Справа № 826/25623/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 травня 2016 року № 826/25623/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І. А., суддів Данилишина В.М., Келеберди В.І. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач) з позовом до Державної екологічної інспекції України (надалі також - відповідач), в якому просив: - наказ Державної екологічної інспекції України «Про звільнення ОСОБА_1.» від 28 жовтня 2015 року № 340-о, яким ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника Державної екологічної інспекції у Київській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Київської області - визнати протиправним та скасувати; - ОСОБА_1 на посаді начільника Державної екологічної інспекції у Київській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Київської області з 29 жовтня 2015 року - поновити; - стягнути з Державної екологічної інспекції у Київській області середній місячний заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу; - в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Київській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Київської області з 29 жовтня 2015 року та стягнення заробітної плати, але не більше чим за один місяць - допустити негайне виконання рішення адміністративного суду.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивача з посади звільнено під час перебування на лікарняному та відсутності у його діях складу дисциплінарного проступку, що у свою чергу не узгоджується з імперативними приписами чинного трудового законодавства, відтак наказ від 28 жовтня 2015 року № 340-о на переконання позивача є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач проти задоволення позову заперечував та зазначав, що до позовної заяви не долучено належних доказів перебування на лікарняному з 28.10.2015, та поважності відсутності на робочому місці упродовж 26.10.2015 та 27.10.2015, з огляду про що вважав позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду про наступне.

Матеріали справи свідчать, що наказом Держекоінспекції України від 12.06.2012 №115-о ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Державної екологічної інспекції у Київській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Київської області Держекоінспекції України.

Згідно з наказом Держекоінспекції у Київській області від 09.02.2015 № 08/0 «Про виконання обов'язків» позивач приступив до виконання обов'язків начальника Державної екологічної інспекції у Київській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Київської області з 09.02.2015.

29 вересня 2015 року постановою Гостомельської селищної виборчої комісії Київської області № 14 ОСОБА_1 було зареєстровано кандидатом у депутати в одномандатному виборчому окрузі Гостомельської селищної ради (21 виборчий округ) у відповідності до ст. 42 закону України «Про місцеві вибори».

02 жовтня 2015 року ОСОБА_1 було видано посвідчення № 84 кандидата у депутати в одномандатному виборчому окрузі Гостомельської селищної ради (21 виборчий округ).

В подальшому, 20 жовтня 2015 року позивач відповідно до наказу Державної екологічної інспекції у Київській області «Про надання відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_1.» від 20 жовтня 2015 року № 114-Втр на підставі ст. 62 Закону України «Про місцеві вибори» вибув у відпустку без збереження заробітної плати з 20 жовтня 2015 року до дня фактичного виходу із відпусти.

Також, 20 жовтня 2015 року наказом Держекоінспекції України «Про покладання виконання обов'язків начальника Державної екологічної інспекції у Київській області на ОСОБА_2.» від 20 жовтня 2015 року № 330-о з метою забезпечення належної організації роботи Державної екологічної інспекції у Київській області та у зв'язку з відпусткою без збереження заробітної плати начальника Державної екологічної інспекції у Київській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Київської області ОСОБА_1, було покладено виконання обов'язків начальника Державної екологічної інспекції у Київській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Київської області на ОСОБА_2, першого заступника начальника Державної екологічної інспекції у Київській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Київської області з 20 жовтня 2015 року до фактичного виходу із відпустки ОСОБА_1, начальника Державної екологічної інспекції у Київській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Київської області.

26 жовтня 2015 року ОСОБА_1 вийшов із відпустки без збереження заробітної плати, яка ним бралася у відповідності до ст. 62 Закону України «Про місцеві вибори», та приступив до виконання своїх посадових обов'язків.

Наказом Держекоінспекції «Про звільнення ОСОБА_1.» від 28 жовтня 2015 року № 340-о ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника Державної екологічної інспекції у Київській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Київської області 28 жовтня 2015 року за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, згідно п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Категорична незгода з правомірністю наказу від 28 жовтня 2015 року № 340-о про звільнення з посади, обумовила звернення позивача до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.92 Конституції України права і свободи людини і громадянина та їх гарантії, основні обов'язки громадянина визначаються виключно законами України, згідно з ч.6 ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із правових гарантій захисту громадян від незаконного звільнення з роботи є встановлений законами України вичерпний перелік підстав для звільнення працівників.

Проте, суд звертає увагу на те, що регулювання трудових правовідносин у процесі проходження служби, порядок застосування дисциплінарних стягнень та процедура звільнення державних службовців у межах спірних правовідносин регулюється Кодексом законів про працю України (надалі КЗпП) як загальним законом та Законами України «Про державну службу», як спеціальним.

Таким чином, правовідносини у сфері державної служби регулюються Законом України «Про державну службу» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який є спеціальним актом вищої юридичної сили в системі законодавства про державну службу та визначає особливості правового регулювання у цій сфері, а тому його положенням у процесі правозастосування надається перевага над положеннями Кодексу законів про працю України. При цьому, положення Кодексу законів про працю України застосовуються лише у випадку не урегульованості або неповної урегульованості трудових правовідносин осіб, які мають статус державного службовця.

Статтею 9 Закону визначено, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

За змістом Закону державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів (частина перша статті 1). Додержання Конституції України та інших актів законодавства України є основним обов'язком державного службовця (абзац другий частини першої статті 10).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, остання мотивована тим, що у відповідачів були відсутні підстави для проведення службового розслідування, акт службового розслідування не містить обґрунтувань та вказівок на докази, що підтверджували б вчинення позивачем саме таких порушень, які свідчать про порушення ним Присяги державного службовця.

Однак, доводи позивача про відсутність правових підстав для проведення службового розслідування, спростовані в ході судового розгляду справи.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 454 (далі також по тексту - Положення) Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України (далі - Міністр).

Відповідно до частини п'ятої статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» керівники та заступники керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади призначаються на посади та звільняються з посад керівником центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади.

Як вбачається зі змісту наказу від 28 жовтня 2015 року № 340-о звільнення з посади відбулось в порядку п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України, тобто за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Пункт 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України встановлює, що власник або уповноважений ним орган може розірвати трудовий договір з найманим працівником у разі, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Системний аналіз наведеної вище норми трудового законодавства свідчить, що для звільнення на вказаній підставі необхідна така юридична сукупність фактів: 1) працівник відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня; 2) прогул відбувся без поважних причин.

При цьому, суд звертає увагу на те, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і понад три години безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Як було встановлено в ході судового розгляду справи, та не спростовано відповідачем, 26 жовтня 2015 року позивач на підставі повістки про виклик від 19.10.2015 №0002740 перебував в Прокуратурі Києво - Святошинського району Київської області, та був допитаний у якості свідка у кримінальному провадженні. У відповідності до відмітки про прибуття для проведення процесуальної дії, позивач перебував у прокуратурі Києво-Святошинського району Київської області з 09 год. 00 хв. до 17 год. 05 хв. (підтверджується копією повістки про виклик від 19.10.2015).

Також матеріали справи свідчать, що повісткою про виклик від 26 жовтня 2015 року ОСОБА_1 було викликано 27 жовтня 2015 року о 09 год. 00 хв. до прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області О.М. Курко для участі у допиті у кримінальному провадженні № 0000499 від 26 жовтня 2015 року.

В подальшому, у зв'язку з погіршенням стану здоров'я та за фактом звернення позивача до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги №3 Деснянського району міста Києва, ОСОБА_1 було видано листок непрацездатності серії АГЧ № 648459 з 28.10.2015 по 02.11.2015.

Проте, відповідач покликався на те, що листок непрацездатності позивачеві не видався, що підтверджується листом Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2 Деснянського району міста Києва від 27.01.2016 №101.

Однак, суд не приймає до уваги вказані аргументи, оскільки, як свідчать матеріали справи листок непрацездатності видавався саме Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико - санітарної допомоги №3 Деснянського району міста Києва (що підтверджується копією листка непрацездатності Серії АГЧ №648459), відтак лист Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2 Деснянського району міста Києва, жодного юридичного значення для вирішення даної справи не має, та не спростовує факт видання лікарняного - Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико - санітарної допомоги №3 Деснянського району міста Києва.

Як встановлено п.1.1. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 №455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Листом Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги №3 Деснянського району міста Києва від 30.03.2016 №338 підтверджено, що «відповідно до записів в ф 025/0 ( медичній карті амбулаторного хворого) ОСОБА_1 дійсно звертався за медичною допомогою в КНП « ЦПМСД № 3» Деснянського району м. Києва. ОСОБА_1 було видано листок непрацездатності серії АГЧ № 648459 з 28.10.2015 по 02.11.2015, як і належить зареєстрований в ф. 036-0 Журналі обліку листків непрацездатності.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Так, належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах судової справи підтверджено факт перебування позивача станом на 28.10.2015 (тобто день звільнення) у стані тимчасової непрацездатності, що у свою чергу про невідповідність наказ від 28 жовтня 2015 року № 340-о приписам трудового законодавства.

Поряд з цим, ч. 1 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір й рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно до ст. 235 ч. 2 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної екологічної інспекції України «Про звільнення ОСОБА_1.» від 28 жовтня 2015 року № 340-о.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начільника Державної екологічної інспекції у Київській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Київської області з 29 жовтня 2015 року.

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Київській області середній місячний заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, - звернути до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.А.Качур

Судді В.М. Данилишин

В.І. Келеберда