Справа № 2-а-527/10
Суддя: Цімбота В. І.
Дата ухвалення: 2010-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-527/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2010 р.

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Цімбота В.І.,

при секретарі Куруц В.І.,

розглянувши у судовому засіданні в смт. Міжгір'я адміністративну справу за позовами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі ро зобов'язання провести виплату допомоги як «Дитині війни»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із цим позовом, так як відповідач не виконує вимоги Закону України від 18.11.2004 р. „Про соціальний захист дітей війни" в частині виплати їм допомоги в розмірі ЗО" % мінімальної пенсії за віком і не виплатив таку допомогу за період із 01 квітня 2010р. по вересень 2010р. включно.

Позивачі на розгляд справи не з'явився, просять розглянути справу у їх відсутності.

Відповідач надав суду письмові заперечення проти позову, яким проти задоволення позовних вимог заперечив посилаючись на те, що законом не визначено механізму розрахунку підвищення та немає підстав для задоволення вимог позивача про накладення обов'язку провести перерахунок пенсії і забезпечити їх виплату.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі є діти війни в розумінні ст. 1 Закону України № 2195-ІУ.

Відповідно до ст.6 Закону України № 2195-1V позивачі мають право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Статтею 71 пунктом 12 Закону України «Про державиний бюджет на 2007 рік» дію статті 6 Закону України № 2195-1V було зупинено, як було зупинено цю ж норму в 2006 році Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік».

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення, зокрема статті 71 пункту 12 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік». Відповідно до статті 152 частини 2 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 зворотної дії в часі не має, а відтак на період до 09 липня 2007 року не поширюється. Рішень щодо аналогічних норм Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік», яким у 2006 році зупинялася дія статті 6 Закону України № 2195-1V Конституційним Судом України не приймалося, а тому задоволенню підлягають вимоги позивача лише за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Відповідно до ст.З ч.2 Закону України № 2195-1V, державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Щодо розрахункової величини мінімальної пенсії за віком, з якої нобхідно рахувати підвищення до пенсії дітям війни в розмірі 30%, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.28 ч.І Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, ст.28 ч.З цього ж Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною першою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Однак, враховуючи той факт, що Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком, та, зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов'язання взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії, суд вважає за можливе застосувати саме статті 28 частину 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для розрахунку зазначеного підвищення дітям війни. Крім того, в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як розрахункова величина для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Законом України) № 2195-1V, оскільки цей Закон передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії саме мінімальну пенсію за віком, що на думку суду не суперечить вимогам ст.28 ч.З Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Доводи відповідача про відсутність механізму реалізації ст.6 Закону України № 2195-1V не можуть бути підставою для невиконання вимог зазначеного Закону.

Пенсійний фонд України діє на підставі Положення «Про Пенсійний фонд України» та здійснює свої повноваження на підставі пункту 15 даного Положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсії приймається управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Територіальним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача є управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що саме управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі є належним відповідачем по дані справі.

При прийнятті судового рішення суд керується ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004р., ст.ст.28, 46 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р., ст.6 Закону України „Про статус гірських населених пунктів в Україні" від 15.02.1995р.

Відносно строків звернення до суду та меж розгляду справи суд керується ст.ст.99, 100 КАС України та ст.П ч.2 КАС України про право суду вийти за межі позову, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін, про захист яких вони просять.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 64 Конституції України, ст.ст.З, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», керуючись ст.ст.7, 8, 9, 10, 11, 52, 71, 94, 99, 100, 160-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі провести нарахування та виплату ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10, Липей ОСОБА_11 ОСОБА_12 із 01 квітня 2010р. по 30 вересня 2010р. включно одноразово, а починаючи із 01.10.2010р. щомісячно до припинення права позивача на таке, підвищення пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни на підставі ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" з дотриманням вимог ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та ст.6 Закону України „Про статус гірських населених пунктів в Україні".

Постанова може бути оскаржена в апеляційний адміністративний суд Львівської області у порядку і строки передбачені ст. 186 КАС України.

Суддя ОСОБА_13