Справа № 126/892/16-а
Суддя: Рудь О. Г.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

іменем України

Справа № 126/892/16-а

Провадження № 2-а/126/19/2016

"18" травня 2016 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудь О. Г.

секретар Кучанська В. М.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Бершадь адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лісничанської сільської ради Бершадського району Вінницької області про визнання незаконним та скасування рішення Лісничанської сільської ради від 26.02.2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Лісничанської сільської ради Бершадського району Вінницької області про визнання незаконним та скасування рішення Лісниченської сільської ради Бершадського району від 26.02.2016 року.

Свій позов мотивує тим, що він звернувся до Лісниченської сільської ради із письмовою заявою про виділення йому земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2 га. Рішенням 4 сесії 7 скликання Лісниченської сільської ради від 26.02.2016 року йому було відмовлено у наданні земельної ділянки. Вважає, що рішення сесії незаконне, оскільки воно не вмотивоване та прийняте з порушенням вимог земельного законодавства. Просить суд скасувати вказане рішення та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав повністю та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, просив суд в задоволені позову відмовити, оскільки земельна ділянка, на яку претендує позивач, перебуває в загальному користуванні. Жителі села, які утримують велику рогату худобу, випасають худобу на вказаній земельній ділянці. Окрім позивача, на дану земельну ділянку претендують інші жителі села, а тому з метою уникнення соціальної напруги в територіальній громаді було вирішено не передавати у власність вказану земельну ділянку, а залишити її в загальному користуванні для потреб усіх жителів села. Під час розгляду даного питання на сесії сільської ради позивачу пропонувалась інша земельна ділянка, однак він відмовився, категорично наполягаючи на виділенні йому саме цієї земельної ділянки.

Суд вислухавши пояснення сторін у справі, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

02 лютого 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Лісниченської сільської ради із письмовою заявою про передачу йому у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га., що розташована в АДРЕСА_1.

Рішенням 4 сесії 7 скликання Лісниченської сільської ради від 26.02.2016 року позивачу відмовлено у наданні земельної ділянки.

Рішення сесії мотивоване тим, що (як вказано в рішенні) «даною ділянкою користуються жителі АДРЕСА_1 для випасу та напування худоби і вона не підлягає розорюванню, оскільки знаходиться прибережною земельною ділянкою».

Окрім позивача, до сесії сільської ради з питанням виділення цієї ж земельної ділянки по АДРЕСА_1 звернулись і жителі села Лісниче ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 Рішенням 4 сесії 7 скликання Лісничанської сільської ради від 26.02.2016 року вказаним громадянам також відмовлено у наданні земельної ділянки з тих же підстав, що і позивачу.

Рішенням 5 позачергової сесії 7 скликання від 15.03.2016 року вирішено надати жителям села земельну ділянку в колективне користування орієнтовною площею 2 га для випасу корів по АДРЕСА_1 (без права розорювання).

Допитаний в якості свідка ОСОБА_15 показав суду, що він працює землевпорядником Лісниченської сільської ради. В лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до сільської ради про надання йому земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1. Сесія розглянула його звернення та відмовила йому, оскільки земельна ділянка на яку претендує ОСОБА_1 використовується жителями с. Лісниче як пасовище. Сесія сільської ради пропонувала ОСОБА_1 виділити іншу земельну ділянку, однак він відмовився пославшись, що бажає щоб йому виділили саме цю земельну ділянку. Жителі села категорично проти виділення земельної ділянки будь-кому, оскільки на цій землі вони пасуть худобу, а це єдиний заробіток для жителів села. У зв'язку з цим наступна сесія вирішила передати дану земельну ділянку в колективне користування жителям села для випасу худоби.

Допитана в якості свідка ОСОБА_14, яка показала суду, що вона є жителькою с. Лісниче та депутатом Лісниченської сільської ради. ОСОБА_1 бажає щоб йому виділили земельну ділянку по АДРЕСА_1. Він був присутнім на сесії сільської ради де йому пояснили, що дана земельна ділянка використовується як пасовище жителями села. Йому пропонували іншу земельну ділянку, однак він відмовився. Жителі села обурені таким фактом, оскільки виділення земельної ділянки призведе до того, що багато жителів села залишаться без пасовища, а це є основним видом заробітку для жителів села.

Статтею 83 ЗК України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Земельні ділянки державної власності, які передбачається використати для розміщення об'єктів, призначених для обслуговування потреб територіальної громади (комунальних підприємств, установ, організацій, громадських пасовищ, кладовищ, місць знешкодження та утилізації відходів, рекреаційних об'єктів тощо), а також земельні ділянки, які відповідно до затвердженої містобудівної документації передбачається включити у межі населених пунктів, за рішеннями органів виконавчої влади передаються у комунальну власність... Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі: а) передачі їм земель державної власності; б) відчуження земельних ділянок для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; в) прийняття спадщини; г) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; ґ) виникнення інших підстав, передбачених законом.

Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з ст. ст. 8, 19 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 24 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Повноваження сільської ради у галузі земельних відносин регулюються ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та ЗК України.

Статтею 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З аналізу оскаржуваного рішення 4 сесії 7 скликання Лісниченської сільської ради від 26.02.2016 року встановлено, що відмова у виділенні земельної ділянки позивачу ОСОБА_1 ґрунтується на суспільних інтересах територіальної громади с. Лісниче.

Відповідачем надано судові належні та допустимі докази законності дій при розгляді звернення ОСОБА_1.

А тому, твердження позивача, що оскаржуване рішення сесії є незаконне через його невмотивованість, не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що звернення позивача ОСОБА_1 щодо виділення земельної ділянки розглянуто компетентним органом місцевого самоврядування з дотриманням порядку та строків розгляду такого питання. Позивач був присутнім при розгляді звернення, а тому мав змогу звернутись до депутатів сільської ради, надати аргументи щодо необхідності виділення йому саме цієї земельної ділянки, почути причини відмови у виділенні йому земельної ділянки.

А тому, суд вважає, що рішення 4 сесії 7 скликання Лісничанської сільської ради від 26.02.2016 року є законне, обґрунтоване та прийняте з урахуванням інтересів жителів територіальної громади с. Лісниче.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, ст.ст.12, 26 Закону України «про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 72,161-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Лісниченської сільської ради Бершадського району Вінницької області про визнання незаконним та скасування рішення Лісниченської сільської ради від 26.02.2016 року відмовити.

Постанова може бути оскаржена сторонами до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Бершадський районний суд протягом 10 днів з моменту оголошення даної постанови.

Суддя О. Г. Рудь