Справа № 820/1160/16
Суддя: Нуруллаєв І.С.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

31 травня 2016 р. Справа № 820/1160/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Нуруллаєва І.С., суддів Мар'єнко Л.М., Мельникова Р.В.,

при секретарі судового засідання - Мараєвій О.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представник відповідачів та третьої особи - Блудової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, третя особа: Головне управління Національної поліції у Харківській області про визнання нечинним, скасування наказу та поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд:

- наказ Управління МВС України на Південній залізниці від 10.09.2015 року № 166 о/с "По особовому складу" в частині звільнення з органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 (М-221425), інспектора з інформаційно-аналітичного забезпечення лінійного відділу на станції Гребінка у запас за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) - визнати нечинним та скасувати;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України (інд. 01024, м. Київ, вул. Богомольця, 10, (код СДРПОУ 00032684) поновити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 (М-221425) на посаді інспектора з інформаційно-аналітичного забезпечення лінійного відділу на станції Гребінка Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, або на іншій рівнозначній посаді в органах Міністерства внутрішніх справ України чи Головного управління Національної поліції в Харківській області.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що її звільнення суперечить нормам діючого законодавства, оскільки Управлінням Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці в порушення останніх не дотримано процедури та не забезпечено прав позивача як жінки, що має дитину віком до трьох років і перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідачів та третьої особи проти задоволення позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на письмові заперечення, які надав до суду.

Вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, вивчивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, колегія суддів виходить з таких підстав.

Під час судового розгляду справи встановлено, що з 07 жовтня 2011 року ОСОБА_3 працювала у лінійному відділі на станції Гребінка УМВС України на Південній залізниці на посаді інспектора з інформаційно-аналітичного забезпечення.

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб 19.07.2013 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище з «ОСОБА_3» на «Бондар»(а.с.14).

Згідно наказу Управління МВС України на Південній залізниці №227о/с від 02.10.2013 року старший лейтенант міліції ОСОБА_4 (ОСОБА_3) з 06 вересня 2013 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.07.2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 - задоволено. Шлюб, зареєстрований 19 липня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Скадовського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 61, укладений між ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, - розірвано. Прізвище позивачу після розірвання шлюбу змінено на дошлюбне - «ОСОБА_3»(а.с.16-17).

У зв'язку з тим, що позивачу стало відомо про ліквідацію Управління МВС України на Південній залізниці остання надіслала до УМВС України на Південній залізниці запит про надання інформації та у разі наявності копії наказів(а.с.22-24).

Оскільки з невідомих причин вказаний вище запит не був отриманий одержувачем позивач 10.02.2016 року звернулась до Голови ліквідаційної комісії УМВС України на Південній залізниці полковника поліції ОСОБА_7 з запитом про надання інформації(а.с.25-26).

Листом від 18.02.2016 року вих. №297/119/05-2016 заступник начальника ОСОБА_7 повідомив, що 09.07.2015 р. позивача було персонально письмово попереджено керівництвом Управління МВС України на Південній залізниці про скорочення її посади у зв'язку з оголошенням наказу МВС України від 22.06.2015 р. №741 «Про організаційно - штатні зміни в підрозділах транспортної міліції». Також роз'яснено, що відповідно до вимог статті 49-2 КЗпП позивач мала можливість протягом двох місяців працевлаштуватися до територіальних органів внутрішніх справ України. Враховуючи, що протягом указаного строку позивачем не було надано особистого рапорту про переведення до територіальних органів внутрішніх справ України, наказом Управління МВС України на Південній залізниці від 10.09.2015 р. №166о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ України через скорочення штатів за п. 64 «Г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв'язку з повною ліквідацією Управління МВС України на Південній залізниці(а.с.27).

Суд зазначає, що представником Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці долучено до матеріалів справи копію корінця попередження від 09.07.2015 року.

Представником позивача під час судового розгляду справи повідомлено, що позивача не було попереджено під підпис про скорочення її посади.

Колегія суддів зазначає, що порядок проходження служби осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, в тому числі звільнення, регулюється спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про міліцію" від 20 грудня 1992 року № 565-XII.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про міліцію" встановлено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності із законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції.

Відповідно до приписів ст. 18 Закону України "Про міліцію" порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 10 Положення, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Пунктом 17 Положення передбачено, що вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Судом під час судового розгляду справи встановлено, що позивача звільнено зі служби в органах внутрішніх справ України за пунктом 64 «г» Положення, а саме: особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

За загальним правилом будь-яке звільнення особи (як у відносинах публічної служби, так і у звичайних трудових відносинах) має бути обґрунтованим , тобто мати чітко вказану підставу для звільнення, передбачену або Кодексом законів про працю, або спеціальним законодавством, яким безпосередньо врегульовано такі відносини.

Суд зазначає, що позивач перебувала та перебуває на даний час у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Вказаний факт не заперечується сторонами по справі.

Колегія суддів зазначає, що нормами діючого законодавства, а саме Кодексом законів про працю України передбачено гарантії для даної категорії осіб.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 40 КзпП України трудовий договір може бути розірваний з ініціативи роботодавця лише з підстав та в порядку визначених законом. За загальними підставами розірвання трудового договору відбувається звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці.

Також, згідно з ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Відповідно до частини третьої статті 2 Закону України "Про відпустки" право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Окрім цього, судом встановлено, що наказ про звільнення було видано 10.09.2015 року, проте копія витягу з наказу та трудова книжка були направлені на адресу позивача лише за її запитом та супровідний лист до відповіді датований 18.02.2016 року вих. №297/119/05-2016.

Згідно з приписами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

З врахуванням зазначеного колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування наказу Управління МВС України на Південній залізниці від 10.09.2015 року №166 о/с "По особовому складу" в частині звільнення з органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 (М-221425), інспектора з інформаційно-аналітичного забезпечення лінійного відділу на станції Гребінка у запас за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів), оскільки проведено звільнення з органів внутрішніх справ України в порушення ч. 3 ст. 184 КЗпП України.

Також колегія суддів зазначає, що припинення трудового договору оформлюється виданням наказу (розпорядження) роботодавця, у якому вказується підстава припинення трудового договору в точній відповідності з формулюванням законодавства про працю і робиться посилання на певну статтю закону. Також, відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, записи в трудовій книжці при звільненні повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону та із зазначенням причини звільнення.

З врахуванням встановленого колегія суддів приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача є саме скасування наказу Управління МВС України на Південній залізниці від 10.09.2015 року № 166 о/с "По особовому складу" в частині звільнення з органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 та поновлення позивача в органах внутрішніх справ на посаді з якої її звільнили, в цій частині, відповідно до вимог ст. 256 ч. 1 п. 3 КАСУ постанова суду підлягає негайному виконанню.

Щодо позовних вимог стосовно зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України (інд. 01024, м. Київ, вул. Богомольця, 10, (код СДРПОУ 00032684) поновити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 (М-221425) на посаді інспектора з інформаційно-аналітичного забезпечення лінійного відділу на станції Гребінка Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, або на іншій рівнозначній посаді в органах Міністерства внутрішніх справ України чи Головного управління Національної поліції в Харківській області, суд зазначає наступне.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що позивач проходила службу у Лінійному відділі на станції Гребінка УМВС України на Південній залізниці а отже в безпосередніх відносинах із Міністерством внутрішніх справ не перебувала.

Крім того, колегією суддів встановлено, що Управління МВС України на Південній залізниці, перебуває у стані припинення та на момент розгляду справи не ліквідоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Частиною 2 статті 104 ЦК України передбачено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно ч. 3 ст. 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Відповідно до вимог чинного законодавства України після скорочення посад, обов'язкове працевлаштування повинно відбуватися шляхом призначення на посади відповідного фаху, а оскільки позивач проходить службу в органах внутрішніх справ, то його обов'язкове працевлаштування повинно відбуватися шляхом переводу для подальшого проходження служби в інші органи внутрішніх справ України.

При цьому, до виключної компетенції відповідачів належить пропозиція працевлаштування позивача на рівнозначну посаду в органах МВС України.

Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод є головним обов'язком держави.

Згідно з приписами статті 24 Конституції України визначає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Рівність прав жінки і чоловіка, яка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї, спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров'я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять

З врахуванням встановлених під час судового розгляду справи обставин, суд приходить до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та скасування наказу Управління МВС України на Південній залізниці від 10.09.2015 року №166 о/с "По особовому складу" в частині звільнення з органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 (М-221425), інспектора з інформаційно-аналітичного забезпечення лінійного відділу на станції Гребінка у запас за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) і поновлення ОСОБА_3 на службі в органах внутрішніх справ України на посаді інспектора інформаційно-аналітичного забезпечення у Лінійному відділі на станції Гребінка Управління МВС України на Південній залізниці або іншій рівнозначній посаді з 11 вересня 2015 року.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, третя особа: головне управління Національної поліції у Харківській області про визнання нечинним, скасування наказу та поновлення на посаді - задовольнити частково.

Скасувати наказ Управління МВС України на Південній залізниці від 10.09.2015 року № 166 о/с "По особовому складу" в частині звільнення з органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 (М-221425), інспектора з інформаційно-аналітичного забезпечення лінійного відділу на станції Гребінка у запас за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

Поновити на посаді старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 (М-221425) на посаді інспектора з інформаційно-аналітичного забезпечення лінійного відділу на станції Гребінка Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці.

Постанову суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_3 допустити до негайного виконання.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 03 червня 2016 року.

Головуючий суддя Нуруллаєв І.С.

Суддя Мар'єнко Л.М.

Суддя Мельников Р.В.