Справа № 298вр-14/2а/0470/5311/12
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" червня 2016 р. м. Київ К/800/25346/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Донця О.Є.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області до публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод трубопровідної арматури» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 липня 2012 року у справі № 2а/0470/5311/12 задоволено позов Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі Дніпропетровської області до Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод трубопровідної арматури» про стягнення заборгованості в розмірі 37076,27 грн. У справі видано виконавчий лист.

За заявою позивача 12.07.2013 відкрито виконавче провадження ВП № 38796029 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 18.06.2013 у справі № 2а/0470/5311/12 про стягнення боргу в розмірі 37076,27 грн.

У подальшому, позивач звернувся до суду із заявою про визнання зазначеного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 червня 2014 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року скасовано та прийнято нову, якою заяву публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод трубопровідної арматури» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволено: визнано виконавчий лист Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.06.2013 по адміністративній справі за № 2а/0470/5311/12 за адміністративним позовом Управління Пенсійного Фонду України у м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області до Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод трубопровідної арматури» про стягнення заборгованості по сплаті фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій згідно зі Списком № 1 та № 2 за період квітень 2012 року у сумі 37076,27 грн. таким, що не підлягає виконанню.

У поданій касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09.01.2013 ухвалою господарського суду Дніпропетровської області порушено провадження у справі про банкрутство №26/904/229/2013 за заявою УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі до ПАТ «Нікопольський завод трубопровідної арматури» про визнання банкрутом.

18.07.2013 ухвалою господарського суду Дніпропетровської області по справі №26/904/229/2013 затверджено реєстр вимог кредиторів, вимоги УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському районі на суму 1235915,31 грн. відхилено.

При цьому, сума, заявлена до стягнення у виконавчому листі, виданому 18.06.2013 року у справі № 2а/0470/5311/12, не увійшла до реєстру вимог кредиторів.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду із заявою про визнання виданого у справі №2а/0470/5311/12 виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ані нормами Кодексу адміністративного судочинства України, ані нормами інших нормативно-правових актів не передбачено визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у випадку не включення суми до стягнення за виконавчим листом до реєстру вимог кредиторів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що чинним законодавством передбачена можливість визнання грошових вимог конкурсних кредиторів погашеними, якщо вони заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, не погоджується з вказаним висновком суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 259 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, або визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Частиною четвертою статті 259 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

У той же час, обставини, передбаченні частиною четвертою статті 259 Кодексу адміністративного судочинства України, в даному випадку відсутні.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Законом України «Про виконавче провадження» врегульовані правила примусового виконання рішень боржником, відносно якого порушено провадження про банкрутство.

Згідно з пунктом 8 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» підставою обов'язкового зупинення виконавчого провадження є порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) та виконання рішень у немайнових спорах.

Таким чином, Законом передбачено обов'язкове зупинення виконавчого провадження за викладених обставин, проте ані нормами Кодексу адміністративного судочинства України, ані нормами Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у випадку не включення суми до стягнення за виконавчим листом до реєстру вимог кредиторів.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

За таких обставин, зважаючи на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позову, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року скасувати.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 червня 2014 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: