Справа № 757/12034/15-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

02 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва (далі по тексту - відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправні дії управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва щодо невиплати пенсії за віком ОСОБА_2 у розмірах відповідно до чинного законодавства на банківській рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_2 в ПАТ КБ «ПриватБанк»: поточний рахунок НОМЕР_1, рахунок уповноваженого банку 300711, МФО 300711, Код 14360570;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва виплачувати пенсію за віком ОСОБА_2 з 18.02.2014 у розмірах відповідно до чинного законодавства на банківській рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_2 в ПАТ КБ «ПриватБанк»: поточний рахунок НОМЕР_1, рахунок уповноваженого банку 300711, МФО 300711, Код 14360570.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 197 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є громадянкою України.

У 1996 році позивач виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль, у зв'язку з чим нарахування та виплату пенсії їй було припинено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014 по справі № 757/23604/14-а позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва щодо відновлення та виплати ОСОБА_2 пенсії за віком, яка постійно проживає за межами України - в державі Ізраїль. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва поновити та виплачувати ОСОБА_2 з 18.02.2014 пенсію за віком за межами України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

10.03.2015 позивач звернулась до відповідача із заявою про здійснення перерахування належних їй сум на поточний рахунок, відкритий на ім'я позивача у Центральному відділенні Дніпродзержинської філії ПриватБанку.

Листом відповідача від 18.03.2015 №4310/06 позивачу була направлена довідка про розмір нарахованої та виплаченої пенсії позивачу із зазначенням сум щомісячної виплати за період з 18.02.2014 по 31.03.2015, з якої вбачається, що за лютий 2015 року їй було нараховано пенсію у розмірі 223,75 грн. та за період з березня 2014 року по березень 2015 року - 569,54 грн. за кожен місяць.

Не погоджуючись із розміром нарахованих пенсійних виплат, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані дії відповідача є правомірними.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 25 Конституції України, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

За приписами статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Як вбачається з матеріалів справи, виплату пенсію було поновлено позивачу на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року по справі № 757/23604/14-а.

Виплата пенсії була поновлена позивачу згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005, на підставі наявних у матеріалах пенсійної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до п. 4-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», крім тих, яким після набрання чинності зазначеним Законом здійснювався перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії: мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу; збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» для осіб, які втратили працездатність було установлено з 1 січня 2014 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 949 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» для осіб, які втратили працездатність було установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 грудня - 1074 гривні.

З огляду на зазначене, пенсія позивача, починаючи з 18.02.2014 не може бути меншою встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, тобто: в 2014 та 2015 роках: 949 гривень.

Виходячи з цього, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про зобов'язання проводити виплату пенсії з урахуванням розміру мінімальної пенсії.

Крім того, виплата пенсії повинна здійснюватися позивачу з урахуванням індексації з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини як джерела права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ дійшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в України, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою: статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, позивач проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України має такі ж самі конституційні права, як громадянин України проживаючий на території України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання громадянина України.

Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 27 Закону № 1058-IV розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Частинами першою, другою статті 42 Закону передбачено, що пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Крім індексації пенсії, передбаченої частиною першою цієї статті, у разі якщо величина середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, за минулий рік зросла, з 1 березня поточного року розмір пенсії підвищується на коефіцієнт, що відповідає не менш як 20 відсоткам темпів зростання середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні порівняно з попереднім роком, крім випадків, коли підвищення пенсійних виплат за минулий рік перевищило цей коефіцієнт. Якщо коефіцієнт підвищення пенсійних виплат у минулому році був менший, ніж зазначений у цій частині, то збільшення пенсій здійснюється з урахуванням попереднього підвищення.

Таким чином, ОСОБА_2 має такі ж самі конституційні права, як громадянин України, які проживають на території України, це також стосується її права як на виплату пенсії, так і на індексацію та інші перерахунки таких виплат.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_2 дублюють резолютивну частину рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2014 року, проте колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду з новим позовом, оскільки не погоджується із розміром пенсії, яку відповідач їй почав виплачувати з 18.02.2014 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати.

Керуючись ст. ст. 11, 41, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254, 267 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправні дії управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва щодо невиплати пенсії за віком ОСОБА_2 у розмірах відповідно до чинного законодавства на банківській рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_2 в ПАТ КБ «ПриватБанк»: поточний рахунок НОМЕР_1, рахунок уповноваженого банку 300711, МФО 300711, Код 14360570;

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва виплачувати пенсію за віком ОСОБА_2 з 18.02.2014 у розмірах відповідно до чинного законодавства (не меншому прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та індексації) на банківській рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_2 в ПАТ КБ «ПриватБанк»: поточний рахунок НОМЕР_1, рахунок уповноваженого банку 300711, МФО 300711, Код 14360570.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.