Справа № 760/2244/16-а
Суддя: Кушнір С. І.
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 760/2244/16-а
№ 2-а/760/242/16
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2016 року Солом`янський районний суд м.Києва в складі:

головуючогосудді Кушнір С.І.

при секретарі Беро В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, 3-я особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення дій

В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду із позовом до Міністерства оборони України, в якому просив визнати неправомірними дії Міністерства оборони України, щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до вимог пункту «б» частини першої статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Обгрунтовує позовні вимоги тим, що проходив військову службу в складі діючої армії під час виконання інтернаціонального обов`язку з 13.02.1987 року по 24.05.1988 року.
Під час проходження військової служби в Афганістані у 1987 році отримав уламкові поранення в ділянку голови.
Відповідно до Акту Судово-медичного дослідження (обстеження № 13/В від 16.05.2012 року) та Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв від 17.05.2012 року було встановлено, що поранення, пов`язано з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до довідки до Акту огляду МСЕК від 14.06.2012 р. ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності з 14.06.2012 року у зв`язку з пораненням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії.
Відповідно до довідки до Акту огляду МСЕК від 23.02.2015 р. ОСОБА_1 було встановлено другу групу інвалідності з 23.02.2015 року у зв`язку з пораненням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії.
Позивач отримав інвалідність після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного зпораненнями при виконанні обов`язків військової служби та відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на отримання одноразової грошової допомоги.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти позову та зазначив, що відповідно до ст.3 Закону України Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено коло осіб на яких поширюється його дія. Позивач військовослужбовцем Збройних Сил України не був, та на нього не розповсюджуються положення ст.16 цього Закону та норми постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975. Заява позивача з доданими документами Комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби не розглядалась, пропозиції не формувались, протокол не складався і Міністру оборони України для прийняття рішення не подавався, а тому не має підстав для зобов`язання Міністерства оборони України призначити одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю позивача.
Представник 3-ї особи: ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах Радянського Союзу в складі діючої армії в період бойових дій під час виконання інтернаціонального обов`язку з 13.02.1987 року по 24.05.1988 року при в/ч НОМЕР_1 (Афганістан) (а.с. 10, 14).
Відповідно до Акту Судово-медичного дослідження (обстеження № 13/В від 16.05.2012 року) та Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв від 17.05.2012 року було встановлено, що поранення, пов`язано з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до довідки до Акту огляду МСЕК від 14.06.2012 р. ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності з 14.06.2012 року у зв`язку з пораненням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії (а.с. 6).
Відповідно до довідки до Акту огляду МСЕК від 23.02.2015 р. ОСОБА_1 було встановлено другу групу інвалідності з 23.02.2015 року у зв`язку з пораненням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії (а.с.7).
Позивач звернувся з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги на підставі Постанови КМ України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Погоджуючись із правом позивача на виплату одноразової грошової допомоги, Київський обласний військовий комісаріат надіслав заяву ОСОБА_1 та додані ним документи для прийняття рішення Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
Однак, листом № 248/3/6/3855 від 09.12.2015 Міністерство оборони України відмовило ОСОБА_1 у виплаті одноразової допомоги з тих підстав, що останній був звільнений зі строкової служби в 1988 році та інвалідність первинно отримав у 2012 році, а після 01 січня 2014 під час встановлення вищої групи інвалідності, права на отримання одноразової грошової допомоги не має.
Представник відповідача зазначає, що позивач військовослужбовцем Збройних Сил України ніколи не був, тому на нього не розповсюджується положення ст. 16 цього Закону та норми постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до п. 5 частини 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, у тому числі, встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Згідно ст. 16-2 цього Закону одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.

Пунктом 6 статті 16-3 даного Закону встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 було затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Відповідно до п. 6 цього Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Крім того, суд приходить до висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії закріплене у статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в Порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013.

Таким чином, оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, то він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в порядку, визначеномупостановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013.

Позивач не отримував одноразову допомогу за встановлення йому ІІІ групи інвалідності (та не звертався за її призначенням) після первинного обгляду. Дана обставина не позбавляє позивача права звернутись за призначенням одноразової грошової допомоги при втановленні ІІ групи інвалідності.
Враховуючи, що право на грошовому допомогу у звільненого військовослужбовця наступає в момент встановлення інвалідності, а не на момент його звільнення, позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги, тому до факту встановлення позивачу інвалідності, як підстави для виплати зазначеної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, повинні застосовуватися нормативно-правові акти, що діяли станом на день встановлення позивачу ІІ групу інвалідності 23.02.2015 року.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року №21-446а14, від 21 квітня 2015 року №21-135а15, від 10 березня 2015 року №21-563а14.
Поряд із цим, у власних письмових поясненнях відповідач вказав, що заява позивача з доданими документами Комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби не розглядалась, пропозиції не формувались, протокол не складався і Міністру оборони України для прийняття рішення не подавався.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що заява позивача щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, визначеної Порядком N 975, Міністерством оборони України у встановлені законодавством порядок та строки не розглянута, у свою чергу, протиправне неприйняття відповідачем рішення призвело до порушення прав позивача.
Згідно із частиною другою статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до частини першої статті 162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Частиною третьою статті 162 КАС України надано адміністративному суду повноваження на прийняття іншої постанови (не передбаченої переліком частини 2), яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що при розгляді справи за адміністративними позовами про зобов`язання органів Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу по інвалідності, суд вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про виплату такої допомоги, що не належить до компетенції суду.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи згідно зі статтею 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Таким чином, оскільки звернення про виплату одноразової грошової допомоги відповідач не розглянув та відповідного рішення не прийняв, а також те, що суд не може підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання, то суд дійшов висновку, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, зобов`язати відповідача розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням 2 групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві від 25.12.2013 № 975.
Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, 197, 198, 200, 201, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, 3-я особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення дій задовольнити частково.

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаного з виконанням обову`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

В решті позову відмовити.

Постанову може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду через районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили післяз акінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Кушнір С.І.