Справа № 2-а-5276/11/1470
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2012-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2012 р.Справа № 2-а-5276/11/1470

Категорія:10.2.1Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2011 року у справі за позовом управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центральному районі м. Миколаєва про зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2011 року управління Пенсійного фонду (далі УПФ) України в Центральному районі м. Миколаєва звернулося до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (далі ВВДФСС від НВВ) України в Центральному районі м. Миколаєва про зобовязання прийняти до заліку та включити в акт звірки суму виплаченої пенсії по інвалідності в розмірі 3 642 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що у період з липня по грудень 2010 року відповідач приймав та відшкодовував суму витрат на виплату та доставку пенсії по інвалідності гр. ОСОБА_4, однак у період з січня по червень 2011 року він відмовився від цього відшкодування, посилаючись на те, що йому було подано свідомо неправдиві відомості про страховий випадок. На думку позивача, ця відмова є безпідставною.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що вважає його необгрунтованим.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, УПФ України в Центральному районі м. Миколаєва подало апеляційну скаргу, в якій апелянтом ставиться питання про скасування судового рішення в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає змісту прав УПФ України щодо відшкодування понесених ним витрат. Так, у разі незгоди на підписання актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків вимоги про стягнення мають вирішуватися у судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції, а не шляхом предявлення вимог про зобовязання підписання актів звірки (оскільки правило підписання Фондом актів звірків розраховано на відсутність спору), у звязку з чим, у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", "Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04 березня 2003 року №5-4/4 (далі Порядок №5-4/4).

В апеляційній скарзі УПФ України в Центральному районі м. Миколаєва вказується, що позовні вимоги щодо зобовязання включити в акт звірки та прийняти до заліку витрати на виплату та доставку щомісячної адресної допомоги до пенсії є цілком правомірними, що помилково не було встановлено судом першої інстанції.

Колегія суддів не приймає до уваги зазначені доводи апелянта та вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків передбачений ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Відповідно до ст. 21 вказаного Закону позивач зобов'язаний у встановленому Законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, в тому числі пенсії по інвалідності від трудового каліцтва або професійного захворювання та пенсії по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, при настанні страхового випадку.

Державна адресна допомога, яка встановлена постановою Кабінету Міністрів України №265 від 26 березня 2008 року "Деякі питання пенсійного забезпечення громадян", не передбачена у вказаному переліку соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 року за №5-4/4 затверджено Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Пунктом 4 вказаного Порядку передбачено перелік виплат, які відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України, а саме:

- сума основного розміру пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання;

- щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію;

- допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищевказану пенсію;

- сума витрат Пенсійного фонду України з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

В цьому переліку відсутня щомісячна державна адресна допомога та витрати по її доставці.

Таким чином, суд першої дійшов вірного висновку про те, що державна адресна допомога не входить до переліків соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків і, тому, вимоги апелянта щодо її відшкодування є необгрунтованими.

Жодної обставини, яка би вказувала на неправильність цих висновків суду першої інстанції апелянт не наводить, фактично, апеляційна скарга тотожна адміністративному позову, доводи якого повно і всебічно проаналізовані судом першої інстанції.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через пять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:/підпис/Л ОСОБА_1

Суддя:/підпис/ОСОБА_2

Суддя:/підпис/ОСОБА_3