Справа № 621/709/16-а
Суддя: Нестерцова Н. В.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № № 621/709/16-а
Провадження № 2-а/621/18/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2016 року Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Нестерцової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Горобець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП Зміївського ВП Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження в справі,

ВСТАНОВИВ:

06.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до інспектора СРПП Зміївського ВП Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження в справі, в якому вказав, що 30.03.2016 року інспектором СРПП Зміївського ВП Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 складено відносно ОСОБА_1 постанову, серії ПС2 № 224698, про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., копію якої позивач отримав від інспектора безпосередньо на місці її складання. В постанові зазначено, що 30.03.2016 року о 02 год. 00 хв. в м. Змієві Харківської області рухаючись по вул. Харківській, 1 ОСОБА_1 проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений (червоний) сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3 Е Правил дорожнього руху України. Позивач вважав, що складена відповідачем постанова є незаконною, неконкретною, необґрунтованою та взагалі такою, яка не відповідає вимогам ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а том,у не може бути доказом в суді з наступних підстав:

- у постанові не зазначено ряд суттєвих, на його погляд, обставин: належність транспортного засобу, точне місце народження ОСОБА_1, напрямок руху автомобіля, технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, відсутні посилання на веб-сайт в мережі Інтернет, де б позивач міг ознайомитись із фіксацією його транспортного засобу під час можливого вчинення адміністративного правопорушення та ін.;

- постанова складена на підставі даних, які не підтверджуються документально письмовими доказами, фото/відео зйомкою, поясненнями учасників дорожнього руху, взагалі по справі не було складено протокол про адміністративне правопорушення, не дивлячись на те, що ОСОБА_1 не визнавав своєї вини у вчиненны правопорушення;

- у постанові містяться виправлення, а саме в пункті Правил дорожнього руху, порушення якого ставиться у вину позивачу, що є неконкретністю предявленого «обвинувачення»;

- постанова скріплена печаткою «Відділення ДАІ з обслуговування Первомайського району», в той же час, лейтенант поліції ОСОБА_2 зазначений в оскаржуваній постанові інспектором СРПП Зміївського ВП Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області;

- у постанові не зазначено належність транспортного засобу, яким ОСОБА_1 керував, а також докази того, що він керував саме зазначеним у постанові автомобілем, оскільки він не має у власності автомобіль Audi A6;

- постанова є не логічною і викладені в ній обставини є неправдивими.

Всі вказані обставини роблять постанову не конкретною, а тому такою, що не може бути прийнятою до уваги.

ОСОБА_1 вказав, що дійсно 30.03.2016 року близько 02 год. 00 хв. він керував належним, згідно технічного паспорту, ОСОБА_3 автомобілем Audi A6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в м. Змієві Харківської області по вул. 50 років Комсомолу (нині вул. Залізнична), рухаючись з центра м. Змієва. По напрямку свого руху він проїжджав регульований пішохідний перехід, який перетинав на зелене світло світлофора. Після цього, за адресою Харківська обл., м. Зміїв, вул. Залізнична, поблизу буд. 61а, його наздогнав спец. автомобіль патрульної служби, внаслідок чого позивач був змушений зупинитися. До ОСОБА_1 підійшов один із співробітників СРПП та запитав документи, при цьому, ніхто із робітників поліції, зокрема, особа, яка запитала документи, не представлялися та не показували свої документи, а також не повідомили причину зупинки. Позивач показав своє водійське посвідчення та технічний паспорт на автомобіль Audi A6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Після цього, до місця зупинки підїхав ще один спец. автомобіль патрульної служби, звідки вийшов співробітник поліції та зазначив, що ОСОБА_1 порушив Правила дорожнього руху, а саме проїхав на заборонений (червоний) сигнал світлофора регульований пішохідний перехід. Проти вказаних тверджень ОСОБА_1 заперечував, зазначав, що рухався виключно на сигнал світлофора, який дозволяє рух в його напрямку, а саме на зелене світло. Прохання позивача надати документальне підтвердження, в тому числі фото/відео матеріали, начебто вчинення ним адміністративного правопорушення, були залишені без задоволення, зокрема, співробітник поліції вказав, що всі матеріали за потреби будуть надані в суді. При цьому, не було предявлено жодного технічного засобу, яким можливо б було зафіксувати та підтвердити «обвинувачення» на адресу позивача з боку інспектора СРПП, а також не надано будь-яких документів, що вказаний засіб пройшов технічну повірку та його використання відповідає вимогам чинного законодавства. Після цього, ОСОБА_1 було запрошено до автомобілю патрульної служби, де вже і було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення. Позивач поцікавився, де він може відобразити свої заперечення проти накладення на нього адміністративного стягнення, на що відповідач повідомив, що протоколи по даним справам не складаються, а виноситься одразу постанова. Крім того, ОСОБА_1 стверджував, що коли він проїжджав регульований пішохідний перехід, він не бачив жодного спец. автомобіля, будь-яких проблискових маячків. Про даний факт позивач також повідомив інспектора СРПП, на що останній відповів, що дійсно всі спец. сигнали не були ввімкнені, машина заглушена, інакше у них би «розрядився» акумулятор. Також, при фіксуванні «вчинення правопорушення» та складанні постанови про накладення адміністративного стягнення, були відсутні свідки. Під час складання постанови про накладення адміністративного стягнення, тобто в момент виявлення «правопорушення», ОСОБА_1 не було розяснено права, передбачені ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ст. 63 Конституції України.

Посилаючись на норми діючого законодавства, а також обставини, викладені вище, ОСОБА_1 просив скасувати постанову інспектора СРПП Зміївського ВП Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_2, серії ПС2 № 224698, від 30.03.2016 року про накладення на нього ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.; Провадження по справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні адміністративного позову наполягав, посилаючись на обставини, викладені в ньому.

Відповідач інспектор СРПП Зміївського ВП Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розписками про отримання судових повісток, заперечень проти адміністративного позову ОСОБА_1 та заяв про розгляд справи за його відсутності, не надавав.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 6 ст. 12 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку:

З копії постанови у справі про адміністративне правопорушення, серії ПС2 № 224698, складеної 30.03.2016 року інспектором СРПП Зміївського ВП Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_2, вбачається, що 30.03.2016 року о 02 год. 00 хв. в м. Змієві Харківської області рухаючись по вул. Харківській, 1 ОСОБА_1 проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений (червоний) сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3 Е Правил дорожнього руху України. Вказаною постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на останнього накладено штраф у розмірі 425 грн. /а.с. 4/.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, яке полягає, зокрема, у порушенні правил проїзду перехресть, проїзд на заборонний сигнал світлофора, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

13.11.2015 року набрав чинності Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», яким передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Крім того, вказаним Наказом визначено форму Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Складена 30.03.2016 року інспектором СРПП Зміївського ВП Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 постанова, серії ПС2 № 224698, не відповідає формі, затвердженій вказаним вище Наказом від 07.11.2015 року.

Отже, судом встановлено, що при складанні оскаржуваної постанови інспектором Бєлєнко В.О. не наведено жодних фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку він встановив наявність адміністративного правопорушення, винність ОСОБА_1 в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім того, відповідачем при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення від 30.03.2016 року права та обовязки, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення, положеннями ст. 63 Конституції України, ОСОБА_1 не розяснювалися, що є суттєвим порушенням процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які стосуються інтересів конкретної особи, вирішуються адміністративними судами за місцем проживання /перебування, знаходження/ позивача.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в звязку з відсутністю в діях особи події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств та організацій.

Згідно зі ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Статтею 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень, зокрема, скасовує постанову і закриває справу.

З огляду на вищевикладене, враховуючи порушення інспектором Бєлєнко В.О. вимог ст. ст. 251, 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не надання жодних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, окрім постанови у справі про адміністративне правопорушення від 30.03.2016 року, яку суд розцінює як неналежний доказ відповідного порушення позивачем конкретних Правил дорожнього руху, а тому вважає його винність в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, недоведеною, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу даного правопорушення.

При цьому, суд зважає на те, що зазначені вище посилання позивача у виправдання своїх дій не знайшли свого спростування в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладені обставини і висновки суду про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також той факт, що інспектор Бєлєнко В.О., в порушення ст. 71 КАС України, не довів вину позивача, суд вважає необхідним задовольнити позовні в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1

Вимоги ОСОБА_1 про закриття провадження в справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 162 КАС України, суд позбавлений таких повноважень.

Тому, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 6-8, 17-19, 69-71, 128, 158-163 КАС України, ст.ст. 1, 2, 9, 23, 122, 251, 256, 268, 288, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП Зміївського ВП Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження в справі задовольнити частково.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 224698, винесену 30 березня 2016 року відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення старшим інспектором СРПП Зміївського ВП Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 скасувати.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий: