Справа № 806/428/16
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

806/428/16

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року м.Житомир справа № 806/428/16

категорія 5.1.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

секретар судового засідання Талько А.М.,

за участю: представників позивача та представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом управління Держпраці у Житомирській області до Приватного підприємства "Україна" про зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Управління Держпраці у Житомирській області (далі - Управління) звернулось до суду з позовом, у якому просить зобов’язати уповноважених осіб Приватного підприємства "Україна" (далі - ПП "Україна") допустити посадових осіб управління Держпраці у Житомирській області до проведення планової перевірки дотримання законодавства з охорони праці та промислової безпеки під час виконання робіт та експлуатації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, а також дотримання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів виробничих об’єктів підприємства. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що актом від 09.02.2016 Управлінням за участю інспекторів Брусилівського ВП Коростишівського ВП ГУНП у Житомирській області зафіксовано недопуск представниками ПП "Україна" до проведення планової перевірки. При цьому, не допускаючи посадових осіб Управління до проведення планового заходу, відповідач посилався на пункт 3 прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 71-VІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи". На переконання позивача указаний нормативно-правовий акт встановлює обмеження щодо проведення перевірок контролюючими органами, визначеними Податковим кодексом України, з огляду на що у відповідача не було правових підстав для недопуску посадових осіб Управління до планової перевірки.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с. 36-45).

Вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне.

Встановлено, що наказом управління Держпраці у Житомирській області від 21.12.2015 № 282 затверджено План проведення перевірок суб’єктів господарювання (виробничих об’єктів) на І квартал 2016 року, відповідно до якого плановий захід з питань дотримання ПП "Україна" законодавства відбудеться у період з 09.02.2016 по 18.02.2016 (а.с. 81-85).

12.01.2016 Управлінням на адресу ПП "Україна" направлено повідомлення про проведення планової перевірки дотримання вимог законодавства з охорони праці та промислової безпеки під час виконання робіт та експлуатації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, а також додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів виробничих об'єктів підприємства (а.с. 8).

Відповідно наказу № 157 від 08.02.2016, Управлінням видано направлення від 08.03.2016 № 145/10 на проведення перевірки ПП "Україна" з 09.02.2016 по 18.02.2016 (а.с. 9).

Однак, директором ПП "Україна" не допущено посадових осіб Управління до проведення перевірки з підстав відсутності дозволу Кабінету Міністрів України на проведення такої перевірки та інших підстав, визначених Законом України від 28.12.2014 № 71-VII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих атів України, щодо податкової реформи".

Недопуск до перевірки Управління зафіксовано актом від 09.02.2016 (а.с. 10).

Вважаючи необґрунтованим недопуск до перевірки, Управління звернулось до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступних мотивів.

Законом України "Про охорону праці" від 14.10.1992 № 2694-ХІІ, зі змінами і доповненнями, визначено основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України "Про охорону праці", державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ядерної та радіаційної безпеки; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

За змістом частини четвертої статті 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", виключно законами встановлюються:

органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності;

види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю);

повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг;

вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності;

спосіб здійснення державного нагляду (контролю);

санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Згідно зі частиною першою статті 5 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", планові заходи здійснюються відповідно до річних або квартальних планів, які затверджуються органом державного нагляду (контролю) до 1 грудня року, що передує плановому, або до 25 числа останнього місяця кварталу, що передує плановому.

Протягом одного року проведення більш як одного планового заходу державного нагляду (контролю) щодо одного суб'єкта господарювання не допускається.

План здійснення заходів державного нагляду (контролю) на наступний плановий період повинен містити конкретні календарні дати початку кожного планового заходу державного нагляду (контролю) та строки їх здійснення.

План здійснення заходів державного нагляду (контролю) на відповідний плановий період оприлюднюється на офіційному веб-сайті органу державного нагляду (контролю) не пізніше ніж за 10 днів до початку відповідного планового періоду.

Згідно пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 N 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За змістом пункту 7 Положення про Державну службу України з питань праці, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", суб'єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов'язаний:

допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю) за умови дотримання порядку здійснення державного нагляду (контролю), передбаченого цим Законом;

виконувати вимоги органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства;

надавати документи, зразки продукції, пояснення, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону;

одержувати примірник припису або акта органу державного нагляду (контролю) за результатами проведеного планового чи позапланового заходу.

Аналізуючи наведені положення чинного законодавства можливо дійти висновку, що позивач наділений повноваженнями проводити перевірки з питань, що належать до його компетенції, вимагати припинення дій, які перешкоджають здійсненню державного нагляду (контролю), а на відповідача законом покладено обов’язок допускати посадових осіб органу контролю до перевірки, а тому позовні вимоги про зобов’язання допустити до перевірки підлягають розгляду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача в частині відсутності у позивача повноважень на звернення до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку діям відповідача, які полягають у недопуску посадових осіб Управління до проведення планового заходу, суд виходив з наступного.

Так, статтею 10 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" встановлено, що суб'єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право, зокрема:

вимагати від посадових осіб органу державного нагляду (контролю) додержання вимог законодавства;

не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо:

- він здійснюється з порушенням вимог щодо періодичності проведення заходів державного нагляду (контролю), передбачених законом;

- посадова особа органу державного нагляду (контролю) не надала копії документів, передбачених цим Законом, або якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII, у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

При цьому, відповідно до пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи. У складі контролюючих органів діють підрозділи податкової міліції.

Суд вважає за необхідне зазначити, що застосовуючи словосполучення "контролюючі органи" у наведеному вище абзаці пункту 3 Прикінцевих положень Закону від 28.12.2014 № 71-VIII, законодавець не визначив на які саме контролюючі органи розповсюджуються встановлені обмеження.

При цьому суд враховує, що пункт 3 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII не є зміною чи доповненням до Податкового кодексу України. Відповідно, відсутні правові підстави вважати, що застосоване у ньому поняття контролюючих органів необхідно розуміти в значенні, наведеному в пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, згідно якого контролюючими органами є виключно органи Державної фіскальної служби України, як центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Таким чином, вважає, що наведене поняття слід застосовувати у розумінні пункту 1 Указу Президента України "Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності" від 23.07.1998 № 817/98, відповідно до якого контролюючі органи - органи виконавчої влади, уповноважені від імені держави здійснювати перевірку фінансово-господарської діяльності суб'єктів підприємницької діяльності.

Крім того, згідно абзацу 2 статті 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" під органами державного нагляду (контролю) слід розуміти уповноважені законом центральні органи виконавчої влади, їх територіальні органи, державні колегіальні органи, органи виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, які здійснюють державний нагляд щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Отже, виходячи з наведеного вище, вимоги пункту 3 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII стосуються всіх без виключення контролюючих органів, а не лише Державної фіскальної служби України та її територіальних органів.

Відтак, позивач є контролюючим органом в розумінні норми пункту 3 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII.

При цьому, суд враховує, що станом на час розгляду даної справи є чинною Постанова Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 № 408, якою затверджений Перелік державних інспекцій та інших контролюючих органів, яким надаватиметься дозвіл Кабінету Міністрів України на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців, до якого віднесено і Держпраці.

Отже, в 2015-2016 роках, позивач має право без отримання дозволу Кабінету Міністрів України включати в плани проведення перевірок суб’єктів господарювання лише ті підприємства, обсяг доходу за попередній календарний рік яких становить більше 20 мільйонів гривень, або ж за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України, крім винятків, передбачених пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за час розгляду справи не було надано суду доказів, які б свідчили про надання дозволу Кабінетом Міністрів України на проведення перевірки ПП "Україна", звернення відповідача із заявкою щодо його перевірки, наявність відповідного рішення суду або підстав для проведення перевірки, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Крім того, з матеріалів справи, а саме: звіт про фінансові результати за 2015 рік, вбачається, що обсяг доходу ПП "Україна" у 2015 році становив менше 20 мільйонів гривень, а тому на відповідача розповсюджується запроваджений пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII мораторій на проведення контролюючими органами перевірок у 2016 році.

Отже, враховуючи обмеження, встановлене Законом України від 28.12.2014 року № 71-VIII, у позивача були відсутні правові підстави для включення позивача до плану проведення перевірок у I кварталі 2016 року, у зв'язку з чим, недопуск відповідачем посадових осіб Управління до проведення перевірки є обґрунтованим.

Частина 2 статті 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно положень, закріплених у статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідачем надано достатньо аргументів та доказів, які свідчать про правомірність дій посадових осіб ПП "Україна" при недопуску посадових осіб управління Держпраці у Житомирській області до проведення планової перевірки дотримання законодавства з охорони праці та промислової безпеки під час виконання робіт та експлуатації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, а також дотримання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів виробничих об’єктів підприємства.

У той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування своїх позовних вимог, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Відмовити управлінню Держпраці у Житомирській області у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 30 травня 2016 р.