Справа № 826/25239/15
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

30 травня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Оксененка О.М.

Федотова І.В.,

при секретарі: Нікітіній А.В.

за участю:

представника позивача Зорич Г.А.,

представника відповідача Зломиноги Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Оболонському районі ГУ ДФС у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Реал-Контакт» до Державної податкової інспекції у Оболонському районі ГУ ДФС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Реал-Контакт», звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Оболонському районі ГУ ДФС у м.Києві від 29 жовтня 2015 року №, №, №, № .

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 березня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала і просила її задовольнити, в той час, як представник позивача проти цього заперечувала, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що з 11.08.2015 по 08.09.2015 Державною податковою інспекцією у Оболонському районі ГУ ДФС у м.Києві проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Реал-Контакт» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період 01.07.2012 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено акт від 29.09.2015 року № 875/22-04/31815960.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем 29 жовтня 2015 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу за порушення п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6, 201.1, 200.1, 200.2, 201.10 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" всього в сумі 3442078,50 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 2294719 грн.; штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 1147359,50 грн.;

- № , яким позивачу за порушення п.п. 138.1.1, 138.8.1, 138.10.5, 139.1.9, 141.1 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток" всього в сумі 19845825,50 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 1323055 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 661527,50 грн.;

- №, яким позивачу за порушення п.п. 185.1, 188.1, 198.1, 198.2, 198.3, 198.6, 201.1, 200.1, 200.2, 201.10 ПК України зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість всього в сумі 280000 грн., в тому числі за грудень 2014 в сумі 280000 грн.;

- №, яким до позивача за порушення п.п. 2.8, 3.5 Положення про ведення касових операцій від 15.12.2004 № 637 застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1560 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, Товариство з обмеженою відповідальністю «Реал-Контакт» звернулося до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач довів належним чином наявність права на формування податкового кредиту по операціях з контрагентами та підтвердив достатніми доказами витрати господарської діяльності, в той час, як відповідач, як суб'єкт владних повноважень, правомірності своїх дій не довів.

Колегія суддів погоджує такий висновок суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як роз»яснив Вищий адміністративний суд України в листі від 02.06.2011р. №742/11/13-11, судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Так, п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України).

Отже, формування платником податку витрат, що приймають участь у визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, допускається за умови підтвердження відповідних сум належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а також використання отриманого товару у власній господарській діяльності.

Крім того, відповідно до п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 статті 196 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі, коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно п. 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Отже, платник податку має право формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

В свою чергу, згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Законодавством визначений такий порядок формування валових витрат та податкового кредиту, за яким платник податку має право на включення до складу валових витрат та податкового кредиту суми не будь-яких витрат, здійснюваних як компенсація вартості товарів, а тільки тих, які придбаваються таким платником податку для їх подальшого використання безпосередньо у власній господарській діяльності, направленої на отримання доходу.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, тобто, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Реал-Контакт» (Замовник) та ПП «Пром-Тех-Снаб» (Виконавець) укладено Договір від 20.03.2014р. № 20-03-2014-01 та додатки до нього.

Відповідно до п.1.1. Договору Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання вчасно та якісно встановити на об'єкті Замовника погоджену сторонами систему кондиціювання, а Замовник зобов'язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх вартість. Об'єм, перелік робіт та перелік обладнання, що поставляється Виконавцем, визначається п. 1.1.-1.5. Договору та додатками до нього.

Відповідно до п. 3.4. Договору передача робіт Виконавцем і прийняття їх Замовником здійснюється комісією, яка складається із уповноважених представників Сторін та оформляється Актом здачі-приймання виконаних робіт, підписаним з обох Сторін.

Відповідно до п. 4.1. Договору Виконавець забезпечує гарантійне обслуговування виконаних робіт (встановлених виконавцем систем кондиціювання та їх складових) протягом 12 місяців з моменту підписання сторонами Акту здачі-прийняття робіт.

Додаткові умови гарантійного зобов'язання вказуються в гарантійному талоні, який видається одночасно з підписанням актів здавання-приймання робіт (п. 4.33 Договору).

На підтвердження реальності виконання зазначеного Договору позивачем до перевірки було надано ряд актів здачі-приймання виконаних робіт за період 31.07.2014р. по 30.09.2014р., належним чином завірені копії гарантійних талонів на кліматичну техніку, копії платіжних доручень, копії податкових накладних. З актів здачі-приймання робіт за договором від 20.03.2014р. № 20-03-2014-01 вбачається зміст та обсяг господарських операцій, що були вчинені ПП «Пром-Тех-Снаб» під час монтажу систем кондиціонування, а також кількість і ціну обладнання і робіт, що були використані для монтажу систем кондиціонування. Акти підписані уповноваженими особами сторін договору без зауважень та скріплені печатками юридичних осіб.

Вказані акти не були прийняті відповідачем, як належні докази формування показників податкової звітності, з огляду на те, що по формі дані акти не відповідали Наказу Міністерства регіонального розвитку від 04.12.2009 № 554.

Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, вказаний Наказ Міністерства регіонального розвитку і торгівлі № 554 від 04.12.2009р. втратив чинність 20.01.2014р., тобто до моменту виникнення спірних правовідносин.

При цьому, форма № КБ-2В «Акт приймання виконаних будівельних робіт» та форма № КБ-3 «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати» застосовуються при виконанні будівельних робіт.

Відповідно до Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011р., будівельні роботи - роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту.

Таким чином, оскільки роботи з монтажу систем кондиціонування не проводилися під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, обов'язок виконавця складати акти виконаних робіт № КБ-2В відсутній.

Посилання контролюючого органу на те, що до перевірки не надано інформації та документального підтвердження: 1)транспортування будівельних матеріалів (товарно-транспортних накладних, маршрутних листів, не встановлено пункту навантаження та розвантаження матеріалів); 2) доказів зберігання будівельних матеріалів (відповідальних осіб за збереження товару); 3) щодо відповідальних осіб, які отримували та відвантажували будівельні матеріали; 4) щодо осіб, які виконували будівельно-монтажні роботи (до перевірки не надано журналу вступного інструктажу з охорони праці); 5) Сертифікатів якості (згідно наданих до перевірки документів не встановлено виробника систем кондиціонування), судом відхилено з огляду на те, що, як було зазначено віище, відсутній факт виконання будівельних робіт, відповідно, транспортування будівельних матеріалів не здійснювалось.

Крім того, умовами Договору від 20.03.2014р. № 20-03-2014-01 передбачено, що ПП «Пром-Тех-Снаб» виконує роботи з влаштування систем кондиціонування власними силами та засобами, внаслідок чого у позивача відсутній обов'язок зберігання документів, які підтверджують перевезення обладнання та матеріалів, необхідних для встановлення кондиціонерів.

Також, суд звертає увагу, що податковий орган в акті перевірки посилається на інші акти перевірок ПП «Пром-Тех-Снаб», якими встановлені певні порушення ПП «Пром-Тех-Снаб» норм податкового законодавства, проте, за наслідками складання таких актів податковими органами ППР не виносились.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податків» від 17 липня 2015 року № 655- VIII внесено зміни до Податкового кодексу України та пункт 86.7 доповнено абзацом п'ятим такого змісту: «Контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу».

За таких обставин, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про недоведеність безтоварності господарських правочинів між позивачем та ПП «Пром-Тех-Снаб»

Крім того, між ТОВ «Реал-Контакт» (Покупець) та ТОВ «Економікс» (Постачальник) укладено договір купівлі-продажу від 05.08.2014 року №810 та додатки до нього.

У відповідності до умов цього Договору Постачальник зобов'язується поставляти Покупцеві Товар - пиломатеріали обапол, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити Товар у відповідності до положень цього Договору.

Асортимент, загальна кількість, вартість Товару, що поставляється згідно цього Договору, визначається в узгоджених сторонами Специфікаціях, які є невід'ємною частинного даного Договору.

На підтвердження реальності даного Договору позивачем надані податкові та видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення..

Як підстава для неприйняття наданих до перевірки документів в якості належних доказів правомірності формування показників податкової звітності, контролюючим органом зазначено, що відповідно до товарно-транспортних накладних, автомобільним перевізником значиться ТОВ «Економікс», водій ОСОБА_5, однак податковим органом встановлено відсутність трудового договору з водієм ОСОБА_5, що, на думку податкового органу, свідчить про непідтвердження надання послуг з вантажних перевезень.

На погляд судової колегії, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено такі доводи відповідача з огляду на те, що, навіть, за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання певних порушень податкової дисципліни, відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Крім того суд зазначає, що Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. № 363 затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, статтею 1 яких встановлено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податковий кредит за наслідками господарських взаємовідносин з ТОВ "Економікс" сформований позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, стосовно яких жодних зауважень в акті перевірки не зазначено, як не містить акт перевірки зауважень і до оформлення видаткових накладених, а також змісту та обсягу господарських операцій, що вказані в даних первинних документах.

Крім того, між позивачем (Поклажодавець) та ТОВ «Книжкова біржа» (Зберігач) укладено договір зберігання від 04.01.2014 року № 04/01-14, відповідно до п. 1.1. якого Поклажодавець передає Зберігачу, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання майно - документи Поклажодавця, строк зберігання яких відповідно до законодавства України не закінчився, за актами приймання-передачі, відповідно до переліку, визначеного в них. Акти приймання-передачі майна на відповідальне зберігання є невід'ємними додатками до даного Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору строк зберігання починається від дати передачі майна від Поклажодавця до Зберігача відповідно до Акту приймання-передачі майна на зберігання та закінчується датою повернення майна Поклажодавцю. Строк зберігання становить 1 рік з дати отримання майна Зберігачем. Інший строк зберігання може встановлюватись сторонами в додатках до даного Договору.

До перевірки позивачем було надано акт приймання-передачі документів №1 від 05.01.2014 року, за яким позивачем до ТОВ «Книжкова біржа» було передано на зберігання 135 одиниць документації, а саме: прибуткові документи, податкові накладні, вихідні акти, договори, тощо, а, згідно акта надання послуг № 1169, ТОВ «Книжкова біржа» завершено відповідальне зберігання документів 31.12.2014р., таким чином вбачається, що період зберігання архівної документації тривав з 05.01.2014р. по 31.12.2014р.

При цьому, посилання відповідача на відсутність акта приймання передачі документів щодо повернення архівної документації від ТОВ «Книжкова біржа» спростовуються наявною в матеріалах справи належним чином завіреною копією такого акта (т.1, а.с. 237).

Крім того, враховуючи положення податкового законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що, оскільки, пунктом 44.3 ПК України визначений обов»язок платників податків забезпечувати зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, позивач правомірно відніс до витрат кошти в сумі 1400000 грн. за договором відповідального зберігання документів.

Крім того, між ТОВ «Компанія з управління активами «Про Капітал Ессет Менеджмент», яке діє від свого імені і за рахунок активів Закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Капітал» (Позикодавець) та ТОВ «Реал-Контакт» (Позичальник) укладено Договір відсоткової позики від 17.04.2014 року № К(П)-17/04-3 та додаткові угоди до нього.

Відповідно до п.1.1. Договору «Позикодавець» передає у власність «Позичальнику» грошові кошти в розмірі, установленому Договором, а «Позичальник» зобов'язується повернути їх «Позикодавцю», а також сплатити відсотки в розмірі та порядку, встановлених Договором.

Загальна сума позики становить 46 926 000,00 грн., строк повернення позики - 17.04.2019 року, додатковою угодою до цього Договору визначено, що Позичальник зобов'язаний сплачувати відсотки у розмірі 35 % річних від суми позики.

Відповідно до Договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ-3 від 26.11.2014р. грошові кошти у сумі 43 525 779,50 грн. (частину отриманої позики) позивач витратив на придбання акцій ПАТ «Еліт Інвест Проект».

Позивачем враховано у складі витрат Декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік відсотки, сплачені за користування відсотковою позикою ТОВ «КУА «Про Капітал Ессет Менеджмент» ЗНВПІФ «Капітал», яку витрачено на придбання цінних паперів емісії ПАТ «Еліт Інвест Проект», всього у сумі 1 039 066,84 грн.

Відповідач вважає, що позивачем неправомірно віднесено до витрат зазначені кошти, оскільки, вони не пов'язані з господарською діяльністю позивача, а також, враховуючи те, що рішенням Національної комісії з цінних паперів та Фондового Ринку від 6 серпня 2015 № 1232 зупинено з 07.08.2015 торгівлю цінними паперами ПАТ «Еліт Інвест Проект» на будь-якій фондовій біржі на термін до 06.12.2015, а також те, що ТОВ «КУА «Про Капітал Ессет Менеджмент» ЗНВПІФ «Капітал» є одним із засновників ТОВ «Реал-Контакт», частка якого становить 10,6 %, у зв'язку з чим прослідковується пов'язаність ТОВ «КУА «Про Капітал Ессет Менеджмент» ЗНВПІФ «Капітал» та ТОВ «Реал-Контакт», що може впливати на прийняття управлінських рішень в здійсненні фінансово-господарських відносин.

Відхиляючи доводи відповідача в цій частині, суд першої інстанції виходив з наступного.

Так, акції ПАТ «Еліт Інвест Проект» були придбані позивачем за договором №БВ-3 в листопаді 2014 року, а рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про зупинення торгівлі цінними паперами прийнято в серпні 2015 року.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 4 липня 2011 р. (справа № 21-68а11), до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку. У зв'язку з цим віднесення до валових витрат суми відсотків, сплаченої за користування кредитними коштами, витраченими на купівлю цінних паперів, є правомірними.

Щодо пов»язаності осіб суд виходив з такого.

Відповідно до пп.14.1.159 п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України пов'язані особи - юридичні та/або фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв: для юридичних осіб:

- одна юридична особа безпосередньо та/або опосередковано (через пов'язаних осіб) володіє корпоративними правами іншої юридичної особи у розмірі 20 і більше відсотків;

- одна і та сама юридична або фізична особа безпосередньо та/або опосередковано володіє корпоративними правами у кожній такій юридичній особі у розмірі 20 і більше відсотків;

- одна і та сама юридична або фізична особа приймає рішення щодо призначення (обрання) одноособових виконавчих органів кожної такої юридичної особи;

- одна і та сама юридична або фізична особа приймає рішення щодо призначення (обрання) 50 і більше відсотків складу колегіального виконавчого органу або наглядової ради кожної такої юридичної особи;

- принаймні 50 відсотків складу колегіального виконавчого органу та/або наглядової ради кожної такої юридичної особи складають одні і ті самі фізичні особи;

- одноособові виконавчі органи таких юридичних осіб призначені (обрані) за рішенням однієї і тієї самої особи (власника або уповноваженого ним органу);

- юридична особа має повноваження на призначення (обрання) одноособового виконавчого органу юридичної особи або на призначення (обрання) 50 і більше відсотків складу колегіального виконавчого органу або наглядової ради;

- сума всіх кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги від однієї юридичної особи та/або кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги від інших юридичних осіб, гарантованих однією юридичною особою, стосовно іншої юридичної особи перевищує суму власного капіталу більше ніж у 3,5 рази (для фінансових установ та компаній, що провадять виключно лізингову діяльність, - більше ніж у 10 разів). При цьому сума таких кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги та власного капіталу визначається як середнє арифметичне значення на початок та кінець звітного періоду).

Як установлено самим податковим органом, ТОВ «КУА «Про Капітал Ессет Менеджмент» ЗНВПІФ «Капітал» являється одним із засновників ТОВ «Реал-Контакт» з часткою всього 10,6 %, тому висновки в цій частині не відповідають вимогам ПК України, як наслідок, правильно не прийняті судом першої інстанції до уваги.

Крім того, між ТОВ «Реал-Контакт» (Орендар) та ТОВ «Укропткульттовари» (Орендодавець) укладено договір оренди від 28.02.2014р. № ОТ 1024, відповідно до п.1.1. якого, Орендодавець зобов'язується передати в оперативну оренду, а Орендар зобов'язується прийняти, згідно умов цього Договору, нерухоме майно.

Відповідно до п.2.2. Договору передача нерухомого майна здійснюється за Актом прийому передачі.

Відповідно до п.4.7. Договору встановлено, що протягом трьох календарних місяців з дати підписання цього Договору, Орендар зобов'язується перерахувати Орендодавцеві гарантійний платіж в розмірі 8333333,33 грн. в тому числі, ПДВ в розмірі 1666666,67 грн., а разом 10000000 грн.

Гарантійний платіж буде утримуватись Орендодавцем протягом дії цього договору як забезпечення сплати Орендарем орендної плати та виконання інших обов'язків за цим Договором. Проценти по гарантійному платежу не нараховуються. Гарантійний платіж буде повернено Орендарю протягом 28 днів після закінчення цього Договору при умові виконання Орендарем усіх вимог п. 4.1. цього Договору (п. 4.8. Договору).

Відповідно до п.4.9. Договору Гарантійний платіж підлягає поверненню Орендарю тільки при припиненні дії цього Договору, відповідно до п.2.3. Договору та після виконання Орендарем наступних умов: 1) сплата всієї заборгованості по орендній платі та іншим платежам за цим Договором; 2) виконання всіх зобов'язань перед Орендодавцем; 3) сплата всіх витрат за можливий ремонт та прибирання, що передбачені цим Договором.

На виконання умов даного договору ТОВ «Реал - Контакт" здійснено оплату гарантійного платежу відповідно до платіжних доручень та виписано податкові накладні, які надавались позивачем та були досліджені під час перевірки.

В матеріалах справи наявний Акт приймання передачі нерухомого майна, інженерних мереж, укладений відповідно до договору оренди від 28.02.2014р. № ОТ 1024 та копії актів надання послу.

Основним видом діяльності ТОВ «Реал-Контак» є здача в суборенду приміщень в будівлях м.Києва, які на ринку нерухомого майна функціонують як бізнес-центри. Внаслідок належного утримання та функціонування зазначених приміщень позивач отримує прибуток.

Разом з тим, в апеляційній скарзі відсутні доводи апелянта щодо неправомірності правовідносин за вказаним Договором та помилковості висновків суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надано належну оцінку первинним документам позивача у їх сукупності, які підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, та встановлено умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів позивача.

При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством України на сторону господарських операцій - покупця товару (робіт, послуг), який є платником податків, не покладено обов'язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії постачальників товару (послуг) зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту.

Водночас, лише достовірне встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови в праві на валові витрати та праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на доказах, що відповідають критеріям, визначеним у статті 70 Кодексу, тобто бути належними, допустимими і достовірними.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в рішеннях від 05.10.2015р. (справа №К/9991/44826/12), від 21.09.2015р. (справа №К9991/35087/12) та від 15.09.2015р. (справа №К/800/13763/14).

Крім того, відповідно до статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Як було зазначено, на момент здійснення спірних господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців із зазначенням керівника та видів діяльності.

Крім того, чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

В разі порушення контрагентом податкової дисципліни, відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи. Чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми витрат до валових витрат та суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Суд вважає, що висновки відповідача повністю ґрунтуються на сумнівах та припущеннях, що є неприпустимим у податкових правовідносинах, які не доведені у встановленому порядку і які суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв з огляду на положення частини другої статті 71 КАС України, відповідно до якої, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Оскільки, ухвалою від 12.05.2016 року відповідачу було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до винесення рішення, він підлягає стягненню за ухвалою суду.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Оболонському районі ГУ ДФС у м.Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 березня 2016 року - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м.Києві несплачений при поданні апеляційної скарги судовий збір в сумі 94 159 (дев'яносто чотири тисячі сто п'ятдесят дев'ять) грн. 91 (дев'яносто одна) коп. на рахунок - 1007, код ЄДРПОУ - 38004897, МФО банку - 820019, отримувач - УДКСУ у Печерському районі, банк - ГУДКСУ у м. Києві, Код класифікації доходів бюджету 22030101.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Ухвала в повному обсязі складена 01 червня 2016 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді О.М.Оксененка

І.В.Федотов

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Федотов І.В.

Оксененко О.М.