Справа № 820/8156/14
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року м. Київ К/800/48441/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу приватного підприємства «Харків-Енергостройконтакт»

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2014 р.

у справі № 820/8156/14

за позовом приватного підприємства «Харків-Енергостройконтакт»

до Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області

про визнання неправомірними дій та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року приватне підприємство «Харків-Енергостройконтакт» (далі - позивач, ПП «Харків-Енергостройконтакт») звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області (далі - відповідач, ДПІ у Зміївському районі ГУ Міндоходів у Харківській області), в якому просило суд визнати неправомірними дії відповідача щодо визначення нереальності здійснення господарських операцій ПП «Харків-Енергостройконтакт» по придбанню автотехніки у ТОВ «Крістал-Торг» та по подальшій реалізації товарів і послуг автотехніки ДП «Південна залізниця», та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.04.2014 р. № .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.06.2014 р. адміністративний позов задоволено: визнано протиправними дії працівників ДПІ у Зміївському районі ГУ Міндоходів у Харківській області в частині визначення в акті перевірки нереальності здійснення господарських операцій ПП «Харків-Енергостройконтакт» по придбанню автотехніки у ТОВ «Крістал-Торг» за грудень 2013 року та нереальності здійснення господарських операцій ПП «Харків-Енергостройконтакт» по подальшій реалізації послуг автотехніки ДП «Південна залізниця»; скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Зміївському районі ГУ Міндоходів у Харківській області № від 08.04.2014 р.; вирішено питання про судові витрати.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2014 р. постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.06.2014 р. - скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2014 р. та залишити в силі постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.06.2014 р.

Відповідач у письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржуване судове рішення законними, обґрунтованим та прийнятим у відповідності до норм діючого законодавства, у зв'язку з чим просив касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Сторони в судове засідання 01.06.2016 р. не з'явились, про час та місце слухання справи належним чином повідомлялись. Справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі положень статті 222

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 17.03.2014 р. по 21.03.2014 р., на підставі наказу від 17.03.2014 р. № 123, з урахуванням отриманого від Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області акту від 03.03.2014 р. № 312/20-23-22-01/38743305 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Крістал-Торг» (код за ) щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за грудень 2013 року», та згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пунктів 79.1, 79.2 статті 79 Податкового кодексу України, посадовою особою ДПІ у Зміївському районі ГУ Міндоходів у Харківській області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ПП «Харків-Енергостройконтакт» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Крістал-Торг» за період грудень 2013 року, за результатами якої складено акт від 27.03.2014 р. № 442/22/33872506 згідно висновків якого: - перевіркою встановлено нереальність здійснення господарських операцій ПП «Харків-Енергостройконтакт» по придбанню послуг автотехніки у ТОВ «Крістал-Торг» за грудень 2013 року на суму 345 283 грн., та нереальність здійснення господарських операцій ПП «Харків-Енергостройконтакт» по подальшій реалізації автотехніки ДП «Південна залізниця»; - перевіркою встановлено відсутність об'єкту оподаткування при придбанні автотехніки у ТОВ «Крістал-Торг», що є порушенням статті 185, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 124 217 грн. за грудень 2013 року.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем було винесене податкове повідомлення-рішення від 08.04.2014 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 186 325,50 грн., з яких 124 217 грн. - за основним платежем та 62 108,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Як вбачається з акту перевірки від 27.03.2014 р. № 442/22/33872506, підставами для донарахування позивачу податку на додану вартість, слугували висновки перевіряючого про безпідставне формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Крістал-Торг», оскільки, за твердженнями відповідача, правочини укладені позивачем з вказаним контрагентом не спричиняють реального настання правових наслідків обумовлених ними.При цьому податковий орган посилався на висновки акту від 03.03.2014 р. № 312/20-23-22-01/38743305 складеного Харківською ОДПІ «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Крістал-Торг» (код за ) щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за грудень 2013 року».

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги щодо скасування спірного податкового повідомлення-рішення від 08.04.2014 р. № виходив з того, що матеріалами справи підтверджується належним чином та в повному обсязі виконання укладених позивачем зі своїм контрагентом правочинів, а відповідач, як суб'єкт владних повноважень, враховуючи, що висновки викладені в акті податкової перевірки не узгоджуються з нормами матеріального права, не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновки податкового органу викладені в акті перевірки щодо порушення позивачем положень податкового законодавства в частині формування податкового кредиту за період, що перевірявся по взаємовідносинах з ТОВ «Крістал-Торг» є обґрунтованими, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення не може бути визнане протиправним та не підлягає скасуванню.

Колегія суддів касаційної інстанції не може погодитись з такою позицією суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна має містити: порядковий номер податкової накладної; дату її виписування, назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну назву отримувача; ціну продажу без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Пунктами 201.4, 201.6 статті 201 Податкового Кодексу України, встановлено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Також, згідно пунктів 36.1, 36.5 статті 36, пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Таким чином, формування суб'єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, у перевіреному податковим органом періоді ПП «Харків-Енергостройконтакт», в межах своєї господарської діяльності, були укладені договори купівлі-продажу із контрагентом - ТОВ «Крістал-Торг» щодо придбання транспортних засобів (кран на базі КамАЗа 16 т., екскаватор).

В матеріалах справи в повному об'ємі наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом. Зазначені документи, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 44, статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Також, як вбачається з акту перевірки, в якості доказу не підтвердження реальності господарських операцій, є твердження податкового органу про неможливість реального виконання укладеного позивачем з ТОВ «Крістал-Торг» правочину через відсутність у останнього необхідних умов для ведення господарської діяльності. Вказані висновки податкового органу ґрунтувались на висновках викладених в акті «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Крістал-Торг» (код за ) щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за грудень 2013 року» від 03.03.2014 р. № 312/20-23-22-01/38743305, складений Харківською ОДПІ.

Однак, зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейського суду з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Беручи до уваги вищезазначені правові норми та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду приходить до висновку про відсутність у податкового органу підстав для нарахування позивачу спірного податкового зобов'язання. Висновки акту податкової перевірки про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з вказаним контрагентом за період, що перевірявся, мають характер припущень та є необґрунтованими, а відтак, не можуть бути покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення.

Вищезазначені положення законодавства та обставини справи судом апеляційної інстанції до уваги прийняті не були. Натомість суд першої інстанції дійшов правомірного висновку скасувавши винесене ДПІ у Зміївському районі ГУ Міндоходів у Харківській області податкове повідомлення-рішення від 08.04.2014 р. № .

Разом тим, суд касаційної інстанції на може погодитись з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій працівників ДПІ у Зміївському районі ГУ Міндоходів у Харківській області в частині визначення в акті перевірки нереальності здійснення господарських операцій ПП «Харків-Енергостройконтакт» по придбанню автотехніки у ТОВ «Крістал-Торг» за грудень 2013 року та нереальності здійснення господарських операцій ПП «Харків-Енергостройконтакт» по подальшій реалізації послуг автотехніки ДП «Південна залізниця», та підтримує позицією суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволення позову в цій частині з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані позовні вимоги слідують із сформульованих перевіряючим висновків та тверджень викладених в акті податкової перевірки, який слугував підставою для винесення відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення.

Згідно пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності).

Відповідно до пункту 3 оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 р. № 984 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 р. за № 34/18772, акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно абзацу четвертого пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України у разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобов'язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

З наведеного вбачається, що акт перевірки є носієм доказової інформації, яка в подальшому має використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платникові податків грошових зобов'язань. При цьому акт складається посадовими особами контролюючого органу і не містить волевиявлення самого органу щодо виявлених посадовими особами фактів.

Крім того, висновки акту перевірки не є остаточними, оскільки платник податків вправі надати свої заперечення до відповідного акту, які можуть бути в подальшому враховані контролюючим органом під час вирішення питання про здійснення нарахування грошових зобов'язань за результатами перевірки. Висновки ж посадових осіб, зазначені в акті перевірки, є лише думкою цих осіб щодо поведінки платника податків. Питання щодо визначення грошового зобов'язання платників податків за результатами перевірок, відповідно до статті 58 Податкового кодексу України, вирішує контролюючий орган, а не посадові особи, що здійснювали перевірку.

Згідно з пунктом 86.8 статті 86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником податкового органу (його заступником).

Отже, судом першої інстанції не враховано того, що суди не повинні оцінювати будь-які висновки та/або твердження, викладені в актах, що складаються за результатами спірних перевірок.

Відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов'язки учасників спірних відносин.

В свою чергу, висновки, викладені в акті податкової перевірки, не є предметом оскарження в адміністративному суді, оскільки не є обов'язковими ані для платника податків, ані для керівника контролюючого органу. Останній оцінює викладені в акті перевірки доводи і в разі наявності податкових порушень приймає податкове повідомлення-рішення, яке і визначає грошові зобов'язання платникові податків.

Натомість висновки, викладені в акті перевірки, є лише відображенням фактичних дій податкових інспекторів-ревізорів та їх особистої думки, а тому не створюють жодних правових наслідків. Відповідно, акти перевірки не порушують права платників податків безвідносно до змісту таких актів, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовів щодо протиправності актів перевірки, а так само дій щодо включення до актів перевірки будь-яких даних (незалежно від того, яким чином сформульовані відповідні позовні вимоги).

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України на підставі положень статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України скасовує рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 08.04.2014 р. № та залишає в силі у цій частині позовних вимог рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване помилково. В частині відмови у задоволенні позовних про визнання протиправними дій працівників ДПІ у Зміївському районі ГУ Міндоходів у Харківській області в частині визначення в акті перевірки нереальності здійснення господарських операцій ПП «Харків-Енергостройконтакт» по придбанню автотехніки у ТОВ «Крістал-Торг» за грудень 2013 року та нереальності здійснення господарських операцій ПП «Харків-Енергостройконтакт» по подальшій реалізації послуг автотехніки ДП «Південна залізниця», висновки суду апеляційної інстанції є правомірними.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 163, 211, 220, 222, 223, 226, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу приватного підприємства «Харків-Енергостройконтакт» задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2014 р. у справі № 820/8156/14 в частині відмови у задоволенні позову щодо скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області від 08.04.2014 р. № - скасувати, та залишити в силі, у цій частині позовних вимог, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.06.2014 р.

В решті постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2014 р. у справі № 820/8156/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) М.І. Костенко