Справа № 810/999/16
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2016-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2016 року (12:33) м. Київ 810/999/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., за участю секретаря судового засідання Касьянової О.В., позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Суть спору: ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправними та незаконними дії Головного управління Національної поліції в Київській області щодо безпідставного звільнення ОСОБА_1 за пп.5 п.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- визнати невірним формулювання причин звільнення ОСОБА_1 за пп.5 п.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- зобовязати Головне управління Національної поліції в Київській області змінити формулювання звільнення ОСОБА_1, вказавши формулювання звільнення за пп.2 п. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) у наказі № 108 о/с від 11.03.2016;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на корить позивача грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на день звільнення, а саме 73 200,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що наказом Головного управління Національної поліції в Київській області № 108 о/с від 11.03.2016 за наслідками проведеної атестації його було звільнено з посади інспектора-чергового Фастівського відділення поліції Васильківського відділу Головного управління Національної поліції в Київській області з підстав, визначених п.5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність).

Проте, позивач не погоджується з формулюванням підстави його звільнення, яка зазначена в наказі № 108 о/с від 11.03.2016.

Так, зокрема, позивач зазначив про те, що ним було подано до Фастівського відділення поліції Васильківського відділу Головного управління Національної поліції в Київській області рапорт від 01.03.2016 про звільнення його зі служби в поліції у звязку з хворобою (саркоідоз легенів), яка унеможливлює його подальше перебування на службі в органах Національної полії України. Позивач зазначив про те, що наявність відповідної хвороби підтверджується відповідними документами, що були долучені до його рапорту про звільнення. У звязку з цим, позивач вважає, що єдиною підставою його звільнення в даному випадку є саме його хвороба.

Крім того, позивач зауважив про те, що під час проходження атестування ним було набрано достатню кількість балів за професійний тест та за тест на загальні здібності, що, на думку позивача, свідчить про його відповідність займаній посаді. У звязку з цим, позивач не погоджується з висновками атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Київській області про його службову невідповідність.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що під час проведення атестування ОСОБА_1 не було набрано достатньої кількості балів за професійний тест та за тест на загальні здібності та навички.

Крім того, відповідач зазначив про те, що атестаційною комісією було проведено співбесіду з позивачем та досліджено відповідні документа щодо позивача, та встановлено, що ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді, що, на думку відповідача, свідчить про правомірність прийняття наказу № 108 о/с від 11.03.2016 про його звільнення через службову невідповідність.

Також, відповідач вказав на те, що у випадку наявності в ОСОБА_1 сумнівів щодо кваліфікації членів атестаційної комісії, він мав право заявити відвід голові та членам атестаційної комісії, проте таким правом він не скористався, що на думку відповідача, свідчить про відсутність у позивача сумнівів щодо компетентності членів такої комісії.

Крім того, відповідач зауважив про те, що свідоцтво про хворобу № 144/З позивача, в якому зафіксовано його непридатність до військової служби у мирний час, було видано позивачу військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Київській області» лише 26.02.2016, у той час як рішення атестаційної комісії про службову невідповідність ОСОБА_1 було прийнято 10.02.2016. У звязку з цим, відповідач вважає, що ним було вірно вказано в наказі № 108 о/с від 11.03.2016 підставу звільнення позивача.

Присутній у судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, з 20.12.1993 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 в органах Національної поліції на посаді інспектора-чергового Фастівського відділення поліції Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, що підтверджується послужним списком позивача та трудовою книжкою БТ-ІІ № 2621610 від 04.09.1989.

16 вересня 2015 року Кабінет Міністрів України у звязку з прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про Національну поліцію» постановив ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ та утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції України.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 07.11.2015 № 1 о/с відповідно до пунктів 9 та 12 Розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 (М-027878), як прибулого з Міністерства внутрішніх справ України, призначено з присвоєнням спеціального звання майора міліції в порядку переатестування на посаду інспектора-чергового Фастівського відділенні поліції Васильківського відділу Головного управління Національної поліції в Київській області.

18.11.2015 наказом Головного управління Національної поліції в Київській області № 10 було затверджено Положення про атестаційну комісію Головного управління Національної поліції в Київській області.

23.11.2015 Головним управлінням Національної поліції в Київській області прийнято наказ № 16 про проведення атестування поліцейських Головного управління Національної поліції в Київській області та створення атестаційних комісій згідно з додатками 1-4 до наказу.

Як вбачається зі змісту вказаного наказу, управлінню кадрового забезпечення ГУ НП в Київській області доручено скласти списки поліцейських, які підлягають атестуванню; скласти атестаційні листи на поліцейських.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 21.12.2015 № 68 внесено зміни до наказу від 23.11.2015 № 16 в частині створення та затвердження персонального складу атестаційних комісій Головного управління Національної поліції в Київській області.

Судом встановлено, що на виконання наказу ГУ НП в Київській області від 23.11.2015 № 16 з урахуванням відповідних змін, у складі ГУ НП в Київській області були створені Атестаційні комісії 1-6, персональний склад яких затверджений додатками 1-6 до наказу ГУ НП в Київській області від 21.12.2015 № 68.

З матеріалів справи вбачається, що 10.02.2016 Атестаційною комісією № 6 ГУ НП в Київській області за результатами співбесіди з позивачем було прийнято рішення, оформлене протоколом № 15.00003139.0013605, про його невідповідність займаній посаді, і рекомендовано звільнити ОСОБА_1 зі служби в поліції через службову невідповідність.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Київській області із заявою про направлення його на медичний огляд.

Судом встановлено, що 19.02.2016 т.в.о. начальника УКЗ ГУНП в Київській області було видано позивачу направлення на медичний огляд до військово-лікарської комісії ГУ НП в Київській області.

За результатами проходження медичного огляду 26.02.2016 Військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Київській області» було видано позивачу свідоцтво про хворобу № 144/3в, зі змісту якого вбачається, що позивач непридатний до служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2016 позивачем було подано до Головного управління Національної поліції в Київській області рапорт, у якому ОСОБА_1 просив відповідача звільнити його зі служби в Національній поліції, у звязку із хворобою. До вказаного рапорту позивачем було долучено свідоцтво про хворобу № 114/3в від 26.02.2016.

Вказаний рапорт був поданий позивачем через Фастівське відділення Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області та прийнятий вказаним відділенням 01.03.2016, про що свідчить підпис начальника Фастівського ВП ГУНП України в Київській області на вказаному рапорті.

Допитаний судом в якості свідка старший інспектор Фастівського відділення поліції Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 підтвердив факт прийняття від позивача 01.03.2016 рапорту на звільнення зі служби через хворобу, до якого було додано свідоцтво про хворобу.

Свідок повідомив, що після цього ним був складений проект подання про звільнення ОСОБА_1 за хворобою та направлений до Головного управління Національної поліції у Київській області.

З матеріалів справи вбачається, що 16.03.2016 Головним управління Національної поліції в Київській області було прийнято наказ № 108 о/с, яким ОСОБА_1 відповідно до пункту 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність) було звільнено зі служби в поліції у запас Збройних сил України (з постановкою на військовий облік).

Судом встановлено, що підставою для звільнення позивача слугував атестаційний лист ОСОБА_1 б/н від 10.02.2016 з висновками Атестаційної комісії про службову невідповідність позивача.

Не погоджуючись з формулюванням підстави звільнення, яка була зазначена відповідачем у наказі № 108 о/с від 16.03.2016, позивач звернувся до суду з позовом про визнання неправомірними дій відповідача, зобовязання вчинити певні дії та стягнення, з приводу чого суд зазначає наступне.

02.07.2015 Верховна Рада України прийняла Закон України «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VІІІ), який набрав чинності 07.11.2015

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 580-VІІІ поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону № 580-VІІІ призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Частиною 1 ст. 77 № 580-VІІІ Закону встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв'язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв'язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Отже, з огляду на вищевказане, суд вбачає за доцільне зазначити про те, що ст.77 Закону № 580-VІІІ встановлює вичерпний перелік підстав звільнення особи, яка служить в органах Національної поліції України.

При цьому, однією із вищевказаних підстав для звільнення є хвороба особи, яка підтверджується висновком медичної комісії про її непридатність до служби в поліції.

Відповідно до п. 1.2 Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06.02.2001, військово-лікарська комісія - це спеціальні органи в складі лікарів-спеціалістів, які створюються в системі Міністерства внутрішніх справ з метою проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду кандидатів на службу, осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і членів їх сімей, військовослужбовців внутрішніх військ МВС України осіб цивільної молоді, які бажають вступити до навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ, Міністерства оборони України (далі - кандидати до вступу на навчання), курсантів і слухачів навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і колишніх військовослужбовців.

Згідно з п. 1.3 вказаного Положення основним завданням військово-лікарської комісії є, зокрема, визначення за станом здоров'я, фізичного розвитку, а для окремих видів службової діяльності за індивідуальними психофізіологічними особливостями, придатності до служби в органах внутрішніх справ; визначення причинного зв'язку захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв у осіб рядового й начальницького складу ОВС, що проходять службу, при їх звільненні та осіб рядового і начальницького складу, що звільнилися зі служби.

Відповідно до п. 1.1 Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового складу в системі МВС України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06.02.2001 (далі-Порядок № 85), медичний огляд проводиться згідно з пунктом 1.2 Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України з метою визначення: придатності кандидатів за станом здоров'я, фізичним розвитком, а для окремих видів службової діяльності - за індивідуальними психофізіологічними особливостями до служби в органах внутрішніх справ на посадах рядового й начальницького складу. Придатності за станом здоров'я, а для окремих видів службової діяльності - і за індивідуальними психофізіологічними особливостями до служби в органах внутрішніх справ осіб рядового й начальницького складу з урахуванням вимог пункту 1.43 цього Порядку.

Пунктом 1.85 Порядку № 85 встановлено, що у свідоцтві про хворобу осіб рядового й начальницького складу та військовослужбовців викладаються обставини отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) з обов'язковим зазначенням документів, на підставі яких зроблено запис, наводяться дані об'єктивного дослідження наслідків поранення (травми, контузії, каліцтва), а також, поряд з іншими виявленими захворюваннями, повністю вказується діагноз цих наслідків.

За наявності документів, що підтверджують факт і обставини отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), залежно від того, обмежують чи не обмежують його наслідки придатність даної особи до служби, постанова ВЛК про причинний зв'язок поранення (травми, контузії, каліцтва) записується в свідоцтво про хворобу чи довідку.

Згідно з п. 1.117 Порядку № 85 свідоцтво про хворобу складається:У мирний час. На осіб рядового й начальницького складу, визнаних не придатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, не придатними для військової служби в мирний час, з обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатними до військової служби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних не придатними до подальшого навчання за станом здоров'я.

Як зазначено вище, за результатами проходження позивачем медичного огляду, військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Київській області» було видано свідоцтво про хворобу № 144/Зв від 26.02.2016.

Як вбачається зі змісту вказаного свідоцтва, під час проведення медичного обстеження позивача встановлено наступний діагноз: саркаідоз органів дихання ІІ ст., рецидивуючий перебіг ЛН І ст.; цукровий діабет ІІ тип, фаза компенсації; діабетична ангіопатія сітківки обох очей; хронічний компенсований тонзиліт; астенічний синдром на тлі супутньої патології. Вказані захворювання повязані з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Також, у вказаному свідоцтві було зазначено про те, що ОСОБА_1 непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний до служби у воєнний час.

Отже, дослідивши зазначене свідоцтво про хворобу на відповідність його вимогам Порядку № 85, суд дійшов висновку про те, що воно є належним документом, який підтверджує наявність в ОСОБА_1 хвороби, що зумовлює його непридатність до військової служби, зокрема, служби в органах Національної поліції України, у мирний час та є підставою для звільнення.

Судом було встановлено, що 01.03.2016 позивачем було подано до Головного управління Національної поліції в Київській області рапорт про звільнення, у звязку з його хворобою, до якого було додано свідоцтво про хворобу № 144/3в, видане 01.03.2016 ВКЛ ДУ «ТМО МВС України по Київській області».

Отже, станом на 01.03.2016 відповідач був проінформований про бажання позивача бути звільненим із займаної помади в поліції у звязку з хворобою.

Проте, як зазначено вище, Головним управлінням Національної поліції в Київській області було прийнято наказ від 16.03.2016 № 108 о/с про звільнення позивача відповідно до пункту 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність).

Як зазначено вище, відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що Головним управлінням Національної поліції в Київській області було правомірно зазначено в наказі від 16.03.2016 № 108 о/с в якості підстави для звільнення ОСОБА_1 його службову невідповідність, оскільки рішення атестаційної комісії, яким було встановлено відповідний факт, було прийнято 10.02.2016, у той час як рапорт позивача про його звільнення був поданий позивачем 01.03.2016, тобто пізніше.

Проте, проаналізувавши положення Закону України «Про Національну поліцію», суд дійшов висновку про те, що ані ст. 77 вказаного Закону, ані Закон України «Про Національну поліцію» в цілому, не передбачають застосування черговості під час визначення підстави для звільнення особи зі служби в поліції у тому випадку, коли встановлено існування одночасно декількох підстав для її звільнення.

Отже, за своєю правовою суттю передбачені ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» підстави для звільнення особи зі служби в поліції є самостійними та рівнозначними, а тому, на думку суду, у випадку наявності декількох підстав для звільнення особи, висновок щодо вибору підстави звільнення, яка зазначатиметься у відповідному наказі про звільнення, має здійснюватись з урахуванням відповідних обєктивних чинників.

Так, зокрема, на думку суд, такими чинниками є обставини, які зумовили виникнення відповідної підстави для звільнення та наслідки її застосування для звільненого.

Проаналізувавши таку підставу для звільнення зі служби в органах Національної поліції як хвороба, що підтверджена рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції, суд вбачає за необхідне звернути увагу на те, що вказана підстава для звільнення має певні особливості.

Так, зокрема, на думку суду, специфікою зазначеної підстави для звільнення особи зі служби в поліції є наявність у особи відповідної хвороби, яка унеможливлює проходження нею в подальшому служби в органах Національної служби України. При цьому, суд звертає увагу на те, що хвороба в даному є обєктивним чинником, який не залежить від особистого бажання особи, що звільняється, та її субєктивних уявлень про стан свого здоровя, зокрема, наявність у особи на момент звільнення хвороби, яка робить її непридатною до служби.

Суд звертає увагу на те, що в рапорті від 01.03.2016 ОСОБА_1 висловив конкретне бажання бути звільненим у звязку з наявністю хвороби, яка унеможливлює його подальшу службу в органах поліції.

Як зазначено вище, позивачем було долучено до рапорту про його звільнення від 01.03.2016 свідоцтво про хворобу № 144/3в, видане 01.03.2016 ВКЛ ДУ «ТМО МВС України по Київській області», яке в розумінні Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового складу в системі МВС України є належним документом, що підтверджує наявність у позивача відповідної хвороби.

Проте, вказаний рапорт про звільнення зі служби через хворобу відповідачем врахований не був.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача, мотивуючи правомірність зазначення в наказі № 108 о/с від 11.03.2016 підстави для звільнення позивача, зазначив про те, що прийняття Головним управлінням Національної поліції в Київській області вказаного наказу зумовлено наявністю рішення атестаційної комісії, яким встановлено службову невідповідність позивача. При цьому, представник відповідача зауважив про те, що такий порядок дій територіального органу Національної поліції безпосередньо встановлений в Інструкції № 1465, з приводу чого суд зазначає наступне.

Порядок атестування поліцейських, яке проводиться в апараті Національної поліції України, територіальних (міжрегіональних) органах (закладах, установах) Національної поліції з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової карєри визначені Інструкцією про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015 № 1465 (далі-Інструкція № 1465).

Пунктом 24 Розділу ІV Інструкції № 1465 встановлено, що за результатами атестування висновки, зазначені в протоколі атестаційної комісії, заносяться до атестаційного листа, який підписується головою та секретарем комісії та в місячний строк направляється до керівника, якому надано право на призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції.

Відповідно до пункту 28 Розділу ІV Інструкції № 1465 керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобовязані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.

Отже, атестаційний лист, у якому міститься висновок атестаційної комісії про невідповідність особи поліцейського займаній посаді підлягає обовязковому виконанню шляхом видання наказу про звільнення з підстав, визначених п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність).

Разом з тим, на думку суду, вказані положення Інструкції № 1465 можуть бути застосовані виключно за умови наявності виключно однієї підстави для звільнення особи, зокрема, її службової невідповідності.

Суд звертає увагу на те, що в Інструкції № 1465 відсутні положення, які б визначали послідовність дій територіальних органів Національної поліції України у випадку встановлення наявності інших обєктивних підстав для звільнення особи, які передбачені ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», зокрема, наявності у особи хвороби, що підтверджена рішенням лікарської комісії, та яка була встановлена у період після прийняття атестаційною комісією рішення про її службову невідповідність та, відповідно, до моменту прийняття відповідного наказу про звільнення. У звязку з цим, суд вважає, що у випадку встановлення інших підстав для звільнення після прийняття рішення про службову невідповідність особи, навіть за умови наявності рішення атестаційної комісії про службову невідповідність, територіальний орган Головного управління Національної поліції має обєктивно оцінювати кожну із наявних підстав для звільнення особи. При цьому, на думку суду, одним із ключових моментів, який має враховуватись під час визначення підстави звільнення, є наявності бажання самої особи бути звільненим зі служби.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем під прийняття наказу від 11.03.2016 № 108 о/с не було обєктивно враховано всі обставини, які мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), зокрема, обґрунтоване бажання позивача бути звільненим, та не дотримано при прийнятті рішення принципу пропорційності, тобто необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що на думку суду, зумовило порушення особистих прав та законних інтересів позивача.

Таким чином, суд вважає, що зазначена в наказі Головного управління Національної поліції в Київській області від 11.03.2016 № 108 о/с підстава звільнення позивача за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність) сформулювала відповідачем невірно.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить суд визнати протиправними та незаконними дії Головного управління Національної поліції в Київській області щодо безпідставного звільнення позивача за пп.5 п. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Проте, на думку суду, вказаний спосіб захисту не зумовить поновлення порушених прав та інтересів позивача у повній мірі

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у ході розгляду справи, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням того способу захисту порушеного права, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. У даному випадку суд вважає, що повний захист порушеного відповідачем права позивача потребує визнання протиправними та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від « 11.03.2016 № 108 о/с «По особовому складу» в частині формулювання звільнення позивача зі служби в поліції за ст. 77, п.1, п.п. 5 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність).

Щодо позовних вимог позивача про зобовязання Головного управління Національної поліції в Київській області змінити формулювання звільнення ОСОБА_1, вказавши формулюванням звільнення в наказі від 11.03.2016 № 108 о/с за п.п. 2, п.1, ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу), суд зазначає наступне.

Згідно ч.3 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", із змінами та доповненнями, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Отже, у разі виникнення спору, зміна формулювання причини звільнення здійснюється не роботодавцем, а органом, який такий спір розглядає, у даному випадку судом.

Таким чином, керуючись ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України повноваженнями, суд вважає за необхідне, з метою повного захисту порушених трудових прав позивача, виходячи з принципу правової визначеності в спірних правовідносинах, змінити формулювання звільнення позивача, яке зазначено в наказі Головного управління Національної поліції в Київській області, зазначивши підставою звільнення ОСОБА_1 «за статтею 77, п.1, п.п. 2 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу)».

Щодо позовних вимог про стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь позивача одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на день звільнення у розмірі 73 200,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 102 Закону № 480-VІІІ пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 (далі-Закон № 2262).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2262 особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоровя, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше пяти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Частиною 4 ст. 9 Закону № 2262 встановлено, що виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального звязку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Відповідно до ч.5 ст. 9 Закону № 2262 поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Кабінетом Міністрів України затверджено постанову «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 № 393 (далі-Порядок № 393).

Відповідно до п. 10 Порядку № 393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Судом встановлено, що підставою звільнення позивача є хвороба, що підтверджується свідоцтвом лікарської комісії про непридатність до служби в поліції. Отже, позивач був звільнений зі служби в органах Національної поліції за станом здоровя.

У звязку з цим, суд дійшов висновку щодо наявності у позивача умов, які надають йому право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яка передбачена абз. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено, що відповідачем було невірно визначено підставу звільнення позивача, та приймаючи до уваги те, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 Закону № 2262 повноваження щодо виплати та нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби належить до виключної компетенції Національної поліції України, суд вважає за необхідне зобовязати Головне управління Національної поліції в Київській області здійснити нарахування та виплату позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За таких обставин, суд вважає за доцільне в порядку статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов'язати Головне управління Національної поліції в Київській області подати звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, враховуючи часткове задоволенні позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір у сумі 732 грн.00 коп. підлягає стягненню на його користь з Головного управління Національної поліції в Київській області.

У судовому засіданні 13.05.2016 були оголошені вступна та резолютивна частини постанови. Повний текст постанови складений та підписаний 18.05.2016.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 11.03.2016 № 108 о/с «По особовому складу» в частині формулювання звільнення майора поліції ОСОБА_1 (М-027878), інспектора-чергового Фастівського відділення поліції Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, зі служби в поліції за статтею 77, п.1, п.п.5 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність).

3.Змінити формулювання звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з «за статтею 77, п. 1, п.п. 5 (через службову невідповідність) на «за статтею 77, п.1, п.п.2 (через хворобу)».

4.Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні згідно з абзацом 1 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

5.В іншій частині в позові відмовити.

6.Стягнути на користь ОСОБА_1 (08500, Київська область, місто Фастів, вулиця Челюскінців, будинок 62, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у сумі 732 (сімсот тридцять дві) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Київській області (01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 15, ідентифікаційний код 40108616).

7.Зобовязати Головне управління Національної поліції в Київській області надати суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Дудін С.О.