Справа № 161/2335/15а,2а/161/129/15
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року Справа № 876/4350/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гудима Л.Я.,Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Федчук М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.03.2015 року за позовом ОСОБА_1 до скаргу Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про визнання дій державного виконавця неправомірними, -

В С Т А Н О В И В:

16.02.2015 року позивач звернулася до суду з позовом та просила визнати неправомірними дії державного виконавця, щодо перерахування коштів з рахунку виконавчої служби не в повному обсязі при виконанні виконавчого листа № 161/8544/14-ц про стягнення матеріальної шкоди. Просила зобов'язати державного виконавця перерахувати з рахунку виконавчої служби на її користь залишок коштів, невиплачених з 30.10.2014 року в сумі 3580,52 грн..

В обґрунтування вимог зазначає, що 22.10.2014 року Публічним акціонерним товариством «ВіЕйБі» перераховано на депозитний рахунок Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції грошові кошти в розмірі 38885,70 грн., з яких 35305,18 грн. перераховано на користь позивача, а решта суми в розмірі 3530,52 грн. перераховано на користь держави, як виконавчий збір та 50 грн., як витрати на проведення виконавчих дій.

Вважає, що державним виконавцем неправомірно стягнуто виконавчий збір з суми перерахованих Публічним акціонерним товариством «ВіЕйБі» коштів на погашення боргу за виконавчим документом.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.03.2015 року позов задоволено. Визнано дії державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо часткового перерахування ОСОБА_1 коштів в розмірі 35305,18 грн. при примусовому виконанні виконавчого листа 161/8544/14-ц виданого Луцьким міськрайонним судом 13.08.2014 року про стягнення з Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі» в користь ОСОБА_1 банківського вкладу в розмірі 85 000 грн. 00 коп., проценти в розмірі 25 % річних в сумі 3 165 грн. 75 коп., штраф у сумі 402 грн. 74 коп., пеню у сумі 3 000 грн., інфляційні втрати в сумі 4800 грн. неправомірними. Зобов'язано державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_2 перерахувати з рахунку Державної виконавчої служби в користь ОСОБА_1 залишок коштів, невиплачених їй з 30.10.2014 року в сумі 3530 (три тисячі п'ятсот тридцять) грн. 52 коп..

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Першим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції подано апеляційну скаргу, в якій зазначається, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Звертає увагу суду на те, що у відповідності до норм Закону витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення. При цьому колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи, Рішенням Луцького міськрайонного суду від 15.07.2014 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі» на користь ОСОБА_1 банківський вклад за договором банківського вкладу «З Любов'ю VAB! Квартальний» № 753671/2014 (в національній валюті) від 28 лютого 2014 року в розмірі 85 000 грн. 00 коп., проценти в розмірі 25 % річних в сумі 3 165 грн. 75 коп., штраф у сумі 402 грн. 74 коп., пеню у сумі 3 000 грн., інфляційні втрати в сумі 4800 грн.. 13.08.2015 року Луцьким міськрайонним судом видано виконавчий лист на примусове виконання вищевказаного рішення суду.

13.08.2014 року ОСОБА_1 подала заяву про відкриття виконавчого провадження, до якої додала виписку про залишок коштів на поточному рахунку від 04.09.2014 року, згідно якої сума основного боргу (залишок коштів по депозиту) зменшилась з 85000,00 грн. до 72012,57 грн..

З виписки про рух коштів по рахунку позивачки вбачається, що сума основного боргу (залишок коштів по депозиту) станом на 16.10.2014 року складає 27517,21 грн.. Відтак, сума коштів, що підлягають стягненню станом 16.10.2014 року складала 38885,70 грн..

15.08.2014 року постановою про відкриття виконавчого провадження Державний виконавець Першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_2 відкрила виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 161/8544/14-ц виданого Луцьким міськрайонним судом 13.08.2014 року про стягнення з Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі» в користь ОСОБА_1 банківський вклад в розмірі 85 000 грн. 00 коп., проценти в розмірі 25 % річних в сумі 3 165 грн. 75 коп., штраф у сумі 402 грн. 74 коп., пеню у сумі 3 000 грн., інфляційні втрати в сумі 4800 грн.

22.10.2014 року Публічним акціонерним товариством «ВіЕйБі» перераховано на депозитний рахунок Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції грошові кошти в розмірі 38885,18 грн..

Розпорядженням № 44414482/9 від 24.10.2014 року на користь ОСОБА_1 перераховано суму в розмірі 35305,18 грн. як борг, 3530,52 грн. виконавчого збору та 50,00 грн. витрат на проведення виконавчих дій.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що стягнення виконавчого збору з боржника державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_2 здійснено в розмірі 10 відсотків від суми 38885,70 грн. не після перерахування стягувачу належної йому суми, а за рахунок коштів стягувача - ОСОБА_1.

Відтак, суд дійшов висновку, що такі дії державного виконавця щодо часткового перерахування позивачу коштів є неправомірними.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначено підстави для стягнення з боржника виконавчого збору, а саме: у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до підпункту 3.7.1 пункту 3.7 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Разом з цим, слід зазначити, що визначене Законом коло підстав для стягнення з боржника виконавчого збору не обмежується і не пов'язується виключно з розпочатою процедурою примусового виконання виконавчого документа, тобто здійсненням державним виконавцем заходів примусового характеру.

Відповідно до положень ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Законом чітко встановлено, що підставою для стягнення виконавчого збору є невиконання боржником виконавчого документа у строк, установлений для самостійного його виконання.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 21.05.2012 №5 «Про внесення змін до постанови Пленуму ВАСУ від 13.12.2010 №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про правомірність дій державного виконавця, оскільки ним дотримано весь порядок дій, який передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, судова колегія не може погодитись із правовою позицією суду першої інстанції щодо стягнення виконавчого збору з боржника державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_2 від суми 38885,70 грн. не після перерахування стягувачу належної йому суми, а за рахунок коштів стягувача, з огляду на наступне.

Так, відповідно до частин 1, 3 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред'явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Враховуючи, що рішення суду добровільно виконано не було, боржник не звертався із заявою до державного виконавця про поновлення строку на добровільне виконання рішення суду, державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_2 на підставі ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення із боржника ПАТ «ВіЕйБі» 9636,85 грн. виконавчого збору.

Посилання позивача на порушення відповідачем вимог частини 5 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» при прийнятті оспорюваної постанови щодо визначення розміру виконавчого збору є помилковим.

Згідно із вказаною нормою Закону у разі, якщо стягнутої з боржника суми недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, виконавчий збір сплачується пропорційно до стягнутої суми.

Стягнення виконавчого збору регулюється також пунктом 3 частини 1 статті 43 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої стягнення виконавчого збору при розподілі стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаної від реалізації майна боржника) здійснюється у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми.

Крім того, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу, якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно.

Пунктом 3.7.4. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 передбачено, що у разі повернення виконавчого документа з підстави, передбаченої п. 8 ч. 1 ст. 47 Закону, постанова про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження не виділяється та залишок нестягнутої суми виконавчого збору не стягується.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що у разі якщо стягнутої з боржника внаслідок реалізації майна суми недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, виконавчий збір сплачується пропорційно до стягнутої суми, а виконавче провадження закінчується. Отже, фактичний розмір виконавчого збору за наслідками вчинення виконавчих дій визначається в залежності від стягнутої суми боргу.

Керуючись п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до платіжного доручення № 21736 від 24.10.2014 заборгованість в сумі 35305,18 грн. була перерахована на рахунок стягувача ОСОБА_3, одночасно головним державним виконавцем Першого ВДВС Луцького МУЮ ОСОБА_2 у відповідності до п.6 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» вирахувано 3530,52 грн. виконавчого збору пропорційно стягнутій сумі та перераховано до державного бюджету.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також має місце невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись, ч. 3 ст. 160, ст. 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції задовольнити.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.03.2015 року по справі № 161/2335/15-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді Л.Я. Гудим

Р.Й. Коваль

Повний текст

виготовлено 06.06.2016 року.