Справа № 316/1192/15-а
Суддя: Капустинський М. В.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 316/1192/15-а
Провадження № 2-а/316/6/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

31.05.2016 рік м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі:

головуючого судді: Капустинського М.В.,

при секретарі: Терещенко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Енергодар справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області 29.05.2015 року з адміністративною позовною заявою до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області, в якій зазначає, що з 01.10.2014 року набрала чинності Постанова КМУ від 06.08.0214 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» (надалі - Постанова КМУ), якою встановлені єдині для всієї України соціальні нормативи споживання холодної і гарячої води, водовідведення на одну особу на календарний місяць. Позивачка зазначає, що в порушення зазначеної Постанови КМУ, Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради нараховує їй плату за показниками більшими ніж це встановлено Постановою КМУ, внаслідок чого у позивача виникла заборгованість по оплаті за послуги, чим порушено її право на вірну оплату за спожиті нею послуги. Позивачка звернулась до відповідача 19.01.2015 року з запитом про отримання публічної інформації щодо норм споживання холодної і гарячої води, водовідведення населенням міста Енергодара та з інших питань та отримала відповідь від 26.01.2015 року про існування рішення № 233 від 06.10.2014 року «Про затвердження норм водоспоживання та водовідведення для населення, бюджетних організацій та інших споживачів» (надалі - Рішення № 233). Позивачка вважає, що дане Рішення затверджено відповідачем з порушенням Постанови, а тому воно підлягає скасуванню як таке, що прийняте з порушенням Конституції України та законів України. Позивачка зазначає, що незаконним Рішенням №233 їй було завдано матеріальних збитків в розмірі штучно створеного боргу за споживання води, водовідведення та інших витрат по веденню судового процесу на час вирішення справи, моральної шкоди, а також це Рішення № 233 має негативного суспільного значення, оскільки на його підставі невірно нараховується плата за споживання води, водовідведення всім громадянам України.

Просить суд: зобов'язати Виконавчий комітет Енергодарської міської ради Запорізької області надати суду копію Рішення № 233; скасувати незаконне Рішення № 233; зобов'язати Виконавчий комітет Енергодарської міської ради Запорізької області вчинити певні дії для здійснення перерахунку плати за спожиті нею та іншими споживачами міста Енергодара(населенню) гарячу і холодну воду, водовідведення нараховану з 01.10.2014 року на підставі незаконного Рішення № 233 та повернути незаконно отримані кошти за ці послуги на відповідні рахунки споживачів в КП «ПКВ» ЕМР; витрати на ведення судового процесу (поштові витрати, витрати на виготовлення копій документів та інше) і заподіяну моральну шкоду у розмірі трьох тисяч гривень; звільнити від сплати судового збору та інших витрат які можуть бути присуджені судом в наслідок розгляду позову.

У судове засідання з'явилась позивачка ОСОБА_1, вимоги адміністративного позову підтримала у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, надала суду також письмові пояснення (а.с.110-130), а також просить суд винести окрему ухвалу про порушення відповідачем чинного законодавства України.

У судове засідання представник відповідача, який діє на підставі письмової довіреності (а.с.109) Панчук Р.В. - не з'явився, надав до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що вважає адміністративний позов безпідставним, рішення виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 06.10.2014 року за № 233 «Про затвердження норм водопостачання та водовідведення для населення, бюджетних організацій та інших споживачів» законним, обґрунтованим та таким, що є реалізованим в повному обсязі, та просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Враховуючи, що представник відповідача належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, суд, у відповідності з ч.4 ст.128 КАС України, розглядає справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 статті 2 КАС України закріплено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначені положення Кодексу адміністративного судочинства України, в даному випадку в ході розгляду даної справи перевірці підлягає саме правомірність дій відповідача, як суб'єкта владних повноважень, щодо прийняття оскаржуваного рішення: наявність у відповідача повноважень на його прийняття, чи прийнято оскаржуване рішення на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, чи прийнято вказане рішення обґрунтовано та ін.

Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування України», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України.

Частиною 6 статті 59 Закону України від 21.05.1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, належить також розроблення в межах повноважень системи нормативно-правових актів щодо формування цін/тарифів на житлово-комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), стандартів, нормативів, норм, порядків та правил у сфері житлово-комунальних послуг, а також щодо експлуатації, поточного і капітального ремонтів, реконструкції об'єктів житлового фонду;

Згідно п.2 та п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить також: встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням.

06.10.2014 року Виконавчим комітетом Енергодарського міської ради було прийнято рішення № 233 «Про затвердження норм водопостачання та водовідведення для населення, бюджетних організацій та інших споживачів» (а.с.78), згідно з яким було затверджено нормативи для населення м.Енергодара, бюджетних організацій та інших споживачів.

В адміністративному позові Позивачка посилається на те, що відповідач, в порушення Постанови КМУ від 06.08.0214 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», прийняв Рішення № 233, відповідно з яким встановлені даним Рішенням № 233 норми споживання холодної і гарячої води, водовідведення в м.Енергодарі перевищують встановлені Постановою КМУ, у зв'язку із чим просить суд визнати дане рішення незаконним та провести відповідний перерахунок.

Однак, судом встановлено, що згідно із значеним в Постанові КМУ, метою її є: забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій, відповідно до статей 5 і 9 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", аналіз норм вищезазначеної Постанови КМУ свідчить про те, що її дія розповсюджується на забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування для осіб які згідно з законодавством України мають пільги та право на отримання субсидії.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка відноситься до пільгової категорії громадян та отримує субсидію, а тому на неї не розповсюджується дія зазначеної Постанови КМУ, а посилання позивача на те, що вона не отримує пенсію ґрунтуються лише на волевиявленні самої позивачки та не мають законних підґрунть для її неотримання, а доказів того, що позивачку було позбавлено права на отримання пенсійних виплат з вини державних органів суду не надано. Крім того, позивачем не надано суду доказів наявності в неї будь-яких пільг які б позбавляли позивачку можливості одержувати дохід, а тому суд вважає, що вимоги позивача, частині зобов'язання Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області вчинити певні дії для здійснення перерахунку плати за спожиті нею гарячу і холодну воду, водовідведення нараховану з 01.10.2014 року на підставі незаконного Рішення № 233 та повернути незаконно отримані кошти за ці послуги на відповідні рахунки споживачів в КП «ПКВ» ЕМР - є необґрунтованими, безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. А також не підлягають задоволенню вимоги щодо проведення вищезазначеного перерахунку іншим споживачами міста Енергодара(населенню), оскільки згідно п.8 ч.1 ст.3 КАС України, позивачем визнається - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, згідно ч.1 ст.6 КАС України, право на судовий захист має кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси, тобто суд може розглядати справи, які стосуються лише конкретної особи - позивача, яка вважає що порушено її права, які підпадають під дію даного Кодексу України.

Крім того не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо витребування у відповідача Рішення № 233, оскільки судом встановлена наявність зазначеного рішення № 233 в матеріалах справи (а.с.78).

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, рішення Виконавчого комітету Енергодарського міської ради № 233 від 06.10.2014 року «Про затвердження норм водопостачання та водовідведення для населення, бюджетних організацій та інших споживачів» прийнято в межах своїх повноважень та у спосіб передбачений законодавством України, а тому є законним.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат за заподіяну моральну шкоду у розмірі трьох тисяч гривень, суд приходить до наступних висновків:

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень має кожен громадянин за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування згідно ст. 56 Конституції України.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. У зв'язку з тим, що шкода відшкодовується за рахунок коштів Державного бюджету.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім того, особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Позивачем не надано суду жодних доказів в обґрунтування в чому саме полягає заподіяння моральної шкоди, відсутнє підтвердження порядку обчислення заявленої до стягнення суми шкоди, а тому з урахуванням вищевикладеного, суд вважає що в задоволенні позовних вимог в цій частині, також, слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на ведення судового процесу (поштові витрати, витрати на виготовлення копій документів та інше), суд прийшов до наступного:

Згідно ч.3 ст.87 КАС України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Позивачем не надано суду доказів того, що нею було понесено вищезазначені витрати, а стягнення витрат зазначених позивачем КАС України не передбачено, а тому в цій частині вимоги позивача також задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративної позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського Апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду у повному обсязі виготовлена 03.06.2016 року.

Суддя М. В. Капустинський