Справа № 804/6279/13-а
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2016 рокусправа № 804/6279/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Прокопчук Т.С.

суддів: Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват Сервіс Центр» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Приват Сервіс Центр» (далі - ТОВ «Приват Сервіс Центр») звернулося до суду з позовом до відповідача Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська , правонаступником якої є Державна податкова інспекція у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська), в якому з урахуванням уточнень просить визнати протиправними та скасувати рішення ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська про невизнання податкових декларацій ТОВ «Приват Сервіс Центр» з податку на прибуток за 1 квартал 2010 року, перше півріччя 2010 року, за 9 місяців 2010 року та з податку на додану вартість з квітня по вересень 2010 року та зобов'язати відповідача прийняти їх; визнати протиправними та скасувати винесенні відповідачем 13.04.2011 року податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податок на прибуток на загальну суму 151 722,81 грн., у тому числі за основним платежем в розмірі 120 970,25 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 30 752,56 грн.; податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 838 586,25 грн., у тому числі за основним платежем в розмірі 670 325 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 168 261,25 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2011 року у задоволенні позовних вимог відмовлено, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2013 року постанову скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.03.2015 року залишена без змін.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2015 року позовні вимоги задоволені, визнані протиправними та скасовані рішення відповідача про невизнання податкових декларацій позивача з податку на прибуток за 1 квартал 2010 року, перше півріччя 2010 року, за 9 місяців 2010 року та з податку на додану вартість за квітень - вересень 2010 року , зобов'язано відповідача прийняти зазначені декларації; визнані протиправними та скасовані винесені відповідачем 13.04.2011 року податкові повідомлення - рішення № , № .

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Приват Сервіс Центр» подано відповідачу податкові декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2010 року, за 1 півріччя 2010 року, за 9 місяців 2010 року, з податку на додану вартість за квітень - вересень 2010 року.

Листами ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська №35681/10/28-219 від 05.07.2010 року, №43089/10/28-219 від 05.08.2010 року, №64885/10/28-219 від 10.11.2010 року, №5385/10/28-219 від 07.02.2011 року, № 30002/10/28-219 від 08.06.2010 року, № 35681/10/28-219 від 05.07.2010 року, №41436/10/28-219 від 29.07.2010 року, № 46843/10/28-219 від 21.08.2010 року, №52862/10/28-219 від 20.09.2010 року, № 59994/10/28-219 від 21.10.2010 року позивача повідомлено про неможливість прийняття зазначених декларацій, так як вони не визнані податковою звітністю у зв'язку з наявними недоліками та запропоновано надати нові декларації з виправленими показниками.

Крім того в період з 28.01.2011 року по 24.02.2011 року ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Приват Сервіс Центр» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2007 року по 30.09.2010 року, за результатами якої складено акт №556/281/.03.2011 року.

Відповідно до викладених в акті перевірки висновків позивачем порушено приписи пп.4.1.1 п.4.1 ст.4, пп..5.2.1 п.5.2, пп.5.5.1 п.5.5, пп.5.6.1 п.5.6, пп.5.7.1 п.5.7 ст.5,пп.7.9.2,7.9.6 п.7.9 ст.7,пп.11.2.3 п.11.2,пп.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у результаті чого занижено податок на прибуток за 3 квартал 2010 року на загальну суму 120 970,25 грн.; пп.3.1.1. п.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4, пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.1,7.4.5 п.7.4, п.7.5.1,7.5.2,7.5.3 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», у результаті чого занижено податок на додану вартість за травень 2008 року, березень 2010 року, травень - липень, вересень 2010 року на загальну суму 670 325 грн.; пп. «а» та «б» пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» на виконання яких позивачем не надано податкові декларації по податку на прибуток підприємств за 1 квартал, півріччя та 3 квартал 2010 року, а також податкові декларації з податку на додану вартість за період червень - вересень 2010 року.

На підставі акту перевірки відповідачем 13.04.2011 року прийняті податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податок на прибуток на загальну суму 151 722,81 грн., у тому числі за основним платежем в розмірі 120 970,25 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 30 752,56 грн.; податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 838 586,25 грн., у тому числі за основним платежем в розмірі 670 325 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 168 261,25 грн.

Не погодившись з зазначеними діями відповідача щодо невизнання податкової звітності , та прийнятими податковими повідомленнями - рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку, за результатами розгляду скарги позивача залишені без задоволення.

Не погодившись з діями відповідача щодо невизнання як податкової звітності поданих декларацій та прийняття податкових повідомлень - рішень, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Судом першої інстанції встановлено,щ що до набрання чинності ПК України відповідальність платників податків з питань оподаткування, а також порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплата пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків визначалася Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-III від 21.12.2000 року (далі - Закон № 2181-III).

Приписами п.1.11 ст.1, пп. 4.1.1. п.4.1. ст.4 Закону №2181-III встановлено, що податкова декларація подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору; платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених пп. «г» пп. 4.2.2 п. 4.2, а також п. 4.3 цієї статті.

Відповідно до абз. 1 п.п. 4.1.2. п. 4.1 ст. 4 Закону №2181-ІІІ, прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Податкова декларація приймається без попередньої перевірки зазначених у ній показників через канцелярію, чий статус визначається відповідним нормативно-правовим актом. Відмова службової (посадової) особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин або висування нею будь-яких передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється та розцінюється як перевищення службових повноважень такою особою, що тягне за собою її дисциплінарну та матеріальну відповідальність у порядку, визначеному законом.

Приписами абз. 5 пп. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону №2181-ІІІ встановлено, що податкова звітність, отримана контролюючим органом від платника податків як податкова декларація, що заповнена ним всупереч правилам зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, може бути не визнана таким контролюючим органом як податкова декларація, якщо в ній не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків.

Порядок заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість та податку на прибуток затверджено наказами ДПА України №166 від 30.05.1997 року та №143 від 29.03.2003 року, якими визначено, що дані наведені в декларації мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника, достовірність яких підтверджується підписами керівника і головного бухгалтера та засвідчується печаткою підприємства, а в разі подання декларації в електронній формі - електронним підписом осіб які підписують декларацію, зареєстрованим у порядку визначеному законодавством; заповнюється від руки чорнильною чи кульковою ручкою у синьому або чорному кольорі або друкується таким чином, щоб забезпечити збереження записів у ній та вільне читання тексту (цифр) протягом установленого строку зберігання звітності без виправлень і помарок та у рядках де відсутні дані для заповнення проставляється прочерк; оригінал декларації з відповідними додатками подається до податкового органу за місцезнаходженням платника на одному двосторонньому аркуші форматом А-4 з відповідними додатками на односторонніх аркушах форматом А-4.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що стадія прийняття податкової декларації контролюючим органом є по суті формальним рівнем податкового контролю, під час якого працівник податкового органу здійснює візуальну перевірку декларації та її аналіз за формальними ознаками.

Матеріалами справи підтверджено, що подані ТОВ «Приват Сервіс Центр» податкові декларації з податку на прибуток та з податку на додану вартість за вищезазначений період часу містять усі необхідні реквізити, встановленні приписами абз. 5 пп. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону №2181-ІІІ та складені у відповідності до вимог Порядку №143 та Порядку №166, а тому є вірними висновки суду першої інстанції щодо визнання протиправними та скасування рішень відповідача про невизнання податкових декларацій позивача з податку на прибуток за 1 квартал 2010 року, півріччя 2010 року, 3 квартал 2010 року та з податку на додану вартість за період червень - вересень 2010 року та покладання на відповідача зобов'язання прийняти дані податкові декларації.

Згідно п.5.1. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» № 334/94-ВР від 28.12.1994 року (далі - Закон № 334/94 - ВР) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Приписами пп.5.3.9 п. 5.3 ст.5 Закону № 334/94 - ВР встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Приват Сервіс Центр» та ВАТ «Український Мобільний Зв'язок» укладено договір комісії №22-АП від 07.04.2008 року, відповідно до умов якого комісіонер за дорученням комітента за комісійну винагороду укладає договори з третьою особою щодо продажу продукції, а саме ваучерів для поповнення рахунків абонентів.

На підставі даного договору 15.01.2009 року між ТОВ «Приват Сервіс Центр» та ТОВ «ТПК «Слайден» укладено договір про проведення промо - акцій № 15-01/10.

Надання контрагентом рекламних послуг стосовно реклами продукції ПАТ «МТС Україна» та ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем» підтверджується первинними бухгалтерськими документами, оформленими згідно вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV(далі - Закон № 996-XIV), а саме: податковими накладними, актами - здачі прийняття робіт (надання послуг), рахунками - фактурами тощо, при цьому витрати на проведення рекламних заходів здійснено позивачем за свій рахунок, що не заборонено чинним законодавством.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач правомірно включив до складу валових витрат перевіреного періоду суми вартості наданих послуг по операціям з контрагентом ТОВ «ТПК «Слайден», оскільки мав необхідні первинні бухгалтерські документи, що є підставою для відображення таких документів в бухгалтерському та податковому обліку, та включення витрат до складу валових витрат відповідного податкового періоду, а тому висновки податкового органу щодо заниження позивачем податку на прибуток за 3 квартали 2010 року, та збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням № від 13.04.2011 року за основним платежем на суму 120 970,25 грн. є неправомірними.

Відповідно до змісту пп. 7.4.1, 7.4.5 п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» №168/97-ВР від 03.04.1997 року, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, встановлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Реальність здійснення господарських операцій за перевірений податковим органом період часу підтверджена первинними бухгалтерськими документами, оформленими позивачем згідно вимог Закону № 996-XIV, а тому позивачем правомірно віднесені суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту за період травень 2008 року, березень 2010 року, травень - липень, вересень 2010 року.

Крім того із матеріалів справи вбачається, що висновки відповідача щодо заниження позивачем суми податку на додану вартість за травень 2008 року не доведені належними та допустимими доказами, не мають належного документального підтвердження.

Викладене свідчить, що збільшення податковим органом позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням № від 13.04.2011 року за основним платежем на суму 670 325грн. є неправомірним.

Враховуючи ту обставину, що позивачем порушення податкового законодавства при нарахуванні податку на прибуток та податку на додану вартість за перевірений податковим органом період часу відсутнє, це виключає підстави для нарахування відповідачем позивачу сум штрафних санкцій за оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями.

Оскільки відповідачем не доведено правомірність своїх висновків щодо заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на прибуток за 3 квартал 2010 року та податку на додану вартість за травень 2008 року, березень 2010 року, травень - липень, вересень 2010 року, зокрема також з підстав не визнання поданих позивачем податкових декларацій як податкової звітності , суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що винесені відповідачем 13.04.2011 року податкові повідомлення - рішення №, № є неправомірними та підлягають скасуванню.

Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовуються.

За таких обставин суд вважає, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалене рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Т.С. Прокопчук

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим