Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" червня 2016 р. м. Київ К/800/44824/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційні скарги ОСОБА_4

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року

у справі №813/2057/15

за позовом ОСОБА_4

до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області

третя особа Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

Позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Львівській області, щодо не включення ОСОБА_4 до вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року;

- зобов'язати Головне управління ДФС у Львівській області зарахувати ОСОБА_4 до вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стаж роботи в органах Державної податкової служби з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року;

- зобов'язати Головне управління ДФС у Львівській області при звільненні здійснити нарахування та виплату ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року;

- зобов'язати Головне управління ДФС у Львівській області при оформленні і видачі ОСОБА_4 довідки про додаткові види грошового забезпечення станом на дату звільнення із врахуванням у вислузі років в календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року та включенням розміру матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Львівській області, яка полягала у невключенні до вислуги років ОСОБА_4 для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року.

Зобов'язано Головне управління ДФС у Львівській області зарахувати ОСОБА_4 до вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стаж роботи в органах Державної податкової служби з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачені гарантії щодо формування вислуги років, необхідної для призначення та нарахування пенсії. Реалізація зазначеної гарантії не повинна залежати від невиконання державними органами покладених на них обов'язків, зокрема, щодо створення та затвердження списку посад.

Також безпідставними є твердженням відповідача про те, що позивач не досяг віку, необхідного для надання йому права на пенсію, оскільки розглядуваний спір стосується визнання протиправною відмови у включенні до вислуги років ОСОБА_4 стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року, тобто стосується можливості виходу позивача на пенсію за вислугою років, а не за віком.

Відповідачем не надано достатніх доказів на обґрунтування відмови у включенні до вислуги років ОСОБА_4 для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року.

Щодо вимог про зобов'язання Головного управління ДФС у Львівській області при звільненні здійснити нарахування та виплату ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року, оформити і видати ОСОБА_4 довідку про додаткові видигрошового забезпечення станом на дату звільнення із врахуванням у вислузі років в календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року та включенням розміру матеріальної допомоги для оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань, суд визнав такі вимоги передчасними, оскільки обставини, за яких ОСОБА_4 просить зобов'язати відповідача вчинити певні дії, ще не настали і можуть не настати. Крім того, рішення не може бути прийнято на майбутнє.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2015 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи постанову суду першої інстанції вказав, що у трудовій книжці ОСОБА_4 відсутній запис про факт переходу на службу у податкову міліцію, оскільки позивача наказом від 15.08.2003 року звільнено з посади за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України, а 18.08.2003 року прийнято на службу в податкову міліцію ДПА у Львівській області згідно з наказом від 22.08.2003 року.

Таким чином фактично правовідносини з приводу звільнення позивача та призначення йому пенсії за вислугу років на час звернення останнього до суду не виникли, а відтак відсутність спірних правовідносин виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, яке підлягає захисту.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення апеляційної інстанції скасувати та залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області надало свої заперечення на касаційну скаргу в яких наголошувало на відповідності судового рішення апеляційної інстанції обставинам справи та вимогам законодавства України, просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року - без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач до переведення на службу в податкову міліцію працював на посадах старшого державного податкового ревізора інспектора відділу податкових розслідувань ДПА у Золочівському районі Львівської області, старшого державного податкового ревізора інспектора відділу примусового стягнення податків ДПА у Золочівському районі Львівської області, державного податкового інспектора відділу контролю за вирахуванням акцизного збору при випуску алкоголю, спиртних напоїв ДПА у Золочівському районі Львівської області; старшого державного податкового інспектора відділу податкових розслідувань ДПІ у Золочівському районі Львівської області, старшого державного податкового ревізора інспектора відділу податкових розслідувань ДПІ у Золочівському районі Львівської області, головного державного ревізора інспектора відділу податкових розслідувань ДПІ у Золочівському районі Львівської області, начальника відділу кадрів ДПІ у Золочівському районі Львівської області, старшого державного ревізора інспектора відділу оподаткування фізичних осіб Золочівської МДПІ, головного державного податкового ревізора інспектора відділення контролю сплати прибуткового податку ВДП МГВПМ Бродівської МДПІ (а.с.9-14).

27.06.2014 року позивач звернувся до відповідача з проханням повідомити, чому до вислуги років при його звільненні не був зарахований стаж роботи у державній службі у період з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року відповідно до вимог п.«и» ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абз.12 п.1 постанови КМ України № 393 від 17.07.1992р..

Крім того позивач просив вжити заходів по усуненню вищезгаданого порушення його права і внести зміни до наказу про звільнення зі служби, включивши до його вислуги років у календарному обчисленні стаж роботи на посадах старшого державного податкового ревізора інспектора відділу податкових розслідувань ДПА у Золочівському районі Львівської області та старшого державного податкового інспектора відділу примусового стягнення податків ДПА у Золочівському районі Львівської області, державного податкового інспектора відділу контролю за вирахуванням акцизного збору при випуску алкоголю, спиртних напоїв ДПА у Золочівському районі Львівської області та старшого державного податкового інспектора відділу податкових розслідувань ДПІ у Золочівському районі Львівської області, старшого державного податкового ревізора інспектора відділу податкових розслідувань ДПІ у Золочівському районі Львівської області та головного державного ревізора інспектора відділу податкових розслідувань ДПІ у Золочівському районі Львівської області, начальника відділу кадрів ДПІ у Золочівському районі Львівської області та старшого державного ревізора інспектора відділу оподаткування фізичних осіб Золочівської МДПІ, а також головного державного податкового ревізора інспектора відділення контролю сплати прибуткового податку ВДП МГВПМ Бродівської МДПІ.

11.07.2014 року відповідач надав відповідь №16818/10/13-01-04-01-37/368, згідно якої позивачу відмовлено у включенні до календарної вислуги років для призначення пенсії час роботи в органах Державної податкової служби, оскільки центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання державної фінансової політики, не затверджений перелік посад в органах державної податкової служби України, період роботи на яких може бути зарахований до календарної вислуги років. (а.с.16-17)

Проте, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вказує на наступне.

Як встановлено частиною 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з частинами 2, 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що суд має можливість самостійно, на свій розсуд, застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до суду 22 квітня 2015 року, заявивши позовні вимоги про зобов'язання Головне управління ДФС у Львівській області зарахувати ОСОБА_4 до вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стаж роботи в органах Державної податкової служби з 01.11.1995 року по 15.08.2003 року.

При цьому, як у позовній заяві, так і у рішеннях судів зазначено, що позивач дізнався про порушення його прав у червні 2014 року. (а.с. 4-5)

Клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивач не подав.

Отже позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції не надав оцінку поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, наявності або відсутності у позивача об'єктивної можливості дізнатися про порушення її права на призначення та виплату пенсії в належному розмірі.

Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у суді апеляційної інстанції наголошувало на пропуску строку звернення до суду позивачем. (а.с. 61)

Суд апеляційної інстанції також залишив вказане питання поза увагою.

Отже всупереч вимогам частини четвертої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суди не вжили передбачених законом заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, а саме: не надали оцінку позовним вимогам в аспекті наслідків пропуску строку звернення до суду та поважності його причин.

Під час нового розгляду судам слід врахувати вищенаведене, прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами попередніх інстанцій порушені вимоги щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, рішення судів попередніх інстанцій підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2015 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року у справі №813/2057/15 - скасувати.

Справу №813/2057/15 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді