Справа № 815/7027/15
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/7027/15

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого - Милосердного М.М.,

суддів - Бітова А.І. та Ступакової І.Г.,

при секретарі - Шепель О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області - Ращенка Євгена Миколайовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Ліквідаційної комісії Спеціального батальйону судової міліції "Грифон" ГУМВС України в Одеській області про визнання неправомірною затримки видачі трудової книжки, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення середньомісячного грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі - ГУМВС), Ліквідаційної комісії Спеціального батальйону судової міліції "Грифон" ГУМВС України в Одеській області про визнання неправомірною затримку ГУМВС видачі трудової книжки та невиплату вихідної допомоги при звільненні через скорочення штатів лейтенанта міліції ОСОБА_1 з посади заступника командира взводу СБСМ "Грифон"; стягнення з ГУМВС середньомісячного грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу в розмірі 4418,86 грн. щомісяця; зобов'язання ГУМВС видати наказ про внесення в трудову книжку позивача запису про визнання раніше внесеного запису про день звільнення недійсним та внесення запису про новий день звільнення; стягнення з ГУМВС допомоги у розмірі одного середньомісячного грошового забезпечення в сумі 4418,86 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що в день звільнення позивачу не видано трудову книжку та не виплачено вихідну допомогу, крім того, при звільненні через скорочення штатів має бути сплачено вихідну допомогу у розмірі середнього місячного грошового забезпечення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому постанова підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах Міністерства внутрішніх справ України. 17 липня 2015 року його було попереджено про наступне звільнення з органів внутрішніх справ.

18 вересня 2015 року наказом начальника ГУ МВС №682 о/с від 10.09.2015 р., відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-225953), заступника командира взводу № 2 (м. Котовськ) роти № 3 СБСМ "Грифон" звільнено у запас Збройних Сил за п. 64 "г" (через скорочення штатів). Вислуга років на день звільнення у календарному обчислені становить 03 роки 11 місяців 17 днів.

Підставою прийняття вказаного наказу послугували наказ ГУМВС № 2427 від 17.07.2015р., попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 від 17.07.2015р., рапорт ОСОБА_1 від 01.09.2015р. та подання командира СБСМ "Грифон" від 01.09.2015р.

21 вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до керівництва ГУМВС із заявою про вжиття заходів для повного розрахунку та видачу трудової книжки та військового квітка.

За результатами розгляду заяви листом СБСМ "Грифон" (вих. № 78/1/1315 від 22.09.2015р.) заявника повідомлено, що грошова допомога у разі звільнення з військової служби у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. При цьому, з метою отримання трудової книжки позивачу рекомендовано звернутися до УКЗ ГУМВС України в Одеській області, тобто за місцем знаходження особової справи працівників підрозділу судової міліції Одеської області.

28 вересня 2015 року позивачем направлено заяву на адресу ГУМВС щодо видачі трудової книжки та внесення запису про день її фактичної видачі, та не отримавши відповіді звернувся до суду.

Вирішуючи справу та відмовляючи у задоволені адміністративного позову суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу 6 пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 р. № 58, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач знаючи, що його звільнено з 18.09.2015 р. та будучи ознайомленим з наказом ГУМВС України в Одеській області №682 о/с від 10.09.2015 р. самостійно не з'являвся за трудовою книжкою.

Також, представник відповідача наполягав, що, 22 вересня 2015 року посадові особи СБСМ "Грифон" телефонували ОСОБА_1 та повідомляли про необхідність прибути до ГУМВС з метою отримання трудової книжки, про що складено довідку. Крім того, 28 вересня 2015 року, перебуваючи в приміщенні УКЗ ГУМВС України в Одеській області, позивач відмовився отримувати трудову книжку.

Судом, також було встановлено, що відповідачем направлялися ОСОБА_1 листи з повідомленням про негайне прибуття до відділу кадрів для отримання трудової книжки від 29.09.2015 р., від 06.10.2015 р., але на помилкову адресу.

Враховуючи наведене, а також пасивну поведінку ОСОБА_1, яка полягала у ігноруванні повідомлень ГУМВС про необхідність прибути до відділу кадрів для отримання трудової книжки, не вчинення ним до теперішнього часу жодних дій для отримання трудової книжки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про бездіяльність позивача, яка в свою чергу унеможливлює застосування абз.6 п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, оскільки судом не встановлено вини власника у затримці видачі трудової книжки.

Таким чином, відсутні підстави для стягнення з ГУМВС на користь позивача середньомісячного грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу та зобов'язання видати наказ про внесення в трудову книжку ОСОБА_1 запису про визнання раніше внесеного запису про день звільнення недійсним та внесення запису про новий день звільнення.

Щодо позовних вимог про стягнення вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного грошового забезпечення в сумі 4418,86 грн., то суд першої інстанції правильно обґрунтував відмову у задоволені позовних вимог наступним.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п'яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Зазначена норма кореспондується з п. 10 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" № 393 від 17.07.1992р., відповідно до якого військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

- які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні складає 3 роки 11 місяців 17 днів. Відтак, останній з урахуванням вищенаведених приписів ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не має права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

Суд правильно відхилив твердження позивача, що при звільненні через скорочення штатів останньому має бути сплачено вихідну допомогу у розмірі середнього місячного грошового забезпечення, тобто на загальних підставах, передбачених ст. 44 КЗпП України, за законом, що має вищу юридичну силу та раніше прийнятим, ніж зміни до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Правова позиція щодо даного питання також викладена в постанові Верховного Суду України від 17.02.2015р. у справі 21-8а15, яка відповідно до ч. 1 ст.244-2 КАС України враховується судом при вирішенні цієї справи.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та надана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Колегія суддів не може погодитися з посиланням апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому що всі процесуальні норми, передбачені адміністративним судочинством були виконані без порушень прав кожної сторони при розгляді справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 02 червня 2016 року.

Головуючий: М.М.Милосердний

Судді: А.І.Бітов

І.Г.Ступакова