідування, відповідно до штатного розміщення у командуванні, є начальником позивача, оскільки позивач був відряджений у структурний підрозділ військової частини НОМЕР_1 до 10 окремого радіолокаційного взводу, а тому, відповідно, наділений повноваженнями на проведення перевірок щодо позивача.

Також відповідач зауважив про те, що службове розслідування, в ході проведення якого було встановлено відповідне порушення з боку позивача, що зумовило прийняття оспорюваного наказу, конкретно не стосувалось ОСОБА_1 . Так, зокрема, відповідач зазначив про те, що метою службового розслідування було виключно встановлення факту відсутності техніки, яка розміщена в 10 окремому радіолокаційному взводу військовій частині НОМЕР_1 .

Крім того, відповідач вказав на те, що начальник електротехнічної служби енергетик військової частини НОМЕР_1 ст. лейтенант ОСОБА_3 , якого було уповноважено провести службове розслідування, не є особою, яка підпорядкова позивачу. У зв`язку з цим відповідач вважає, що ним було дотримано процедуру проведено процедуру проведення службового розслідування, а тому, відповідно, прийняття оспорюваного наказу є правомірним та обґрунтованим.

Також відповідач стверджує про повне дотримання ним порядку проведення службового розслідування.

19.05.2016 на адресу Київського окружного адміністративного суду від позивача надійшли пояснення по справі б/н від 14.05.2016 (вх. № 8115/16 від 19.05.2016) та клопотання про здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження б/н від 19.05.2016 (вх. № 8114/16 від 19.05.2016).

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомлення з відміткою про вручення, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Згідно з ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вищий адміністративний суд України в пункті 11 Листа від 30.11.2009 р. № 1619/10/ 13-09 зазначив, що під час вирішення справи у порядку письмового провадження його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в такому разі не проводиться судове засідання і, відповідно, справа розглядається без участі секретаря.

На підставі цього, справа розглядається без проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:
Наказом Міністерства оборони України № 0115 від 12.06.1993 ОСОБА_1 був призначений у розпорядження командувача 6 танкової артилерії, що підтверджується витягом з послужного списку позивача.

Наказом Командування Повітряних Сил Збройних Сил України № 5 від 05.03.2015 ОСОБА_1 був призначений на посаду заступника командира батальону по роботі з особовим складом до 03.06.2015, про що свідчить посвідчення офіцера Збройних Сил України серії НОМЕР_2 від 20.05.1997.

Наказом Командування Повітряних Сил Збройних Сил України № 229 від 06.03.2015 ОСОБА_1 було тимчасово призначено на посаду заступника командира батальону по роботі з особовим складом у військовій частині НОМЕР_3 .

На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 270 від 31.12.2015 ОСОБА_1 було відряджено у Військову частину НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ) терміном 30 діб з 31 грудня 2015 року по 29 січня 2016 року на посаду командира 10 окремого радіолокаційного взводу для несення бойового чергування на позиції призначення.

Також зі змісту вказаного документа вбачається, що тимчасове виконання обов`язків заступника командира по роботі з особовим складом було покладено на офіцера-психолога Військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_4 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 21 від 01.02.2016 було продовжено термін відрядження позивача до військової частини НОМЕР_4 терміном 30 діб з 30 січня по 28 лютого 2016 року для несення бойового чергування на позиції призначення.

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 «Про призначення службового розслідування» № 7 від 01.02.2016 було призначено проведення службового розслідування за фактом відсутності паливного насосу високого тиску на першому дизельному агрегаті ДЕС 99Х6 з комплексу РЛС 35Д6.

Зі змісту вказаного наказу вбачається, що службове роздування було доручено провести начальнику електротехнічної служби енергетику військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_3 .

За результатами проведення службового розслідування вказаною особою було складено акт службового розслідування за фактом відсутності паливного насосу високого тиску під час перевірки технічного стану агрегатів живлення 10 оперативно радіолокаційного взводу.

Як вбачається зі змісту вказаного акта, під час проведення службового розслідування ОСОБА_3 було встановлено, що паливний насос високого тиску на першому дизельному агрегатів ДЕС 99Х6 з комплекту РЛС 35Д6 був знятий для проведення його обслуговування, проте доповідь про його вихід із ладу відсутня. На момент проведення розслідування 22.01.2016 його не могли знайти. Проте, 28.01.2016 вказаний агрегат був виявлений в кунзі для зберігання ЗІП та встановлений на штатне місце в дизельний агрегат ДЕС 99Х6 з комплексу РЛС 35Д6.

В акті перевірки ОСОБА_3 зазначив про те, що позивачем було порушено вимоги п. 4 та п. 13 ст.120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, у зв`язку з тим, що командир 10 окремого радіолокаційного взводу ОСОБА_1 неправильно здійснив зберігання, експлуатацію, обслуговування та не здійснив особисту перевірку бойової готовності озброєння і техніки взводу та не простежив за правильністю експлуатації, обслуговування і збереження боєздатності озброєння і техніки взводу підлеглим особовим складом.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі вказаного акта службового розслідування тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 було прийнято наказ «Про результати службового розслідування» № 8 від 03.02.2016, яким позивачу оголошено догану за низький контроль боєздатності озброєння і техніки взводу, порушення порядку проведення щоденного технічного обслуговування, непідтримання озброєння і техніки в постійній бойовій готовності, невжиття заходів щодо її своєчасного відновлення.

Не погоджуючись з прийняттям вказаного наказу, позивач звернувся з позовом до суду про визнання його протиправним та скасування, з приводу чого суд зазначає наступне.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» № 551-XIV від 24.03.1999 (далі-Дисциплінарний статут).

Відповідно до п. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Пунктом 4 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно з п. 5 Дисциплінарного статуту за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Відповідно до п. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно із п. 68 Дисциплінарного статуту на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Пунктом 83 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (п. 84 Дисциплінарного статут № 551).

Відповідно до п. 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Пунктом 97 Дисциплінарного статуту передбачено, що про накладені дисциплінарні стягнення оголошується: рядовим (матросам) - особисто чи перед строєм; сержантам (старшинам) - особисто, на нараді чи перед строєм сержантів (старшин); офіцерському складу та військовослужбовцям військової служби за контрактом - особисто, у письмовому розпорядженні, на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, що вчинив правопорушення.

Крім того, дисциплінарні стягнення можуть оголошуватися в письмовому наказі.

Отже, враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд дійшов висновку про те, що вчинення військовослужбовцем відповідного правопорушення, зумовлює накладення на особу одного із видів дисциплінарних стягнень, у тому числі догани, яка може бути оголошена йому усно, або викладена у письмовому вигляду у формі наказу, що приймається командиром відповідного військовослужбовця.

При цьому, суд звертає увагу на те, що з метою уточнення причин, умов, які зумовили вчинення відповідного порушення та встановлення ступеня вини, командиром може бути призначене службове розслідування.

Як зазначено вище, тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 було прийнято наказ «Про результати службового розслідування» № 8 від 03.02.2016, на підставі якого до ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляду догани.

Прийняттю вказаного наказу передувало проведенням службового розслідування щодо встановлення факту відсутності відповідної техніки у 10 окремому радіолокаційному взводі, яке було призначено на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 01.02.2016 № 7 .

Позивач, обґрунтовуючи протиправність прийняття вказаного наказу, зазначив про те, що відповідачем не було дотримано процедуру проведення службового розсування, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до п.85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку), визначені Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженою Наказом Міністра оборони України № 82 від 15.03.2004 (далі-Інструкція № 82).

Відповідно до п. 1.2 Інструкції № 82 службове розслідування проводиться у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду; невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення; порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.

Згідно з п. 1.3 Інструкції № 82 рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Пунктом 1.5 Інструкції № 82 встановлено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. У наказі зазначаються підстави для призначення розслідування, особа (якщо вона встановлена), стосовно якої воно має бути проведено, термін проведення та посадові особи, яким доручено його провадження.

Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником) чи доручено іншій посадовій особі.

Відповідно до п. 1.6 Інструкції № 82 службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено посадовою особою, якою він призначений, або старшим начальником, але не більше як на один місяць.

У термін службового розслідування не включається час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці або на лікуванні.

До участі у проведенні розслідування не повинні залучатися особи, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особи, які особисто зацікавлені в його результатах (п. 1.7 Інструкції № 82).

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 82 за результатами службового розслідування складається акт, у якому, крім положень, що визначені пунктом 3 цієї Інструкції, обов`язково зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування; підстави службового розслідування; час, місце, суть порушення, який нормативний акт порушено (його назва, дата прийняття); обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність чи знімають вину; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення; пропозиція щодо притягнення винних осіб до відповідальності; інші заходи, які пропонується здійснити.

Згідно з п. 4.2 Інструкції № 82 акт службового розслідування підписується особами, якими воно проводилося. Кожен учасник розслідування має право викласти свою окрему думку.

Пунктом 5.1 Інструкції № 82 встановлено, що посадова особа, яка призначала службове розслідування, розглядає у 10-денний термін акт та всі інші матеріали службового розслідування і приймає відповідне рішення.

Відповідно до п. 5.2 Інструкції № 82 про прийняте рішення повідомляється військовослужбовцю, стосовно якого проводиться службове розслідування, а у випадках, передбачених пунктом 4.4 цієї Інструкції, також начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Притягнення військовослужбовця за результатами службового розслідування до відповідальності здійснюється згідно з вимогами чинного законодавства. Дисциплінарне стягнення накладається у терміни, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України (п. 5.3 Інструкції № 82).

Згідно з п. 5.6 Інструкції № 82 особи, які проводять службове розслідування, несуть персональну відповідальність за всебічне повне, своєчасне й об`єктивне його проведення та додержання законності під час провадження.

Досліджуючи правомірність проведення службового розслідування щодо позивача, суд зазначає наступне.

Як було зазначено вище, ОСОБА_1 на підставі наказу Командування повітряних сил Збройних сил України № 229 від 06.03.2015 був тимчасово призначений на посаду заступника командира батальйону по роботі з особовим складом у військовій частині НОМЕР_3 .

При цьому, відповідно до наказу № 270 від 31.12.2015 та № 21 від 01.02.2016 позивача було відряджено у військову частину НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ) терміном з 31.12.2015 по 28.02.2016 на посаду командира 10 окремого радіолокаційного взводу.

У той же час, в додаткових поясненнях до позовної заяви ОСОБА_1 зауважив, що його не було ознайомлено з наказом про відрядження та про існування цього розпорядчого акта він дізнався випадково, при ознайомленні зі спірним наказом.

Згідно зі статтями 223-224 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 548-XIV, у службові відрядження підрозділи відправляються, як правило, на чолі з їх командирами. Якщо у відрядження відправляються військовослужбовці рядового і сержантського складу різних підрозділів, формується команда, начальником якої призначається сержант, прапорщик або офіцер.

Командирові підрозділу (начальникові команди) у військовій частині видаються посвідчення про відрядження і список особового складу підрозділу (команди) із зазначенням виду та номера зброї, кількості виданих боєприпасів, засвідчений гербовою печаткою військової частини й підписом начальника штабу частини. Командирові підрозділу (начальникові команди), крім того, даються вказівки про:

- порядок прямування та харчування в дорозі;

- до якого часу, куди і в чиє розпорядження відбуває підрозділ (команда);

- вимоги правил безпеки, правил зберігання і застосування зброї.

Крім того, можуть бути дані й інші вказівки, пов`язані з виконанням відповідних завдань та несенням служби підрозділом (командою).

Підготовкою підрозділу (команди) для відправлення в службове відрядження керує командир того підрозділу, до складу якого входить цей підрозділ (команда).

У встановлений час підрозділ (команда) на чолі з призначеним командиром (начальником) прибуває до начальника штабу чи командира військової частини.

Начальник штабу чи командир військової частини перевіряє готовність підрозділу (команди), інструктує командира (начальника) підрозділу (команди), а у разі потреби й увесь особовий склад, забезпечує відправлення підрозділу (команди), виділяючи транспортні засоби.

Командир підрозділу (начальник команди) відповідає за підтримання особовим складом військової дисципліни та порядку, своєчасне виконання завдань, а також за збереження зброї, боєприпасів та іншого військового майна.

Прибувши до місця призначення, командир підрозділу (начальник команди) доповідає особі, в розпорядження якої прибув підрозділ (команда), а після повернення - начальникові штабу чи командирові військової частини.

Згідно з положеннями пунктів 145-150 Розділу V Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008, військовослужбовці можуть бути направлені у відрядження самостійно або у складі військового підрозділу (команди) з метою:

- навчання на курсах, проходження зборів, вступу до вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів;

- участі у заходах, пов`язаних із підготовкою військ (сил);

- забезпечення охорони, супроводження і доставки військових вантажів, озброєння, військової техніки та інших матеріальних засобів;

- супроводження нарочних з таємними документами і матеріалами або як нарочні;

- супроводження (за потреби) окремих військовослужбовців, хворих або команд військовослужбовців та конвоювання заарештованих і засуджених;

- отримання нагород;

- участі в засіданнях судів або прибуття за викликом органів досудового розслідування;

- участі в планових заходах (збори, семінари, засідання, наради тощо);

- ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;

- в інших випадках за викликом (розпорядженням) старших командирів.

Військовослужбовці направляються у відрядження за рішенням командирів (начальників) військових частин або старших командирів (начальників), про що видається наказ командира (начальника) військової частини по стройовій частині.

Військовослужбовцям, які направляються у відрядження, видається посвідчення про відрядження встановленого зразка.

Військовослужбовці після прибуття до пункту відрядження зобов`язані в установлений строк з`явитися до посадової особи, в розпорядження якої вони відряджені, повідомити командування своєї військової частини про прибуття, стати в установленому порядку на облік і виконувати поставлені завдання.

У разі порушення військовослужбовцем військової дисципліни в період відрядження начальник органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або військовий комісар мають право припинити відрядження з відповідною позначкою про це у посвідченні про відрядження і з зазначенням причини припинення відрядження, строку прибуття військовослужбовця до військової частини, повідомивши про це командира (начальника) військової частини.

У разі неповернення військовослужбовця з відрядження в установлений строк та відсутності повідомлення про причини його затримки командир (начальник) військової частини негайно надсилає запит посадовій особі, в розпорядження якої був відряджений військовослужбовець, або начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України чи військовому комісару. Після одержання відповіді на запит про те, що відряджений не прибув до пункту призначення або своєчасно вибув до своєї військової частини, командир (начальник) військової частини організовує його розшук в установленому порядку.

Проте, відповідачем не було доведено суду дотримання наведених норм, зокрема, не надані докази ознайомлення позивача з наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира в/ч НОМЕР_1 від 31.12.2015 № 147, яким визначено склад зведеного підрозділу для виконання окремих завдань в 10 окремому радіолокаційному взводі, а також з наказами від 31.12.2015 № 270 та від 01.02.2016 № 21 про відрядження позивача; не надані докази вручення позивачеві посвідчення про відрядження і списку особового складу підрозділу (команди); надання позивачеві необхідних вказівок, пов`язаних з виконанням відповідних завдань та несенням служби підрозділом (командою); доказів повернення підрозділу з відрядження та надання відповідної доповіді про виконане завдання тощо.

При цьому, посилання відповідача на ухилення ОСОБА_1 від виконання його службових обов`язків у відрядженні до 10 окремого радіолокаційного взводу також мають бути підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, відповідним рапортом, позначкою у посвідченні про відрядження, запитом до посадової особи, в розпорядження якої був відряджений позивач, та відповіддю на запит.

Згідно з частиною 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 2 статті 71 КАС чітко встановлений розподіл обов`язків сторін по доведенню обставин у справі, а саме: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У той же час, всупереч вищенаведеним нормам, приймаючи до уваги пояснення позивача, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що станом на момент проведення службового розслідування позивач перебував у відрядженні в якості командира 10 окремого радіолокаційного взводу, внаслідок чого суд вважає, що станом на січень-лютий 2016 року ОСОБА_1 обіймав посаду заступника командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 7 від 01.02.2016, прийнятого тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 було призначено службове розслідування за фактом відсутності паливного насосу високого тиску на першому дизельному агрегаті ДЕС 99Х6 з комплекту РЛС 35Д6, проведення якого було доручено доручено начальнику електротехнічної служби - енергетику військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_3 .

Згідно зі статтею 107 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України заступник командира батальйону (корабля 3 рангу) з виховної роботи в мирний і воєнний час відповідає за організацію і проведення виховної роботи, за військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за морально-психологічне забезпечення бойової готовності, бойової підготовки, бойових завдань, повсякденної діяльності батальйону (корабля), за гуманітарну підготовку, інформаційну і культурно-виховну роботу, дозвілля військовослужбовців, за їх соціальний захист.

Заступник командира батальйону (корабля 3 рангу) з виховної роботи підпорядковується командирові батальйону (корабля 3 рангу) і є прямим начальником усього особового складу батальйону.

Згідно зі статтями 28-33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

- наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

- наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

- забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

За своїми військовими званнями начальниками є:

- сержанти і старшини - для рядових і матросів однієї з ними військової частини;

- прапорщики і мічмани - для сержантів і старшин, рядових і матросів однієї з ними військової частини;

- молодші офіцери - для сержантів, прапорщиків і мічманів однієї з ними військової частини і старшин, рядових і матросів;

- старші офіцери за військовим званням підполковник, капітан 2 рангу, майор, капітан 3 рангу - для прапорщиків і мічманів, сержантів і старшин, рядових і матросів;

- генерал-лейтенанти, віце-адмірали, генерал-майори, контр-адмірали, полковники, капітани 1 рангу - для молодших офіцерів, прапорщиків і мічманів, сержантів і старшин, рядових і матросів;

- генерали армії України, генерал-полковники, адмірали - для старших і молодших офіцерів, прапорщиків і мічманів, сержантів і старшин, рядових і матросів.

Військовослужбовці, які за своїм службовим становищем і військовим званням (статті 31 і 32 цього Статуту) не є стосовно інших військовослужбовців начальниками або підлеглими, можуть бути старшими чи молодшими за військовим званням.

Старші за військовим званням військовослужбовці мають право вимагати від молодших за військовим званням військовослужбовців додержання військової дисципліни, громадського порядку і форми одягу, а також правил поведінки і військового вітання. Молодші за званням військовослужбовці повинні беззастережно виконувати зазначені вимоги старших за військовим званням військовослужбовців. Таким чином, станом на момент проведення службового розслідування позивач, як заступник командира військової частини НОМЕР_1 (батальйону) по роботі з особовим складом та старший за військовим званням, був начальником особи, якій доручено проведення службового розслідування начальника електротехнічної служби енергетика в/ч НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_3 , що є прямим порушенням п. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та п. 1.7 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Крім того, у позовній заяві позивач зазначив про те, що з ним після проведення службового розслідування, не було проведено відповідної бесіди, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 86 Дисциплінарного статуту після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Пунктом 4.3 Інструкції № 82 передбачено, що після підписання акта службового розслідування подається на розгляд посадовій особі, яка призначила розслідування. До акта додаються всі матеріали розслідування.

Посадова особа, яка призначала службове розслідування, проводить бесіду з військовослужбовцем, стосовно якого воно проводилось.

За результатами бесіди оформляється аркуш бесіди із зазначенням дати її проведення, а також заперечень, прохань (побажань) особи, стосовно якої проведено службове розслідування. Аркуш бесіди підписується особою, яка проводила бесіду, військовослужбовцем, з яким вона проводилась, присутніми посадовими особами та його безпосереднім начальником. У разі ухилення військовослужбовця від проведення бесіди або відмови підписати аркуш бесіди посадовою особою в ньому робиться відповідний запис про відмову. Аркуш бесіди зберігається з матеріалами службового розслідування.

Таким чином, прийняттю посадовою особою, яка призначила перевірку, рішення про накладення дисциплінарного стягнення передує дослідження змісту акта розслідування та безпосередня бесіда з відповідним військовослужбовцем.

Як зазначено вище, службове розслідування щодо ОСОБА_1 було проведено на підставі наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 .

Отже, вказана особа після отримання акта судового розслідування була зобов`язана провести бесіду з ОСОБА_1 , яка мала бути оформлена у вигляді аркушу бесіди.

Саме вказаний документ є належним та допустимим доказом, який підтверджує дотримання особою, яка призначила службове розслідування, вимог Інструкції № 82 в частині проведення бесіди з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення.

Проте, відповідний аркуш бесіди відповідач суду не надав, що свідчить про недотримання ним вимог Інструкції №82.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до пунктів 2.2-2.3 Інструкції № 82 посадові особи Збройних Сил України зобов`язані надавати правдиві письмові пояснення по суті предмета розслідування та поставлених їм питань, пред`являти відповідні документи чи матеріали.

Особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право давати усні та письмові пояснення, робити заяви, подавати документи і порушувати клопотання про витребування та залучення нових документів, опитування відповідних осіб, проведення додаткових ревізій.

У разі відмови надати пояснення військовослужбовцем, стосовно якого проводиться службове розслідування, посадовою особою, що його проводить, складається відповідна довідка. Зміст такої довідки засвідчується підписами двох свідків цього факту.

Суд зазначає, що забезпечення особі, стосовно якої проводиться службове розслідування, права на надання пояснень по суті перевірки фактів, що стали підставою для його проведення, є гарантією від необґрунтованих звинувачень, яка надає можливість особі довести свою невинуватість відповідними засобами доказування, переліченими у вищезазначеному пункті (шляхом подання заяв, надання документів, порушення клопотань про витребування та залучення нових документів, опитування відповідних осіб, проведення додаткових ревізій). Проте, матеріали справи свідчать, що відповідач не забезпечив ОСОБА_1 право на надання пояснень з приводу фактів, які стали підставою для призначення службового розслідування, які, в свою чергу, могли б з`ясувати причини виникнення виявленого порушення, встановити ступінь вини позивача у цьому тощо. При цьому суд критично ставиться до викладених в запереченнях тверджень відповідача про те, що замість позивача пояснення були надані начальником РЛС 10 ОРЛВ старшим лейтенантом ОСОБА_5 , оскільки така заміна Інструкцією № 82 не допускається.

Також суд звертає увагу на те, що відповідачем не було належним чином оформлено акт службового розслідування, що підтверджується наступним.

Як зазначено вище, відповідно до п. 4.1 Інструкції № 82 за результатами службового розслідування складається акт, у якому, крім положень, що визначені пунктом 3 цієї Інструкції, обов`язково зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування; підстави службового розслідування; час, місце, суть порушення, який нормативний акт порушено (його назва, дата прийняття); обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність чи знімають вину;заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення; пропозиція щодо притягнення винних осіб до відповідальності; інші заходи, які пропонується здійснити. Дослідивши наявний в матеріалах справи акт службового розслідування, що був складений начальником електротехнічної служби енергетиком військової частини А 1975 ст. лейтенантом ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про те, що вказаний документ не містить детальної інформації щодо ОСОБА_1 , як однієї із осіб, яка, за висновками ОСОБА_3 , порушила вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Так, зокрема, суд звертає увагу на те, що в акті перевірки відсутні дані щодо року народження, освіти, терміну військової служби та терміну перебування на останній посаді позивача.

Також суд вбачає за доцільне зазначити про те, що в акті розслідування не в повному обсязі зазначена інформація щодо місця проведення службового розслідування та встановлення відповідного порушення.

Так, зокрема, суд звертає увагу на те, що у вказаному акті розслідування зазначено про те, що службове розслідування щодо перевірки технічного стану агрегатів живлення здійснювалась відповідачем в 10 окремому радіолокаційному взводі.

Проте, суд вбачає за доцільне зазначити про те, що вказаний акт не містить інформації щодо того, до якої саме військової частини належить 10 окремий радіолокаційний взвод, зокрема, до НОМЕР_3 , тобто до основного місця служби позивача, або до військової частини НОМЕР_4 , до якої відповідно до вищевказаних наказів був відряджений ОСОБА_1 , та інформації про підпорядкованість зазначених військових частин одна одній.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем було порушено порядок проведення службового розслідування та не дотримано вимог чинного законодавства в частині оформлення акта службового розслідування, у зв`язку з чим накладення спірним наказом дисциплінарного стягнення на позивача неможна визнати правомірним.

Відповідно до статті 88 Дисциплінарного статуту військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що спірний наказ № 8 від 03.02.2016 був прийнятий без дотримання відповідачем встановленої процедури, тобто не у законодавчо встановлений спосіб; без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (зокрема, без надання позивачеві можливості надати свої пояснення та докази по суті встановлених службовою перевіркою фактів), тобто необґрунтовано, недобросовісно та нерозсудливо. Крім того, саме проведення службового розслідування особою, яка є підлеглою позивачеві, всупереч вимогам Дисциплінарного статуту та Інструкції № 82, свідчить про порушення принципу безсторонності (неупередженості).

Наведене, в свою чергу, свідчить про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його порушених прав шляхом визнання протиправним та скасування спірного наказу № 8 від 03.02.2016 в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2.Визнати протиправним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 «Про результати службового розслідування» № 8 від 03.02.2016 в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дудін С.О.