Справа № 2а-2741/12/0970
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" травня 2016 р. м. Київ К/800/31550/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

при секретарі Загородньому А.А.

та за участю представників сторін:

позивача - Андрусяка В.П.,

відповідача - Пазинюк А.В.,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - Інспекція)

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2015

у справі № 2а-2741/12/0970 (876/1608/13)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатнафтохім" (далі - Товариство)

до Інспекції

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 13.08.2012 № /0, згідно з яким платникові визначено суму заниження бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 3 587 374 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.11.2012 у позові відмовлено. У прийнятті цієї постанови суд погодився з висновком Інспекції про те, що виявлена перевіркою сума невідображеного у податковій декларації з ПДВ за квітень 2012 року від'ємного значення з ПДВ за березень 2012 року є сумою заниженого бюджетного відшкодування.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2015 назване рішення суду першої інстанції скасовано; позов задоволено; оспорюване податкове повідомлення-рішення визнано протиправним і скасовано. Постанову мотивовано тим, що право платника на одержання належної йому суми бюджетного відшкодування не обмежено рамками певного звітного періоду у межах строку давності, передбаченого пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України (далі - ПК), а тому заявлення бюджетного відшкодування в іншому періоді його виникнення не може розцінюватися як добровільна відмова платника від отримання цієї суми у розумінні пункту 200.14 статті 200 ПК.

Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, Інспекція звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду як скасоване помилково. Мотивуючи касаційні вимоги, Інспекція зазначає, зокрема, що висновки апеляційного суду не відповідають наявним у справі доказам, позаяк оспорювана сума бюджетного відшкодування не відображалася платником у податковій звітності взагалі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги з урахуванням такого.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що оспорюване податкове повідомлення-рішення було прийнято Інспекцією за наслідками проведення документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування Товариством від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за квітень 2012 року, оформленої актом від 20.07.2012 № 1153/15-4/33129683.

Перевіркою встановлено заниження платником суми бюджетного відшкодування ПДВ, що декларувалася у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних звітних періодів, на 3 587 374 грн. Вказаний висновок зроблений Інспекцією за наслідками виявлення незадекларованої платником суми від'ємного значення у відповідному розмірі, оплаченого Товариством постачальникам у попередньому звітному періоді (у березні 2012 року).

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено у статті 200 ПК.

Згідно з пунктом 200.1 цієї статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

В силу вимог пункту 200.3 цієї ж статті Кодексу при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За правилами пункту 200.4 статті 200 ПК України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Керуючись наведеними законодавчими положеннями, суд апеляційної інстанції сформував цілком об'єктивну правову позицію, відповідно до якої реалізація права на бюджетне відшкодування після закінчення звітного періоду, в якому таке право виникло, однак у межах установленого пунктом 102.5 статті 102 ПК строку давності, не утворює податкового правопорушення, не призводить до викривлення стану розрахунків з бюджетом, є допустимим та правомірним.

Втім зазначена позиція не відповідає установленим в акті перевірки обставинам та наявним у справі доказам. Адже у матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані на підтвердження факту подальшого врахування платником оспорюваної суми від'ємного значення ПДВ у податковій звітності за правилами податкового законодавства.

Відтак висновок апеляційного суду про те, що оспорювана сума бюджетного відшкодування, яка утворилася у березні 2012 року, була відображена Товариством у податковій декларації з ПДВ за травень 2012 року, є незрозумілим, оскільки не підкріплений наявними у справі належними і допустимими доказами для засвідчення цього факту.

Натомість суд першої інстанції об'єктивно виходив з того, що реалізація права на бюджетне відшкодування має заявний характер. У разі якщо до податкової перевірки платник не реалізував відповідне право шляхом декларування від'ємного значення ПДВ, що виникло в його податковому обліку, контролюючий орган, виявивши невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов'язань з цього податку в наступних податкових періодах (підпункт «а» пункту 200.14 статті 200 ПК).

А відтак для правильного вирішення даного спору судам слід було за наслідками дослідження податкових декларацій Товариства з ПДВ (поданих платником уточнюючих розрахунків) встановити, чи було відображено позивачем від'ємне значення ПДВ в оспорюваній сумі у податковій звітності до закінчення перевірки; за наслідками встановленого, керуючись пунктом 200.14 статті 200 ПК, зробити висновок, чи є платник таким, що добровільно відмовляється від отримання цієї суми як бюджетного відшкодування, та за необхідності перевірити, яким чином у подальшому зазначена сума облікована Товариством у податковій звітності.

Оскільки прийняття рішення зі справи вимагає додаткового встановлення обставин цього спору, що відповідно до частини першої статті 220 КАС перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції, ухвалені у справі судові акти підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення вказаних недоліків та прийняття правильного і обґрунтованого рішення по суті спору з урахуванням вказівок і висновків касаційного суду, викладених в цій ухвалі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 230, 231 КАС, -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області задовольнити частково.

2. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.11.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2015 у справі № 2а-2741/12/0970 (876/1608/13) скасувати.

3. Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько