Справа № 806/5245/15
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2016-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сичова О.П.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"06" червня 2016 р. Справа № 806/5245/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Малахової Н.М.

ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Єрикалової О.О.,

сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "18" лютого 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України про визнання протиправним, скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Апелянт в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про задоволення позову.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у період із 10.01.2006 по 04.11.2015 ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справ України в УМВС України в Житомирській області, перебував на посаді старшого оперуповноваженого УМВС України в Житомирській області (а.с.11). Наказом УМВС в Житомирській області №00139о/с від 04.11.2015 його звільнено з посади старшого оперуповноваженого УМВС України в Житомирській області в запас Збройних Сил України з постановкою на військовий облік за ст.64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06.11.2015 року. Вислуга років на день звільнення позивача становить: у календарному обчисленні - 13 років 03 місяці 05 днів, у пільговому обчисленні - 18 років 02 місяці 02 дні (а.с.12). Позивач не погоджується зі своїм звільненням та звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини регулюються Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIІI (далі - Закон № 580-VІІІ) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114). Законом № 580-VІІІ передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Закон України від 02.07.2015 р. № 580-VIІI "Про Національну поліцію" було опубліковано 06.08.2015 р. в газеті "Голос України", то, відповідно, 3-х місячний термін з дня опублікування закінчився 06.11.2015 року. Однак, рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом на роботу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації позивач не подавав. Суд першої інстанції зазначив, що при повній ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується, крім працівників, відносно яких діють обмеження на звільнення, тобто, пряма заборона на звільнення перелічених працівників, оговорена в Законі. Посилання позивача на Кодекс Законів про працю з зазначенням, що спеціальними нормами не врегульовано звільнення особи рядового і начальницького складу через скорочення штату суд вважав безпідставним, оскільки порядок проходження служби рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ України регулюється не Кодексом законів про працю, а законодавством про ці органи, в тому числі Законом України "Про міліцію" №565 від 20.12.1990, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР №114 від 29.07.1991року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, частиною другою ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільнення з неї, права і обовязки таких осіб визначені та врегульовані спеціальним законодавством, а саме Законом України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ «Про міліцію» (далі-Закон №565-ХІІ).

Поряд з цим на час розгляду справи цей Закон втратив чинність та набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIІI (далі-Закон № 580-VIІI).

Тому суд першої інстанції правильно зазначив, що спірні правовідносини регулюються Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIІI (далі - Закон № 580-VІІІ) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114).

За п.8 Положення №114 дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема: у звязку із скороченням штатів у разі відсутності можливості використанні на службі.

Згідно п. «г» п.64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Верховний Суд України неодноразово у своїх рішеннях викладав позицію щодо пріоритетності норм спеціального законодавства і застосування трудового законодавства лише у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. У своїй постанові від 17 лютого 2015 року №21-8а/15 він зазначив, що будь-який нормативно-правовий акт має межі своєї дії. Так, у часі він може бути обмежений періодом дії, коли має юридичну силу, у просторі територією, на яку поширюється, за колом осіб колом осіб, на яких поширюється.

У відповідності до ст.1 Закону № 580-VІІІ національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

В ході розгляду справи у суді першої інстанції встановлено, що позивача було попереджено про звільнення через скорочення штатів в силу вказаного Закону.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до цього Закону не є обов'язком роботодавця. Але приписами п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відтак, Закон № 580-VІІІ передбачив альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI. Останній було опубліковано 06.08.2015 р. в газеті "Голос України", відповідно 3-х місячний термін з дня опублікування закінчився 06.11.2015 року.

В ході розгляду справи у суді першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_4 - керівника відділу де працював позивач, оскільки останній посилався на те, що ним подавався рапорт про переведення на службу до поліції. Вказаний свідок ствердив, що рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом на роботу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації йому позивач не подавав.

Тому суд першої інстанції вірно визнав безпідставними доводи позивача про те що ним подавався такий рапорт.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 не скористався наданим йому Законом № 580-VІІІ правом на подачу заяви про прийняття на службу до поліцію, що в силу даного Закону вважається відсутністю згоди на проходження служби в поліції.

В ході апеляційного розгляду справи встановлено, що матеріали справи не містять доказів направлення позивачем заяви про прийняття його на службу до Головного управління Національної поліції в Житомирській області і це не спростовано жодним чином.

За приписами ч.1 ст.71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього кодексу. При цьому, позивач не звільняється від доказування. Проте, ним не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх доводів щодо подачі відповідної заяви чи рапорту.

Згідно п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Це ж визначено і пп."г" п.64 Положення № 114.

При апеляційному розгляді справи суду представлено копії наказів, рапортів та заяв інших співробітників ОСОБА_3, які виявили бажання і були прийняті на службу до поліції (а.сп.1-12 т.2).

Дослідивши представлені докази, суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи, надав їм відповідну правову оцінку та дійшов правильного висновку, що УМВС України в Житомирській області при прийнятті оскаржуваного наказу діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Суд першої інстанції правильно визнав безпідставними посилання позивача на те, що у нього є переважне право на залишення на роботі в органах внутрішніх справ, оскільки суду не представлено жодного доказу на підтвердження бажання проходити службу в поліції шляхом подачі відповідного рапорту чи заяви. При цьому, звільняючись позивач отримав 06.11.2015 року трудову книжку, військовий квиток та вихідну допомогу, про що не заперечував в ході апеляційного розгляду справи (а.сп.15 т.2).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" було постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2.

Одним з видів змін в організації виробництва, праці є ліквідація підприємства, установи, організації. Ліквідація логічно пов'язана із скороченням чисельності і штату працівників. У разі ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується. Ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, за якої припиняються її права та обов'язки, тобто вона знімається з реєстрації в усіх фондах та організаціях. Отже, при повній ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується, крім працівників, відносно яких діють обмеження на звільнення, тобто, пряма заборона на звільнення перелічених працівників, оговорена в Законі.

Безпідставним є і посилання позивача і апелянта на Кодекс Законів про працю з зазначенням, що спеціальними нормами не врегульовано звільнення особи рядового і начальницького складу через скорочення штату. Відповідно до розяснень Верховного Суду України №1-4/83 від 23.03.1998 р. порядок проходження служби рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ України регулюється не Кодексом законів про працю, а законодавством про ці органи, в тому числі Законом України "Про міліцію" №565 від 20.12.1990 р., Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР №114 від 29.07.1991 року. Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа №21-352а13).

З огляду на викладене, суд першої інстанції зробив висновки у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування постанови відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "18" лютого 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Н.М. Малахова

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "08" червня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Богдан Олексій Сергійович вул.9-ої П"ятирічки,буд.5,кв.65,смт.Новогуйвинське,Житомирський район, Житомирська область,12441

представник позивача, ОСОБА_5просп. Миру,1, кв.203,м.Житомир, 10000

3- відповідачу/ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області Старий бульвар, 5/37,м.Житомир,10008

Головне управління Національної поліції в Житомирській області Старий Бульвар,5/37,м.Житомир,10014

Міністерство внутрішніх справ України вул.Академіка Богомольця, 10,м.Київ,01024 Національна поліція України вул.Академіка Богомольця,10,м.Київ,01601

- ,