Справа № 804/46/13-а
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 року м. Київ К/800/63182/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді: Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
за участю секретаря:Латишевої Л.П.,
за участю представників
позивача:не з'явився,
відповідача: не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2013 року

у справі №804/46/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Кольорові метали»

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Кольорові метали» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 21 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2013 року, позовні вимоги задовольнив, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення - рішення від 26 грудня 2012 року №, а також стягнув з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір у розмірі 2 294,00 грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, податкова інспекція звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач на адресу суду касаційної інстанції надіслав письмові заперечення на касаційну скаргу податкової інспекції, за змістом яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

У період з 26 листопада 2012 року по 07 грудня 2012 року контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при нарахуванні та сплаті податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01 січня 2012 року по 31 жовтня 2012 року при взаємовідносинах з TOB «Ферріт-Д», TOB «Старт-Д», TOB «Матадор», ПП «ПОЛЮС», TOB «РИВС», TOB «Виробнича компанія «Віконні системи», TOB «АНГСТРЕМ КОНТИНЕНТАЛЬ».

За результатами проведеної перевірки складено акт від 14 грудня 2012 року, 4983/226/32495368, яким встановлено порушення позивачем вимог:

- частини першої статті 203, статей 215, 216 Цивільного кодексу України, в частині недодержання в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені пунктом 5 статті 203 Цивільного кодексу України по правочинах, здійснених з TOB «Ферріт-Д», TOB «Старт-Д», TOB «Матадор», ПП «Полюс», TOB «Ривс», TOB «ВК «Віконні системи», TOB «АНГСТРЕМ КОНТИНЕНТАЛЬ»;

- пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством занижено суму податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за січень - жовтень 2012 року у розмірі 16 999 720,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 26 грудня 2012 року № , яким збільшив суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 21 249 650,00 грн., у тому числі за основним платежем - 16 999 720,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 4 249 930,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичною підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення слугував висновок контролюючого органу про безпідставне включення позивачем до складу податкового кредиту спірного податкового періоду суми податку на додану вартість по податковим накладним, отриманим від TOB «Ферріт-Д», TOB «Старт-Д», TOB «Матадор», ПП «Полюс», TOB «Ривс», TOB «ВК «Віконні системи», TOB «АНГСТРЕМ КОНТИНЕНТАЛЬ», з підстав того, що угоди, укладені позивачем з вказаними контрагентами є нікчемними.

Вказані доводи контролюючого органу ґрунтуються на встановлених під час перевірки висновках про неможливість фактичного здійснення вказаними контрагентами господарських операцій через відсутність у підприємств майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу товарів (робіт, послуг), а також відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності, управлінського та технічного персоналу (трудових ресурсів), основних фондів, складських приміщень, транспортних засобі та механізмів.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з відсутності порушень у діях позивача вимог податкового законодавства при формуванні складу податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським операціям з придбання товарів (робіт, послуг) у зазначених контрагентів.

З матеріалів справи вбачається, що у перевіряємий період позивач мав господарські взаємовідносини з TOB «Ферріт-Д», TOB «Старт-Д», TOB «Матадор», ПП «Полюс», TOB «Ривс», TOB «ВК «Віконні системи», TOB «АНГСТРЕМ КОНТИНЕНТАЛЬ», за результатом виконання яких сформував податковий кредит у січня-жовтні 2012 року.

Вищенаведені операції відображено позивачем в бухгалтерському обліку.

Фактичне виконання вказаних договірних відносин підтверджується наявними у матеріалах справи податковими накладними, видатковими накладними, актами виконаних робіт, товарно-транспортними накладними.

Розрахунок між сторонами проведено у вексельній та безготівковій формах.

Судами попередніх інстанцій встановлено факт придбання позивачем товару (робіт, послуг), що використаний в межах його господарської діяльності.

У відповідності до приписів підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, достатніми підставами для виникнення у платника податку права на податковий кредит є наявність податкових накладних, виданих йому підприємством-контрагентом, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, встановлення судом реальності та товарності господарської операції.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано встановлено, що позивачем податковий кредит сформований у відповідності з зазначеними положеннями Податкового кодексу України, підтверджено відповідними податковими накладними, що виписані контрагентами зареєстрованими платниками податку на додану вартість.

Доводи відповідача про те, що податкові декларації з податку на прибуток за перевіряємий період позивачем до контролюючого органу не подавались, як підстави неправомірності формування позивачем податкового кредиту, не заслуговують на увагу, оскільки податкові декларації з податку на прибуток за 2011 рік та І квартал 2012 року позивачем були подані до контролюючого органу лише після 29 березня 2012 року за підсумками розгляду у судах першої та апеляційної інстанцій адміністративної справи № 2а/0470/15410/11.

Так, за змістом постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2011 року, залишеної без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2012 року, у справі № 2а/0470/15410/11, визнано право позивача на внесення у податкові декларації з податку на прибуток до складу валових витрат суми збитків минулих років та відсотків за користування кредитними коштами.

Однак, у зв'язку з тим, що об'єкт оподаткування у деклараціях через включення цих сум мав від'ємне значення, податковим органом, перед тим як прийняти такі декларації, тривалий час здійснювалась їх камеральна перевірка та не підтверджувався факт здачі декларацій. Декларації за ІІ та ІІІ квартали 2012 року, що здавалися позивачем по мірі їх складання, також проходили камеральну перевірку. Зазначені податкові декларації з податку на прибуток позивача були прийняті контролюючим органом лише 28 грудня 2012 року, тому на час перевірки, яка проводилася у період з 26 листопада 2012 року по 14 грудня 2012 року, відповідні декларації за І-ІІІ квартали 2012 року не були здані до податкової інспекції.

Крім того, висновок податкового органу про те, що відсутність у контрагентів позивача майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу товарів (робіт, послуг), а також управлінського та технічного персоналу (трудових ресурсів), основних фондів, складських приміщень, транспортних засобі та механізмів, свідчить про відсутність у позивача права на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, є помилковим з огляду на те, що чинне податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Відтак, цілком правильними є висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у ціні товарів (робіт, послуг), придбаних у TOB «Ферріт-Д», TOB «Старт-Д», TOB «Матадор», ПП «ПОЛЮС», TOB «РИВС», TOB «Виробнича компанія «Віконні системи», TOB «АНГСТРЕМ КОНТИНЕНТАЛЬ» та відповідності його дій нормативним приписам Податкового кодексу України у частині формування податкового кредиту.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2013 року у справі №804/46/13-а залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.

Судді:Ланченко Л.В.

Пилипчук Н.Г.