Справа № 808/7516/13-а
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року м. Київ К/800/9318/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Чалого С.Я.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "БОСАЛ-ЗАЗ" до Запорізької митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "БОСАЛ-ЗАЗ" звернулося із позовом в якому просило визнати протиправним та скасувати: рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2013/000251/2 від 10.04.2013 та картку відмови в митному оформленні товарів №112050000/2013/00326 від 10.04.2013; рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2013/000300/2 від 23.04.2013 та картку відмови в митному оформленні товарів №112050000/2013/00384 від 23.04.2013; рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2013/000401/2 від 18.05.2013 та картку відмови в митному оформленні товарів №112050000/2013/00511 від 18.05.2013; рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2013/000408/2 від 21.05.2013 та картку відмови в митному оформленні товарів №112050000/2013/00519 від 21.05.2013; рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2013/000540/2 від 01.07.2013 та картку відмови в митному оформленні товарів №112050000/2013/00676 від 01.07.2013; рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2013/000580/2 від 11.07.2013 та картку відмови в митному оформленні товарів №112050000/2013/00721 від 11.07.2013; рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2013/000589/2 від 17.07.2013 та картку відмови в митному оформленні товарів №112050000/2013/00734 від 17.07.2013; рішення про коригування митної вартості товарів №112050000/2013/000622/2 від 31.07.2013 та картку відмови в митному оформленні товарів № 112050000/2013/00782 від 31.07.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в наданих позивачем документах містяться всі необхідні відомості, що підтверджують числові складові митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що підлягає сплаті за товари та у повній мірі підтверджують заявлену позивачем митну вартість товарів та обраний метод їх визначення.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2015 року позов задоволено у повному обсязі. Визнано протиправними та скасовані вищезазначені рішення та картки відмови у митному оформленні.

Не погоджуючись з прийнятими судами рішеннями митниця звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Босал-ЗАЗ» та компанія «ThyssenKrupp Stal Serwis Polska», Польша (надалі - продавець) 13.03.2009 уклали контракт № ВZ-68 (далі - контракт), відповідно до якого продавець імпортує від продавця прокат плоский з нелегованої сталі з покриттям алюмінієм (гаряче алюмінування) (коди УКТЗЕД та ).

На виконання вищезазначеного контракту протягом січня-червня 2013 року, компанією «ThyssenKrupp Stal Serwis Polska», було відвантажено за ідентичних умов 15 партій товару, за незмінним рівнем цін зафіксованим у прайс-листі виробника від 28.01.2013. З другого півріччя 2013 року постачальником було проінформовано про незначне зниження цін на товар, що обумовлене падінням світових цін на метал. У липні 2013 року було отримано ще 3 партії товару за новими цінами, при цьому інші умови операцій купівлі-продажу залишилися незмінними.

Протягом січня-березня 2013 року, митне оформлення вантажу здійснювалось за основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною Договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Так позивачем за основним методом визначення митної вартості було оформлено 6 партій товарів.

Для підтвердження митної вартості, визначеної за основним методом, за даними митними оформленнями ТОВ «БОСАЛ-ЗАЗ» були надані додаткові документи.

09.04.2013 року від «ThyssenKrupp Stal Serwis Polska», за аналогічних умов за товаротранспортною накладною (СМR) №099759 від 05.04.2013 було отримано чергову партію товару. Для митного оформлення товару було подано митну декларацію що отримала реєстраційний номер №112050000/2013/007927 від 09.04.2013.

Аналогічно до попередніх митних оформлень, митна вартість товару була визначена декларантом Позивача за основним методом визначення митної вартості. Жодних обмежень для застосування основного методу визначення вартості (ч.1 ст. 58 МК України) не було. Усі складові митної вартості були визначені кількісно та підтверджені документально.

Проте відповідачем не була визнана митна вартість, визначена за основним методом визначення митної вартості у митному оформленні за даною декларацією було відмовлено.

Відповідачем було прийняте Рішення про коригування митної вартості №112050000/2013/000251 від 10.04.2013 та картка відмови у митному оформленні декларації №112050000/2013/000326 від 10.04.2013.

В зазначеному рішенні відповідач дійшов висновку про невизнання митної вартості заявленої декларантом з причин неповноти відомостей про митну вартість товарів, у відповідності до вимог п.2 ст.54 Митного кодексу України.

В подальшому, протягом квітня-липня 2013 року за аналогічних умов із відмовою у оформленні за основним методам і оформленням Рішення про корегування митної вартості було проведено митне оформлення за 7-ми (семи) митними деклараціями.

Під час кожного з цих митних оформлень за таких самих умов, митним органом було видано аналогічне Рішення про коригування митної вартості, що мало пряме, або опосередковане (із посиланням на випадки оформлення попередніх митних декларацій) посилання на митну вартість у доларах США за якою відбувалося митне оформлення за декларацією №112050000/2013/001650 від 31.01.2013.

Позивач вважає дії митного органу із невизнання митної вартості, оформлення рішень про коригування митної вартості та відмови у митному оформлення за основним методом визначення митної вартості неправомірними в зв'язку з чим позивач звернувся з позовом.

Відповідно до частини першої статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною третьою статті 53 МК встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналізуючи зазначені норми Верховний Суд України у постанові від 30.06.2015 року (справа 21-591а15) зазначив, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 МК визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій зазначили, що митним органом не було наведено обґрунтованих сумнівів у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товарів за ціною договору, тоді як подані позивачем додаткові документи були оформлені належним чином, підтверджували вартість товару, їх дані піддавались обчисленню.

Враховуючи, що висновок судів, зроблений на підставі досліджених ним матеріалів справи, відповідає висловленій Верховним Судом України правовій позиції, судова колегія вважає, що судом при вирішенні спору було правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи касаційної скарги його не спростовують та не свідчать про допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до закону можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. 220, 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: В.Ф. Мороз

О.Є Донець

С.Я. Чалий