Справа № 806/5365/14
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" травня 2016 р. м. Київ К/800/20723/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого -Мойсюка М.І.,
суддів:Іваненко Я.Л.,Тракало В.В.,

при секретарі - Крапивка Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Служби безпеки України в Житомирській області про визнання дій протиправними, рішення незаконним та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Управління Служби безпеки України в Житомирській області на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року, -

у с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління Служби безпеки України в Житомирській області (далі - УСБУ) в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні інформації на журналістський запит від 19 вересня 2014 року (далі - інформаційний запит), поданий в порядку Закону України від 13 квітня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI, в редакції чинній у період спірних правовідносин); зобов'язати керівника УСБУ надати повну інформацію на згаданий інформаційний запит.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що відмова відповідача у наданні запитуваної інформації не ґрунтується на вимогах закону, порушує його права, а тому ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Оскаржуваною постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою позов задоволено, визнано неправомірними дії та зобов'язано відповідача надати інформацію на запит позивача.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов апеляційний суд виходив з того, що інформація, яку просив надати позивач у своєму запиті, не відноситься до інформації з обмеженим доступом.

Проте, до такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов в порушення норм матеріального і процесуального права з таких підстав.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що позивач 19 вересня 2014 року звернувся до відповідача з інформаційним запитом у якому просив: надати прізвища, імена, по батькові та повну офіційну назву посади працівників УСБУ, які станом на 1 січня 2014 року займали посади начальника УСБУ, його заступників, начальників відділів УСБУ, начальників районних (міжрайонних) відділів УСБУ і їх заступників; надати прізвища, імена, по батькові та повну офіційну назву посади працівників УСБУ, які станом на 1 вересня 2014 року займали (займають) посади начальника УСБУ, його заступників, начальників відділів УСБУ, начальників районних (міжрайонних) відділів УСБУ і їх заступників (далі - інформація).

Листом УСБУ від 23 вересня 2014 року № 57/1/Т-13-п/278 позивачу частково відмовлено у наданні інформації з посиланням на статтю 21 Закону № 2939-VI, статтю 14 Закону України від 1 червня 2010 року № 2297-VI «Про захист персональних даних», пункту 5.23 наказу Служби безпеки України (далі - СБУ) від 21 серпня 2012 року № 400 «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Службі безпеки України» (далі - наказ № 400), постанову Кабінету Міністрів України від 27 листопада 1998 року № 1893 «Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв, які містять службову інформацію», оскільки така інформація належить до категорії інформації з обмеженим доступом.

Водночас, листом УСБУ від 24 вересня 2014 року № 54/22/Т-8п/23 ОСОБА_4 надано запитувану ним інформацію щодо прізвищ, імен, по батькові та повних офіційних назв посад працівників відповідача, які станом на 1 січня і 1 вересня 2014 року займали (займають) посади начальника УСБУ, його першого заступника, а також заступників начальників.

Так, у відповідності до частин 1, 2, 4, 5 статті 6 Закону № 2939-VI інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні. 4. Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.

Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Пунктом 5.23 наказу № 400 відомості щодо проходження співробітником СБУ служби становлять службову інформацію.

При цьому, колегія суддів зазначає, що на час звернення позивача з інформаційним запитом до УСБУ, а також вирішення і розгляду даної адміністративної справи у судах попередніх інстанцій в Україні склалась негативна ситуація у сферах національної безпеки і оборони країни, відбулась низка подій, які призвели до окупації та анексії частини її територій, діяльності терористичних угруповань, збройної агресії.

Наведені обставини є загальновідомим фактом і знайшли своє відображення і підтвердження у низці актів національного законодавства, міжнародних угодах і резолюціях Генеральної асамблеї Організації Об'єднаних Націй (далі - ООН), зокрема, у Законах України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», від 2 вересня 2014 року № 189-VIII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Указі Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/214 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», постановах Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об'єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором», від 21 квітня 2015 року № 337-VIII «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», резолюції ООН від 27 березня 2014 року, декларації на підтримку комплексу заходів з виконання мінських угод, підписаної 11 лютого 2015 року у Мінську Президентами України, Російської Федерації, Франції, Канцлером Німеччини, Мінській Угоді від 12 лютого 2015 року, інших документах.

У положеннях згаданих актів визнаються факти збройної агресії відносно України з боку Російської Федерації, окупації та анексії частини її території, захоплення будівель органів влади, незаконної легалізації самопроголошеної влади, закликів до сепаратизму, створення і озброєння збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, поранень та загибелі українських військових та цивільних осіб внаслідок описаних вище подій.

В свою чергу, державним правоохоронним органом спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України є Служба безпеки України (частина 1 статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2229-ХІІ «Про Службу безпеки України», далі - Закон № 2229-ХІІ в редакції спірного періоду).

Завдання СБУ визначені статтею 2 Закону № 2229-ХІІ, згідно приписів якої на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття злочинів проти миру і безпеки людства, тероризму, корупції та організованої злочинної діяльності у сфері управління і економіки та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

Встановлені судами обставини, а також положення наведених актів національного та міжнародного права, дають підстави колегії суддів для висновку, що оприлюднення відомостей про керівний склад співробітників структурних підрозділів СБУ, яка є службовою інформацією правоохоронного органу спеціального призначення, що забезпечує захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, в умовах збройної агресії відносно України з боку іншої держави і загрозі її територіальної цілісності може завдати істотної шкоди інтересам національної безпеки, оборони, яка переважає суспільний інтерес в отриманні такої інформації.

Таким чином, УСБУ, відмовляючи у наданні частини запитуваної позивачем інформації на підставі частини 2 статті 22 Закону № 2229-ХІІ, якою передбачено право розпорядника інформації відмовити в задоволенні запиту у випадку, коли інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а тому у апеляційного суду не було підстав для скасування його постанови.

За приписами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Служби безпеки України в Житомирській області задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року скасувати та залишити в силі постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.І. Мойсюк

Судді: Я.Л. Іваненко

В.В. Тракало