Справа № 820/281/16
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 р. Справа № 820/281/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Бондара В.О. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 Зионг на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2016р. по справі № 820/281/16

за позовом ОСОБА_2 Зионг

до Державної міграційної служби України

про скасування висновку та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2 Зионг, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд скасувати наказ ДМС України №104 від 18.08.2015 р. в частині, що стосується громадянина ОСОБА_3 В'єтнам ОСОБА_2 Зионг ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що ГУ Державної міграційної служби України в Харківській області письмовим висновком від 25.03.2015 було скасовано посвідку на постійне проживання в Україні на ім'я позивача, - гр. ОСОБА_4 ОСОБА_3 В'єтнам ОСОБА_2 Зионг, на підставі якого ДМС України було видано наказ №104 від 18.08.2105 р. яким безпосередньо було скасовано рішення про документування посвідкою позивача та визнано посвідку недійсною. Позивач вважає такий наказ незаконним та необґрунтованим, та таким, що підлягає скасуванню.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2016 року у справі № 820/281/16 відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 Зионг до Державної міграційної служби України про скасування висновку та зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Відповідач надав письмові заперечення, в яких вказав, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Представник позивача в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, позивач, ОСОБА_2 Зионг,

23.06.2003 року ОСОБА_2 Зионг звернувся до ВГІРФО ГУМВС України в Харківській област із клопотанням щодо видачі йому посвідки на постійне проживання, оскільки він прибув в Україну у 1989 році з метою працевлаштування, до 1993 року працював на Каховському заводі залізобетонних виробів та залишився проживати в Україні (довідка ВАТ «Каховка» №87 від 26.05.2003 року)

ВГІРФО ГУМВС України в Харківській області, на підставі висновку від 22.09.2005 року було видано гр. ОСОБА_4 ОСОБА_3 В'єтнам ОСОБА_2 Зионг посвідку на постійне проживання в Україні терміном дії безстроково.

У звязку с досягненням 45-річного віку громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3 В'єтнам ОСОБА_2 Зионг звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання.

ГУ Державної міграційної служби України в Харківській області письмовим висновком від 25.03.2015 року було скасовано посвідку на постійне проживання в Україні на ім'я позивача, гр. ОСОБА_4 ОСОБА_3 В'єтнам ОСОБА_2 Зионг, на підставі якого ДМС України було видано наказ №104 від 18.08.2105 р. яким безпосередньо було скасовано рішення про документування посвідкою позивача та визнано недійсними посвідки на постійне місце проживання серії ХР №09380 від 22.09.2003 та мерії ХР № 14087 від 23.09.2005.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач, ДМС України, діяв на підставі та у межах повноважень, визначених чинним законодавством.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011р. №3773-VI (далі - ОСОБА_5 №3773) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно із ч.1 ст.3 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

За змістом ч.15 ст.4 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

При цьому, документами, що засвідчують законність перебування іноземця, особи без громадянства на території України, можуть бути посвідка на постійне проживання та посвідка на тимчасове проживання.

Відповідно до абз.4 п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» від 7 червня 2001 року №2491-III, вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом ОСОБА_4 ОСОБА_3 В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Стаття 12 Закону України «Про імміграцію» передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідач при винесенні рішення від 18.08.2015 року про скасування рішення про документування посвідкою гр. ОСОБА_4 ОСОБА_3 В'єтнам ОСОБА_2 Зионг керувався висновком ГУ ДМС України в Харківській області від 25.03.2015 року та абз. 3 п. 2.9 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.07.2013 № 681, згідно якого рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, прийняті з порушенням вимог закону, скасовуються наказом голови ДМС повністю або в окремій частині. Посвідки, що були видані на підставі рішень, які скасовані наказом Голови ДМС, визнаються недійсними та підлягають вилученню.

При цьому, умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України від 07.06.2001р. №2491-III (далі - ОСОБА_5 №2491), а процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію - Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002р. №1983 (далі - Порядок №1983).

Відповідно п.21-23 цього Порядку дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу. ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Згідно п. 4.5. Тимчасового порядку від 15.07.2013 № 681 працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про обмін посвідки перевіряє наявність підстав для обміну посвідки, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах, перевіряє відсутність підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених пунктом 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Згідно п. 17 цього Порядку 17. Рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається в разі:

1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку;

2) необхідності охорони здоровя, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі;

4) подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;

5) коли виявлено факти невиконання ними рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобовязання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що повязані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого вїзду в Україну (для осіб, що отримують посвідку на тимчасове проживання);

6) інших випадках, передбачених законами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач при наданні позивачу посвідки на постійне місце проживання в Україні у 2003 та у 2005 роках проводив перевірку законності залишення його на постійне проживання на території України та керувався п.4 Розділу V «Прикінцеві положення «Закону України «Про імміграцію», підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявив та надав посвідку на постійне місце проживання в Україні. Цією ж нормою Закону відповідач обґрунтовував прийняття протилежного рішення висновок ГУ ДМС від 25.03.2015 року.

Крім того, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на п.1 ч. 1 ст. 12 цього Закону, згідно якого дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, а оскільки, на думку відповідача, позивач звернувся після втрати чинності норми Закону, яка надавала іноземному громадянину право отримати посвідку, з наступних підстав.

Положення абз.4 п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» набрало законної сили 07.08.2001 року, згідно якого протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу посвідки на постійне проживання в Україні мали право звернутися іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року. При цьому, іншим законом ця норма скасована не була, а тому підстав вважати, що ця норма втратила чинність відсутня.

Крім того, не можна вважати під документом , що втратив чинність, в розумінні п.1. ч.1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», положення закону України, зокрема абз.4 п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що наказ Державної міграційної служби України. №104 від 18.08.2015 року в частині що стосується громадянина ОСОБА_3 Вєтнам ОСОБА_2 Зионг, ІНФОРМАЦІЯ_1, не може бути визнано таким, що прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для скасування наказу Державної міграційної служби України. №104 від 18.08.2015 року в частині що стосується громадянина ОСОБА_3 Вєтнам ОСОБА_2 Зионг, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до п. 4 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Зионг задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2016р. по справі № 820/281/16 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 Зионг до Державної міграційної служби України.

Скасувати наказ Державної міграційної служби України. №104 від 18.08.2015 року в частині що стосується громадянина ОСОБА_3 Вєтнам ОСОБА_2 Зионг, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_6
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_7 ОСОБА_5
Повний текст постанови виготовлений 06.06.2016 р.