Справа № 2-а-1451/07/1522
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2012-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2012 р.Справа № 2-а-1451/07/1522

Категорія:10.2.4Головуючий в 1 інстанції: Гандзій Н.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою військової прокуратури Південного регіону України на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_4 до 411 Центрального військового клінічного ордену Червоної зірки госпіталю оперативного командування про визнання права та стягнення одноразової грошової допомоги,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2007 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до 411 Центрального військово-клінічного (далі 411 ЦВК) ордену Червоної зірки госпіталю оперативного командування про визнання права на отримання разової грошової допомоги в розмірі 5-ти річного грошового забезпечення та її стягнення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що після звільнення з військової служби, 29 листопада 1999 року, йому була встановлена друга група інвалідності з причини захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби. Законодавством України, а саме ст. 41 Закону України "Про загальний військовий обов'язок і військову службу", ч.2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" військовослужбовцям визначено право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного під час виконання ним обов'язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяця після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату одноразової грошової допомоги, згідно законодавства, однак в цьому праві було відповідачем відмовлено, посилаючись на те, що це право передбачено тільки для військовослужбовців у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, як вказано у Постанові Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року №284.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2007 року адміністративний позов ОСОБА_4 до 411 ЦВК ордену Червоної зірки госпіталю оперативного командування про визнання права та стягнення одноразової грошової допомоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою, як військовослужбовця інвалідність 2-ої групи якого настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, що пов'язане з виконанням службових обов'язків, згідно ст. 41 Закону України "Про загальний військовий обов'язок і військову службу", ч.2.ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" у складі грошового забезпечення, визначеного ч.2.ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" .

Стягнуто з 411 ЦВК ордену Червоної зірки госпіталю оперативного командування на користь ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу, у розмірі чотирьохрічного грошового забезпечення за останньою посадою на день звільнення 03 вересня 1999 року, у складі грошового забезпечення, визначеного ч.2.ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" з урахуванням раніше виплаченої суми.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, військова прокуратура Південного регіону України подала апеляційну скаргу, в якій апелянтом ставиться питання про скасування судового рішення в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач є інвалідом 2-ї групи, яка встановлена після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням військової служби під час виконання службових обов'язків.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має законне право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою, на підставі ст. 41 Закону України "Про загальний військовий обов'язок і військову службу", а з 01 січня 2007 року на підставі п.2 ч.1 ст. 3, ч.2. ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей".

Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

На час звільнення позивача зі служби (03 вересня 1999 року) редакція ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачала, що військовослужбовці, а також військовозобов'язані, призвані на збори, підлягають державному обов'язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов'язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до цього Закону Постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488 затверджені "Умови державного обов'язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов'язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум".

Згідно п.6 вказаної Постанови (в редакції на час звільнення позивача) - НАСК "ОРАНТА" виплачує страхові суми:

а) у разі загибелі або смерті застрахованого його спадкоємцям у розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня на час загибелі або смерті;

б) у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Виплата страхових сум, зазначених у підпунктах "а" і "б", у зв'язку за настанням страхової події провадиться за вирахуванням раніше виплачених страхових сум за цю ж саму страхову подію. При цьому страхова сума з даного виду страхування виплачується незалежно від виплат за іншими видами страхування і виплат у порядку відшкодування збитків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі вказаних норм законодавства (а також Закону України "Про Державний бюджет України на 1999 рік") отримав страхову суму в розмірі 740 грн. 60% ступеня втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою Одеської обласної дирекції НАСК "ОРАНТА" від 25 грудня 2007 року №10-09/2816.

Колегія суддів вважає необхідним зауважити, що Закони України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (ч.2 ст. 16) та "Про загальний військовий обовязок і військову службу" (ст. 41) в редакції 2006 року не підлягали застосуванню до спірних правовідносин, оскільки це суперечить ст. 58 Конституції України, яка встановлює, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, доводи позивача про порушення його права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ч.2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є безпідставними, що помилково не було встановлено судом першої інстанції.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4 та вважає необхідним відмовити в їх задоволенні.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 202 КАС України вважає необхідним, скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог до 411 ЦВК ордену Червоної зірки госпіталю оперативного командування про визнання права та стягнення одноразової грошової допомоги.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.3 ч.1 ст. 198; ст. 202; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової прокуратури Південного регіону України -задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2007 року -скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог до 411 Центрального військового клінічного ордену Червоної зірки госпіталю оперативного командування про визнання права та стягнення одноразової грошової допомоги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через пять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:/підпис/Л ОСОБА_1

Суддя:/підпис/ОСОБА_2

Суддя:/підпис/ОСОБА_3