Справа № 820/1902/15
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

02 червня 2016 р. №820/1902/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Полях Н.А.,

при секретарі судового засідання - Корнієнка А.Д.,

за участі:

представника позивача - Павлуненко К.Л.,

представника відповідача - Лук`янцева С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" до Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:

- визнати протиправними дії Основ'янської ОДПІ м.Харкова ГУ Міндоходів в Харківській області по внесенню до ІС "Податковий блок" показників податкового кредиту з податку на додану вартість та податкових зобов'язань з податку на додану вартість ПРАТ "Харківській коксовий завод" за вересень 2014 року, що внесені на підставі висновків Акту перевірки №544/20-38-22-01-04/24481702 від 14.02.2015 року;

- зобов'язати Основ'янську ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів в Харківській області відновити в ІС "Податковий блок" самостійно задекларовані показники податкової звітності ПРАТ "Харківській коксовий завод" (податковий кредит з податку на додану вартість в розмірі 1 391 032,20 грн. та податкові зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 1 426 787,60 грн.) за вересень 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податковим органом було порушено норми Податкового та Цивільного кодексу України стосовно визнання угод такими, що не направлені на реальне настання правових наслідків, а тому висновки Акту перевірки №544/20-38-22-01-04/24481702 від 14.02.2015 року не підлягають відображенню в податковій базі. Оскільки висновки зазначеного Акту перевірки суперечать наданій підприємством інформації та первинним документам, інформацію, що внесена на підставі Акту №544/20-38-22-01-04/24481702 від 14.02.2015 року, відповідач зробив безпідставні, необґрунтовані висновки, які в свою чергу, внаслідок відображення результатів проведеного заходу в інформаційній базі спричинили негативні наслідки правам та законним інтересам позивача та його контрагентам, що стало причиною звернення позивача до суду з зазначеним адміністративним позовом.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, вказав на обґрунтованість та законність дій відповідача, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У своїх запереченнях на адміністративний позов зазначив, що дані в інформаційних базах відповідача щодо задекларованих платником податків податкових зобов'язань перебувають у внутрішньому користуванні податкового органу та їх коригування не впливає на права та інтереси платника податків.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

В судовому засіданні протокольною ухвалою суду від 02.06.2016 року було задоволено клопотання відповідача та замінено Основ'янську ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів в Харківській області на Східну об'єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області.

Судом встановлено, що ПРАТ «Харківський коксовий завод» (код 24481702) зареєстровано як юридична особа з 05.06.2013 року, місцезнаходження юридичної особи: 61010, м. Харків, Червоношкільна набережна, 24, відомості про перебування юридичної особи у процесі провадження справи про банкрутство, санації, у процесі припинення, про припинення юридичної особи - відсутні.

Згідно даних ЄДР основним видом діяльності ПРАТ «Харківський коксовий завод» є виробництво коксу та коксопродуктів та продаж коксу та коксопродуктів (код квед 19.10 та 46.90).

З наявних матеріалів справи вбачається, що Основ'янською об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (далі по тексту - Основ'янська ОДПІ м.Харкова ГУ Міндоходів в Харківській області) було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "ДОНКОКС" за вересень 2014 року, за результатами якої складено Акт перевірки №544/20-38-22-01-04/24481702 від 14.02.2015 року (далі по тексту - Акт).

За наслідками перевірки відповідачем встановлено відсутність об'єктів оподаткування, які підпадають під визначення ст.22, ст.185, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України по операціях з придбання товарів (робіт, послуг) підприємствам - покупцям. Таким чином, задекларований податковий кредит за період з ТОВ "ДОНКОКС" на загальну суму 1 391 032,00 грн. підлягає зменшенню та податкові зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі за вересень 2014 року 1 426 788,00 грн. з контрагентом ПАТ "Нікопольський завод феросплавів" є неправомірним та перевіркою не підтверджується, та підлягає зменшенню.

Податкові повідомлення - рішення за результатами перевірки не приймались.

Податковим органом на підставі акта від 14.02.2015 року №544/20-38-22-01-04/24481702 було внесено до бази даних ІС "Податковий блок" податкову інформацію у вигляді коригувань показників податкового кредиту та податкових зобов'язань, самостійно задекларованих позивачем, із зазначенням відповідних сум (числових значень) зі знаком "-" (мінус) з посиланням у відповідній графі ІС "Податковий блок" на підставу внесення таких відомостей - Акт перевірки №544/20-38-22-01-04/24481702 від 14.02.2015 року.

Не погоджуючись із вказаними діями відповідача, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

По суті заявлених вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового Кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України).

Водночас згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується удвох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів (послуг) (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Судом досліджено реальність здійснення господарських операцій ПРАТ «Харківський коксовий завод» з контрагентами під час закупівлі сировини від ТОВ «Донкокс» та продажу ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» продукції коксохімічного виробництва.

Відповідно до договору, укладеного ПРАТ «Харківський коксовий завод» (Покупець) з ТОВ «Донкокс» (Продавець) №ДХ-0309/12 від 03.09.2012 року Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю коксову продукцію в кількості, в строки, та в вартості, згідно доданих специфікацій які є невід'ємною частиною даного Договору, а Покупець - прийняти та сплатити вище зазначену Продукцію.

Відповідно до умов специфікацій, у вересні 2014 року було проведено наступні поставки коксового горіху: від 03.09.2014 року на суму 1 303 268,03 грн., 07.09.2014 року на суму 1 768 199,03 грн., 10.09.2014 року на суму 1 367 031,88 грн., 14.09.2014 року на суму 1 276 663,62 грн., 15.09.2014 року на суму 2 631 030,66 грн., відповідно, надані податкові накладні.

Оплата здійснювалась частинами шляхом безготівкового розрахунку. Транспортування документально оформлено накладними на перевезення придбаних ТМЦ залізничним транспортом, що надавались під час перевірки та зазначені в Акті.

Отримані ТМЦ були використані у власній господарській діяльності позивача, а саме - реалізовані ПАТ «Нікопольський завод феросплавів». Наявність первинних документів з їх переліком підтверджено стор.5-6 Акту перевірки. В бухгалтерському обліку підприємство належним чином відобразило зазначені операції у вересні 2014 року.

Крім того, ПРАТ «Харківський коксовий завод» з ТОВ «Донкокс» був укладений договір оренди №25/05-13 від 25.07.2013 г., згідно до умов якого ТОВ «Донкокс» (Орендар) приймає у строкове платне користування від ПРАТ «Харківський коксовий завод» (Орендодавець) частину вугільного складу.

Наявність вугільного складу у ПРАТ «Харківський коксовий завод» та належне документальне оформлення орендних відносин фахівці ДПІ в тексті Акту підверджують.

З метою подальшої реалізації виготовленої продукції, ПРАТ «Харківський коксовий завод» (Постачальник) був укладений договір з ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» (Покупець) №1204397 від 31.08.2012 року, згідно до умов якого Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність Покупця товар - продукцію коксохімічного виробництва в обсягах та умовах Специфікацій до договору.

На виконання зазначеного договору у вересні 2014 року між ПРАТ «Харківський коксовий завод» та ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» відбулись поставки: 03.09.2014 року на суму 377 284,60 грн.; 04.09.2014 року на суму 244 624,85 грн.; 05.09.2014 року на суму 494 226,25 грн.; 06.09.2014 року на суму 126 189,34 грн.; 07.09.2014 року на суму 488 455,34 грн.;08.09.2014 року на суму 125 341,63 грн. та 754 868,56 грн.; 09.09.2014 року на суму 249 367,25 грн. та 622 822,36 грн.; 10.09.2014 року на суму 362 138,56 грн.; 11.09.2014 року на суму 854 384,86 грн.; 12.09.2014 року на суму 603 900,18 грн.; 14.09.2014 року 1 229 404,96 грн.; 15.09.2014 року на суму 240 084,00 грн. та 1 222 439,56 грн.; 16.09.2014 року на суму 709 706,09 грн.

Оплачено всі поставки шляхом безготівкового розрахунку в листопаді - грудні 2014 року та січні 2015 року.

На зазначений товар надавались до перевірки сертифікати якості продукції, транспортування відбувалось та документально оформлено накладними на перевезення придбаних ТМЦ залізничним транспортом.

У бухгалтерському обліку підприємство належно відобразило зазначені операції на відповідних рахунках у вересні 2014 року (постачання), у листопаді 2014 - січні 2015 року (оплати).

Суд зазначає, що на стор. 3 та 4 Акту перевірки фахівці ДПІ підтверджують, що договір, укладений ПРАТ «Харківський коксовий завод» з ТОВ «Донкокс» та ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» цілком відповідає основному виду діяльності ПРАТ «Харківський коксовий завод», зазначене підприємство мало технічні можливості, виробничі потужності, тощо для виконання укладених договорів. Первинні документи, які підтверджують реальність укладених договорів, їх відображення в обліку підприємства позивача, а також рух товарно-матеріальних цінностей та коштів у балансі підприємства позивача, досліджувались фахівцями під час проведення перевірки, що підтверджується текстом Акту та Актами приймання-передачі документів від 06.02.2015 року.

Отже, усі первинні документи відповідають вимогам законодавства та не містять явних дефектів форми і змісту.

Враховуючи викладене, суд вважає, що фактичне виконання своїх зобов'язань за договорами здійснено як позивачем, так і його контрагентами, та підтверджено належним чином оформленими первинними документами.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що суб'єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за спірним правочином, про наявність взаємопов'язаності позивача та контрагентів позивача, про несумісність предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність розумних економічних або інших причин (ділової мети) придбання послуг у контрагента, що зумовлює необґрунтованість висновку суб'єкта владних повноважень про невідповідність закону вчинених за ним господарських операцій.

Як вбачається з акту перевірки підставою для прийняття висновків про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами слугувала неможливість проведення зустрічної звірки на ТОВ «Донкокс». На стор. 8 Акту перевірки зазначено, що неможливість зустрічної звірки обумовлена проведенням антитерористичної операції на території Донецької області та неконтрольованістю з боку органів влади України цієї території.

Суд зазначає, що при наявності повного комплекту первинної документації, відповідності проведених операцій основному виду діяльності позивача та контрагентів, наявності виробничих потужностей у позивача, при фактичному визнанні податковим органом реальності здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Донкокс», посилання контролюючого органу на неможливість проведення зустрічної звірки через проведення АТО, а не на підставі будь-яких фактів, що вказують на нереальність угод, як на єдину підставу визнання нереальними угод є неправомірним та таким що порушує права позивача.

Окрім цього, щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «Донкокс», суд зазначає наступне.

З системного аналізу положень п.73.5 ст.73 Податкового кодексу України, п.п.6. 7 Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2010р. №1232 "Про порядок проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок", а також "Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства", затвердженої наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984 вбачається, що зустрічна звірка не є перевіркою і полягає у співставленні первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання (в даному випадку, позивача) з даними платника податків (відносно якого проводиться перевірка), з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій і розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

В той же час, положеннями п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Таким чином суд дійшов висновку, що за висновками акту зустрічної звірки не може встановлюватися факт реальності вчинення господарських операцій.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що суб'єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за спірним правочином, про наявність взаємопов'язаності позивача та контрагентів позивача, про несумісність предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність розумних економічних або інших причин (ділової мети) придбання послуг у контрагента, що зумовлює необґрунтованість висновку суб'єкта владних повноважень про невідповідність закону вчинених за ним господарських операцій.

Згідно ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Приписами ч.2 ст.8 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини" 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковими для правозастосування органами правосуддя.

Так, Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - Суд) у своєму рішенні у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про інформацію" податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб'єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Статтею 71 Податкового кодексу України визначено, що інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності державної податкової служби - комплекс заходів із збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання органами державної податкової служби покладених на них функцій та завдань.

Водночас ст. 74 ПКУ встановлено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань.

Водночас, враховуючи положення постанови Пленуму ВАСУ № 11 від 30.09.2013 року та приписи Закону України "Про доступ до публічної інформації", інформація, що містить в собі акт перевірки підприємства позивача має статус публічної з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Частина 3 статті 10 цього Закону визначає, що розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані, зокрема, виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

Суд стверджує, що податкова інформація, що створена і відображена в спірному акті перевірки має статус публічної з огляду на наступне:

1) акт перевірки, який містить в собі податкову інформацію - створений в процесі виконання відповідачем - суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, а саме під час вжиття заходів із податкового контролю (проведення перевірки);

2) податкова інформація задокументована в письмовому вигляді в акті перевірки;

3) податкова інформація знаходиться у володінні відповідача - суб'єкта владних повноважень та водночас розпорядника публічної інформації.

Тому платник податків має право вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої податкової інформації про себе, знищення податкової інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону.

Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені (ч. 5 ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації»). Зазначена норма не містить настання будь-яких негативних наслідків для особи в якості умови для звернення до суду з відповідним позовом. (зазначену правову позицію, зокрема вказано в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 травня 2015 року у справі № 826/14710/14, номер рішення в ЄДРСР 44505611)

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. При цьому згідно з ч. 2 ст. 23 цього ж Закону оскаржені можуть бути будь-які рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Відомості зазначені в акті перевірки - це створена відповідачем публічна (податкова) інформація, яка за своєю правовою суттю є неточною, недостовірною.

За відсутності протилежних приписів у Податковому кодексі України, наведені норми підлягають застосуванню також і щодо податкової інформації, оскільки частиною 2 розділу V "Прикінцевих положень" Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011р. визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, акти законодавства України застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Закон України «Про доступ до публічної інформації» був прийнятий після прийняття ПК України (чинний з 01.01.2011р.) і набув чинності з 10.05.2011р. (Позиція суду з цього приводу узгоджена з ухвалою ВАС України від 26 травня 2015р., номер рішення в ЄДРСР 44505611). Отже, ПК України в частині, що стосується податкової інформації, має застосуватись в частині, що не суперечить Закону.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновків, що податкова інформація, що створена і відображена в спірному акті перевірки має статус публічної , оскільки такий акт містить в собі податкову інформацію та створений в процесі виконання відповідачем -суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, а саме під час вжиття заходів із податкового контролю (проведення перевірки), задокументований у письмовому вигляді та відображений в електронному вигляді в базах даних та знаходиться у володінні відповідача - суб'єкта владних повноважень та водночас розпорядника публічної інформації.

Відповідно до ст. 10 Закону кожна особа має право зокрема вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону, водночас розпорядники інформації, які володіють інформацією, зобов'язані: використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом, виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

Частиною третьою статті 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації» встановлено, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин податкова (публічна) інформація, яка міститься в акті перевірки №1682/20-31-22-03-07/37368248 від 03 червня 2015 р., та внесена до підсистеми "Аудит" АІС "Податковий блок" є недостовірною, оскільки суперечить фактичним обставинам справи, а отже підлягає виправленню.

Той факт, що акт перевірки зазначений як носій доказової інформації відповідно до п.3 р.1 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 984 від 22.12.2010, не змінює суті викладеної в ньому інформації як створеної публічної інформації. Оскільки цей акт є носієм інформації (податкової), створеної в процесі діяльності органу державної влади під час вжиття заходів із податкового контролю (шляхом перевірки).

У судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач фактично використав даний акт перевірки, оскільки повідомив про цей акт та про його висновки інший податковий орган - Основ'янську ОДПІ м.Харкова ГУ Міндоходів в Харківській області. Останній фактично зазначає в Акті здійснення безтоварних операцій та безпідставне формування податкового кредиту за результатами взаємовідносин з ТОВ «Донкокс», що спростовує твердження відповідача про те, що відомості баз даних жодним чином не порушують права платника.

Відносно позовної вимоги про визнання протиправними дій Основ'янської ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів в Харківській області по внесенню до ІС "Податковий блок" показників податкового кредиту з податку на додану вартість та податкових зобов'язань з податку на додану вартість ПРАТ "Харківській коксовий завод" за вересень 2014 року, що внесені на підставі висновків Акту перевірки №544/20-38-22-01-04/24481702 від 14.02.2015 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Як визначено статтею 61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 62.1.3 пункту 6.1 статті 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно з п.3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010р. №984 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 12.01.2011р. за №34/18772 у разі встановлення під час перевірки порушень, результати документальних перевірок оформлюються у формі акта.

Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

У відповідності до ст.71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності державної податкової служби - комплекс заходів із збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання органами державної податкової служби покладених на них функцій та завдань.

Для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності державної податкової служби використовується інформація, що надійшла від підрозділів податкової служби та митних органів - за результатами податкового контролю. (п. 72.1.5 ст. 72 ПК України).

У п.п.14.1.171. п. 14.1 ст.14 ПК України вказано, що поняття податкової інформації використовується у значенні, визначеному Законом України "Про інформацію".

За визначенням ст. 16 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 р., № 2657-ХІІ (далі по тексту - Закон № 2657-ХІІ) податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб'єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України. Правовий режим податкової інформації визначається Податковим кодексом України та іншими законами.

Відповідно до ст.74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах органів державної податкової служби або безпосередньо посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом державної податкової служби.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.

Виходячи з аналізу положень статті 74 Податкового кодексу України, інформаційна автоматизована система «Податковий блок» повинна відображати фактичні задекларовані позивачем показники своєї господарської діяльності, та її корегування можливе лише за наслідками узгодження податкових зобов'язань та податкового кредиту, а контролюючі органи використовують вказану систему у своїй роботі, в тому числі, й для співставлення показників, які задекларовані позивачем та його контрагентами, розбіжності в яких призводять до створення штучних підстав для проведення перевірок суб'єктів господарської діяльності. Висновок щодо правильності (або недостовірності) задекларованих платником даних податкового обліку як підстави для внесення змін до бази даних може бути зроблений податковим органом після визначення платникові податкових зобов'язань та їх узгодження у встановленому законом порядку.

Наказом Державної податкової служби України № 1197 від 24.12.2012 року "Про введення в експлуатацію інформаційної системи "Податковий блок" з 01.01.2013 року було введено в експлуатацію ІС "Податковий блок" в органах державної податкової служби всіх рівнів".

Згідно з п. 2.1. наказу Державної податкової служби України № 1197 від 24.12.2012 року "Про введення в експлуатацію інформаційної системи "Податковий блок" існуючі інформаційні системи, в тому числі АС "Деталізована інформація по платнику податку на додану вартість щодо результатів автоматичного співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України", експлуатувалися паралельно з інформаційною системою "Податковий блок" до 31.01.2013 року.

Наказом ДПС України № 1198 від 24.12.2012 року "Про введення в дію Тимчасового регламенту експлуатації інформаційної системи "Податковий блок" з 01.01.2013 року затверджено та введено в дію Тимчасовий регламент експлуатації інформаційної системи "Податковий блок".

Інформаційна система "Податковий блок" включає чотири підсистеми-сегменти операційної діяльності органів податкової служби, таких як реєстрація платників податків; обробка податкової звітності та платежів; облік платежів; податковий аудит, які створено з метою удосконалення процесу адміністрування податків.

Ця система призначена для виконання основних завдань органів ДПС, а саме: інформування платників податків про їх податкові зобов'язання та надання роз'яснень податкового законодавства; податковий облік та реєстрація платників податків; прийом та обробка документів податкової звітності та облік платежів; перевірка податкової звітності на відповідність вимогам та нормам, встановленим законодавчими та нормативними актами України; застосування заходів із погашення податкового боргу у випадках порушення податкової дисципліни з боку платників податків; вирішення спірних питань щодо сум податкових донарахувань та податкового боргу тощо.

Наведені законодавчі положення дають підстави для висновку про те, що процес зіставлення даних податкової звітності з ПДВ у розрізі контрагентів є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов'язань та податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.

Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

Висновок щодо правильності (або недостовірності) задекларованих платником даних податкового обліку як підстави для внесення змін до ІС «Податковий блок» може бути зроблений податковим органом після визначення платникові податкових зобов'язань та їх узгодження у встановленому законом порядку.

У податковому праві визнається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України. Наведене також виключає можливість застосування до платника негативних правових наслідків (зокрема, у вигляді вилучення з електронної бази даних задекларованих ним показників) до моменту донарахування платникові податкового зобов'язання в порядку статті 54 Податкового кодексу України та його узгодження.

У відповідності до п. 58.1 ст. 58 та п.86.8 ст. 86 ПК України на підставі акта перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення.

Згідно з пп.54.3.2 п. 54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

За змістом пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, а у випадку заниження або завищення ним суми податкових зобов'язань, обов'язок визначити податкове зобов'язання платника податків або повідомляти про необхідність внесення відповідних змін до податкової звітності покладено на податковий орган шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, до інформаційних баз даних податкових органів мають включатися або дані, задекларовані платником податків (самостійно узгоджені), або показники, визначені контролюючим органом, але які пройшли відповідну процедуру узгодження в адміністративному чи судовому порядку.

Будь-які зміни до облікових даних платника податків, а також до інформаційних баз, мають визнаватися протиправними, якщо відповідні дані не співпадають із узгодженими сумами податкових зобов'язань.

Суд зауважує, що за результатами спірної перевірки, оформленої актом від 14.02.2015 року №544/20-38-22-01-04/24481702, податкові повідомлення-рішення не складались та, відповідно, грошові зобов'язання не узгоджувались.

Використання та/або внесення відповідачем інформації до баз даних на підставі спірного акта перевірки в порушення встановленого порядку (без прийняття податкового повідомлення-рішення) порушує права позивача.

Внесення змін до автоматизованих систем баз даних на підставі акту перевірки, який не є рішенням контролюючого органу, без зміни цих показників самим позивачем шляхом подання уточнюючих декларацій (розрахунків) порушує права та інтереси позивача, оскільки позивач, як платник податків, має право розраховувати на те, що задекларовані ним в податкових деклараціях показники податкових зобов'язань відповідають показникам з централізованої бази даних податкової звітності. Змінюючи податкові зобов'язання позивача, податковим органом порушено норми ПК України, зважаючи на зобов'язання податкового органу узгодити зміни податкових зобов'язань з платником податків шляхом їх узгодження або до моменту донарахування йому відповідного податкового зобов'язання.

Отже, беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що дії, вчинені відповідачем щодо відображення в ІС "Податковий блок" показників податкового кредиту з податку на додану вартість та податкових зобов'язань з податку на додану вартість ПРАТ "Харківській коксовий завод" за вересень 2014 року на підставі висновків Акту перевірки №544/20-38-22-01-04/24481702 від 14.02.2015 року, без узгодження відповідних сум грошових зобов'язань, є протиправними.

Відповідачем не було надано до суду належного правового обґрунтування своїх дій щодо коригування показників податкової звітності та податкових зобов'язань позивача із врахуванням приписів ст.ст.57, 58, 73, 74, 86 Податкового кодексу України.

Тобто, відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірності оскаржуваних дій щодо коригування показників податкових зобов'язань та податкового кредиту позивача в інформаційних системах Міністерства доходів та зборів України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач при здійсненні коригування показників податкового кредиту з податку на додану вартість та податкових зобов'язань з податку на додану вартість ПРАТ "Харківській коксовий завод" за вересень 2014 року шляхом внесення до ІС "Податковий блок" змін на підставі висновків Акту перевірки №544/20-38-22-01-04/24481702 від 14.02.2015 року, діяв необґрунтовано, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, необґрунтовано, без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України. Способом відновлення порушеного права позивача може бути виключно зобов'язання відповідача відновити відповідні показники податкового кредиту та податкових зобов'язань позивача за відповідні періоди у інформаційних автоматизованих системах податкових органів.

Щодо твердження відповідача на те, що внесення змін до ІС «Податковий блок» на підставі акту перевірки від 14.02.2015 року №544/20-38-22-01-04/24481702 не тягне за собою негативних наслідків для позивача як платника податків, суд зазначає наступне.

В матеріалах справи наявний витяг результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ позивача в розрізі контрагентів, у графі відхилення сум ПДВ якого містяться показники з від'ємним значенням.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. у справі № 1-10/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) розтлумачено поняття "охоронюваний законом інтерес": цей термін треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Законний інтерес - це юридичний інтерес, що заснований на законі і випливає з нього, схвалюється ним, хоча і не закріплений у конкретних правових нормах.

В даному випадку, порушення законного інтересу позивача у спірних правовідносинах полягає у настанні для позивача негативних наслідків, спричинених діями відповідача, а саме: коригуванням в Інформаційних автоматизованих системах Міністерства доходів та зборів України відомостей про задекларованих показників податкової звітності позивача, що, позбавляє його права на використання задекларованого ним податкового кредиту у подальшій господарській діяльності (а це фактично позбавлення користуватись власними коштами).

Виходячи зі специфіки податку на додану вартість, який сплачується у складі ціни товарів (робіт, послуг), одна операція з продажу товару викликає відповідні податкові наслідки у обох сторін цієї операції, які є платниками ПДВ, - у продавця - податкові зобов'язання, а у покупця - податковий кредит на аналогічну суму, а тому невідповідність показників податкового кредиту та податкових зобов'язань, що задекларовані позивачем у деклараціях з ПДВ, показникам з бази даних податкової звітності, має безпосередній вплив на права та інтереси позивача.

Суд зазначає, що за спірним Актом позивачу зменшено податковий кредит на суму 1 391 032,00 грн., а податкові зобов'язання на 1 426 788,00 грн. Тобто, нерівнозначні коригування податкового кредиту та податкових зобов'язань істотно змінюють показники з пдв підприємства позивача, спричиняють необхідність коригування даних декларації, впливають на суму податкових зобов'язань позивача «до сплати» та призводять до необхідності проведення позивачем певних дій.

Тому, зазначені обставини вже на даний час призвели до того, що відповідач офіційно не визнає показники податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість ПРАТ «Харківський коксовий завод» за вересень 2014 року, оскільки в ІС "Податковий блок" поряд з ними проставлено мінус та за висновком відповідача вони є не підтвердженими документально.

Окрім цього, на різницю між зазначеними сумами, що складає 35 756,00 грн. зайво задекларованого податку на додану вартість у відповідності до «Порядку направлення органами ДФС податкових повідомлень-рішень» повинно було бути виписане податкове-повідомлення рішення про завищення податкового зобов'язання з пдв. Оскільки цього не було зроблено, податковий орган не визнав наявність позитивного значення з податку на додану вартість у підприємства позивача на суму 35 756,00 грн.

Також, вказані дії відповідача призвели до створення підстав для проведення перевірок платників податків-контрагентів позивача безпосередньо або по ланцюгу та, як наслідок можуть викликати винесення рішень, які ґрунтуються виключно на наявності розбіжностей в ІС "Податковий блок".

Отже, оскаржувані дії відповідача утворюють для позивача негативні наслідки та безпосередньо впливають на майновий стан юридичної особи.

Таким чином, у зв'язку з викладеним, позовні вимоги про визнання протиправними дій Основ'янської ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області щодо внесення до ІС "Податковий блок" показників податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість ПРАТ «Харківський коксовий завод» за вересень 2014 року на підставі висновків акту перевірки №544/20-38-22-01-04/24481702 від 14.02.2015 року, а також про зобов'язання відповідача відновити в ІС "Податковий блок" самостійно задекларовані позивачем показники податкової звітності з ПДВ (податковий кредит у розмірі 1391032 грн. 20 коп. та податкові зобов'язання з ПДВ у розмірі 1426787 грн. 60 коп.) за вересень 2014 року підлягають задоволенню.

Окремо суд зазначає, що в даній справі не є предметом оскарження дій контролюючого органу зі складання акту перевірки.

Крім того, у даній справі з підстав, які наведені вище, судом визнано протиправними дії щодо внесення до ІС "Податковий блок" показників податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" () за вересень 2014 року, що у розумінні ст.ст.11, 105 КАС України дозволяє суду відновити порушене право позивача у спірних відносини шляхом зобов'язання Основ'янську ОДПІ м.Харкова ГУ Міндоходів в Харківській області відновити в ІС "Податковий блок" самостійно задекларовані показники податкової звітності ПРАТ "Харківській коксовий завод" (податковий кредит з податку на додану вартість в розмірі 1391032,20 грн. та податкові зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 1426787,60 грн.) за вересень 2014 року.

Оскільки чинним законодавством України не передбачено порядок оскарження дій контролюючого органу у ситуації, що склалася, та заважаючи на тривале порушення прав позивача та доведеність протиправності дій Основ'янської ОДПІ м.Харкова ГУ Міндоходів в Харківській області, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо посилань відповідача, що Верховний Суд України уже висловлював свою позицію щодо застосування статей 71, 72, 74 ПК України, зокрема, у справі № 21-511а14, постанова в якій ухвалена 09 грудня 2014 року, аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України і у постановах від 03 та 04 листопада 2015 року (справи №№ 21-99а15, 21-2261а15 відповідно), суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.2 ст.161 КАС України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В наведених постановах Верховний Суд України дійшов висновку, що для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла за результатами податкового контролю, і така інформація не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку.

У наведених справах та в справі, що наразі розглядається, були різні предмети розгляду, що суттєво впливає на межі встановленого та правові обґрунтування рішень. Так, предметом розгляду справи був Акт документальної позапланової невиїзної перевірки, що суттєво впливає на суть спору, оскільки способи захисту у випадку невиїзної та виїзної документальної перевірки різні (предметом аналізу у випадку невиїзної перевірки є виключно дані комп'ютерних баз податкового органу, а тому, безумовно, вважаючи, що її висновки є незаконними, підприємство-позивач повинно було і саму перевірку визнавати незаконною). В даному випадку, перевірка була виїзна документальна, податковий орган в повній мірі керувався усіма первинними документами та підприємство допускало до перевірки, а тому в даному випадку, незаконні дії полягли саме у внесенні відповідної інформації до баз даних ІС «Податковий блок». Крім того, текст постанови ВСУ свідчить про включення до ІС „Податковий блок" інформації про перевірку, а не коригування показників податкового кредиту та податкових зобов'язань.

З огляду та той факт, що дії зі здійснення податкового контролю в межах даної справи визнані судом протиправними, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладених обставин та враховуючи ст. 11 КАС України, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" до Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Основ'янської ОДПІ м.Харкова ГУ Міндоходів в Харківській області по внесенню до ІС "Податковий блок" показників податкового кредиту з податку на додану вартість та податкових зобов'язань з податку на додану вартість ПРАТ "Харківській коксовий завод" за вересень 2014 року, що внесені на підставі висновків Акту перевірки №544/20-38-22-01-04/24481702 від 14.02.2015 року.

Зобов'язати Східну об'єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області відновити в ІС "Податковий блок" самостійно задекларовані показники податкової звітності ПРАТ "Харківській коксовий завод" (податковий кредит з податку на додану вартість в розмірі 1 391 032, 20 грн. та податкові зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 1 426 787, 60 грн.) за вересень 2014 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 03.06.2016 року.

Суддя Полях Н.А.