Справа № 610/1305/16-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 р.Справа № 610/1305/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Любчич Л.В. , Сіренко О.І.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Балаклійського районного суду Харківської області від 13.04.2016р. по справі № 610/1305/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області

про визнання протиправною бездіяльності УПФУ в Балаклійському районі, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 13.04.2016р. в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області про визнання протиправною бездіяльності Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Позивач, не погодившись з даною постановою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що, приймаючи зазначену постанову, суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вказує про те, що як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії він отримує пенсію за віком відповідно ст.24, ст.25, ст.27, ст.28 ЗУ "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV. На думку позивач, він страждає від протиправних дій відповідача, оскільки для того, щоб він міг звернутися до суду з позовом про збільшення пенсії йому необхідна відмова відповідача, яку протиправно йому не надано. Розмір моральної шкоди оцінює в 1000 000 грн., яку просить стягнути з відповідача.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України. не здійснювалось..

Позивач надіслав на адресу суду заяву, в якій апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача своїх заперечень на апеляційну скаргу не надіслав.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.195 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач перебуває на обліку в УПФУ в Балаклійському районі Харківської області як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії за посвідченням серії НОМЕР_1, йому з 29.01.2014 року призначено пенсію за віком відповідно до норм ст.ст. 24, 25, 27, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням положень ст.51, п.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» .

02 жовтня 2015 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про зясування таких питань: - з якого часу УПФ України йому призначено пенсію, на підставі якого Закону, загальний стаж роботи, та коли проведено перерахунок пенсії відповідно до Закону України України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV та за який період було враховано заробітну плату, що він отримував, при призначенні пенсії;- зазначити період його знаходження в зоні ЧАЕС та розмір отримуваної заробітної плати в цей період;- зазначив про бажання збільшити розмір пенсії відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;- чи можливо здійснити перерахунок та виплату його пенсії відповідно до ст.57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з середньомісячного заробітку за час знаходження в зоні ЧАЕС.

26.01.2016 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою, у якій просив зазначити причини ненадання відповіді на первісне звернення та ненадання повної відповіді, а також збільшити розмір пенсії відповідно до п. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на 1 процент заробітку, який був розрахований при визначенні розміру пенсії, за кожний рік роботи понад 20 років стажу, але не вище 75% цього заробітку шляхом розрахунку пенсії відповідно до п.1.ст.27 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування»

Листом від 16 жовтня 2015 року № 27/В-14 начальником управління Пенсійного Фонду України надана відповідь позивачу на його заяву від 02 жовтня 2015 року.

Листом від 03 лютого 2016 року № 15/В-14 начальником управління Пенсійного Фонду України надана відповідь позивачу на його заяву від 26 січня 2016 року, в якій зазначено, що проведення перерахунку пенсії з урахуванням п. 2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" можливо. Пенсія буде перерахована в разі подання заяви відповідно до вищезазначених нормативних документів.

Управлінням Пенсійного Фонду України в листі позивачу від 03.02.2016 року зазначено, що відповіді йому управлінням надсилались на його адресу: АДРЕСА_1.

Не погодившись з таким діями та відповідями пенсійного органу, позивач, скориставшись своїм правом на їх оскарження, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову та з того, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (ст. 3 Закону України "Про звернення громадян").

Статею 7 Закону встановлено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Згідно ст. 18 Закону громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, в тому числі, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги(ст. 19 Закону).

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів (ст. 20 Закону)

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 16 жовтня 2015 року № 27/В-14 начальником управління Пенсійного Фонду України надана відповідь позивачу на його заяву від 02 жовтня 2015 року; листом від 03 лютого 2016 року № 15/В-14 начальником управління Пенсійного Фонду України надана відповідь позивачу на його заяву від 26 січня 2016 року, в якій зазначено, що 23.10.2015р. №11797/0-01 в додатко до раніше надісланої відповіді від 16.10.2015р. надіслано більш детальне роз'яснення стосовно застосування ч. 2 ст. 56Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та запропоновано позивачу особисто надати до управління заяву встановленого зразку для можливого перерахунку пенсії з урахуванням ч.2 ст. 56 зазначеного Закону.

Також, з листа Управлінням Пенсійного Фонду України від 03.02.2016 року слідує, що всі відповіді позивачу управлінням надсилались на адресу: АДРЕСА_1.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що відповідачем була надана змістовна, обґрунтована відповідь на заяву ОСОБА_1

Крім того, матеріалами справи встановлено, що строки надання відповіді на звернення позивача відповідачем були дотримані.

Отже, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Щодо позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 1000 000 грн., судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Ст. 1167 ЦК України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, п.4,5 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.95 № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з вищезазначеного вбачається, що позивач повинен довести наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду здоров'ю. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме діями Управління Пенсійного Фонду України в Балаклійському районі Харківської області було завдано моральних страждань, втрату нормальних життєвих зв'язків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, оскільки позивачем не було подано до суду жодних доказів на підтвердження тих, обставин на які він посилається, то вимоги щодо стягнення моральної шкоди є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо вімови в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Твердження позивача про неправомірність дій та відповідей відповідача не знайшли свого підтвердження ні в ході судового розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного провадження. Належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин позивачем надано не було.

Інші доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає такими, що не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Балаклійського районного суду Харківської області від 13.04.2016р. по справі № 610/1305/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін О.А.
Судді(підпис) (підпис) Любчич Л.В. Сіренко О.І.
Повний текст ухвали виготовлений 06.06.2016 р.