Справа № 509/477/16-а
Суддя: Гандзій Д. М.
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 509/477/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Черкасові Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної і матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

9 лютого 2016 року, позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого в подальшому доповнив в заяві від 19.02.2016 р., та в якому просив суд, визнати бездіяльність відповідача щодо ненадання йому у власність земельної ділянки для ведення садівництва та не розроблення детального плану території, визнати протиправною відмову відповідача в задоволенні його публічного запиту на інформацію від 28.10.2015 р., зобов'язати відповідача повторно розглянути питання про безоплатну передачу йому земельної ділянки площею 0,12 га для ведення садівництва та стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 6000 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 4000 грн.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав свої доповнені позовні вимоги.

Представник відповідача Молодіжненської с/р в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки уповноваженій особі під підпис, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду свої письмові заперечення на позов, в яких просив суд, відмовити у задоволенні адміністративного позову з підстав його необґрунтованості і безпідставності, та з проханням про слухання справи за його відсутністю (а.с. 31,33-36).

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України - правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 12,39 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин та території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Використання земель житлової та громадської забудови - здійснюється відповідно до Генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і правил.

Умовами статті 116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами, здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема - у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, один раз по кожному виду використання.

Стаття 118 ЗК України зазначає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або

сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого

самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих

відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Приписами статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах : для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 га, в селищах - не більше 0,15 га, в містах - не більше 0,10 га.

Частинами 1 та 2 статті 159 ЗК України передбачено, що земельні спори розглядаються органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у місячний термін з дня подання заяви.

Статтею 33 Закону України «Про місце самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження : підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки, встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів. Реєстрація суб`єктів права власності на землю, реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі, видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею. Організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

Стаття 34 цього ж Закону передбачає - виключно на пленарних засіданнях селищної ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Як вбачається зі ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, які приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради. Ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Статтею 144 Конституції України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування та зазначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законом України зупиняється у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 р. із змінами, внесеними з постановою Пленуму ВСУ від 19.03.2010 р. № 2 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову у передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України від 05.06.2003 р. № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай), вирішує відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України від 19.06.2003 р. № 973-IV «Про фермерське господарство» питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів).

В інших випадках - суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

При розгляді справ за адміністративними позовами до органів державної влади чи органів місцевого самоврядування про визнання неправомірною бездіяльності щодо нерозгляду заяви про надання земельної ділянки в оренду, про передачу земельної ділянки у власність, суди вправі зобов'язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про надання в оренду (передачу у власність), що не належить до компетенції суду.

Приписи ч. 1 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначають необхідність розробки документації із землеустрою з урахуванням положень плану зонування та/або детального плану територій.

Крім того, чинне законодавство України - визначає необхідність розробки містобудівної документації для населених пунктів, але не містить імперативного припису, відповідно до якого весь обсяг містобудівної документації та, зокрема, детальні плани територій мають бути розроблені впродовж певного часу чи до визначеного моменту.

При чому, здійснення за власної ініціативи та за рахунок бюджетних коштів розробки землевпорядної та містобудівної документації для формування певних земельних ділянок, визначення їх місцезнаходження, розмірів, меж, а відповідно, і самої кількості земельних ділянок - є правом, а не обов'язком органів місцевого самоврядування.

Таким чином, на думку суду, приписами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ЗК України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» - не встановлені обов'язки місцевих рад чи їх виконавчих органів здійснити передбачені земельним та містобудівним законодавством заходи щодо утворення певної кількості земельних ділянок, оскільки містобудівна діяльність і планування та забудова територій, як один з її напрямів, що полягає у розробленні містобудівної документації, є тривалими процесами, не обмеженими у часі, та мають здійснюватися уповноваженими суб'єктами впродовж всього часу їх діяльності у відповідності до положень земельного та містобудівного законодавства, а заходи по забезпеченню доступності та повноти інформації мають вживатись уповноваженими на те органами після утворення такої інформації.

Згідно із ст. 70 КАСУ, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Приписами ст. 71 КАСУ передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як встановив суд, заява позивача ОСОБА_1 (вх. № С-728 від 11.06.2013 року) щодо виділення йому земельної ділянки площею 0,0600 га безоплатно у власність для ведення індивідуального садівництва в с. Молодіжному Овідіопольського району була розглянута на засіданні VI скликання, XXVI сесії Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району 17 червня 2013 року, про що прийнято рішення № 1146-УІ, яким позивачу було відмовлено у виділенні земельної ділянки на підставі ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка встановлює, що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється) (а.с. 12,37,38).

Чергова заява позивача щодо виділення йому земельної ділянки безоплатно у власність для ведення індивідуального садівництва в с. Молодіжному Овідіопольського району (вх. № С-1110 від 05.09.2013 року) була розглянута на засіданні VI скликання, XXIX сесії Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району 30 вересня 2013 року, про що прийнято рішення № 1205-УІ, яким позивачу було повоторно відмовлено у виділенні земельної ділянки на підставі ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка встановлює, що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється) (а.с. 16,39,40).

Суд звертає увагу на те, що правовідносини щодо надання доступу до інформації в Україні регулюються нормами Конституції України, Законом України «Про надання доступу про публічну інформацію» та іншими актами законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб'єктом владних і повноважень у процесі виконання своїх обов'язків і не вимагає створення у відповідь на запит нової інформації (зокрема шляхом проведення аналітичної або статистичної роботи).

Як з`ясував суд, запит позивача ОСОБА_1 (вх. № С-1515 від 05.11.2015 року) на отримання публічної інформації не стосувались відомостей, що вже зафіксовані в офіційному документі, створеному в процесі здійснення органом місцевого самоврядування (сільською радою) своєї діяльності, а містили вимогу вчинити певні дії по підбору, обробці та наданню інформації, яка б відповідала поставленим у запиті умовам, в тому числі формування переліку (а.с. 18-20).

У запиті повинно бути чітко сформульовано зміст інформації та ознаки об'єктів, відносно яких запитується інформація та яким мають бути притаманні наступні ознаки:

1) кількість прийнятих рішень сільською радою протягом 2009-2015 року про безоплатну передачу земельних ділянок (об'єкти мають бути саме земельними ділянками у розумінні Земельного кодексу України, земельні ділянки мають відноситись до комунальної форми власності) для ведення садівництва (земельні ділянки повинні мати визначене цільове призначення);

2) кількість прийнятих рішень сільською радою протягом 2009-2015 року про безоплатну передачу земельних ділянок (об'єкти мають бути саме земельними ділянками у розумінні Земельного кодексу України, земельні ділянки мають відноситись до комунальної форми власності) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) (земельні ділянки повинні мати визначене цільове призначення).

Суд встановив, що до повноважень сільської ради - не входить вести та/або створювати окрему статистичну довідку або аналітику, або перелік рішень тощо, в якій відображається кількість прийнятих рішень із зазначенням змісту такого рішення (наприклад про передачу земельних ділянок у власність).

Тобто - запит позивача містив вимогу вчинити сільській раді певні дії по підбору, обробці, створенні та наданню інформації, яка б відповідала поставленим у запиті умовам.

У зв'язку з чим, позивачу ОСОБА_1 була надана обґрунтована відповідь, що у Молодіжненської сільради Овідіопольського району відсутня відображена та задокументована будь-яким носієм інформація про кількість прийнятих Молодіжненською сільською радою Овідіопольського району протягом 2009-2015 років рішень (окремо) про передачу у власність земельних ділянок для ведення садівництва та (окремо) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 20).

У зв'язку з чим, з адміністративного позову не видно, в чому саме полягає бездіяльність Молодіжненської сільради Овідіопольського району з огляду на те, що розроблення містобудівної документації, в тому числі детального плану території - є правом, а не обов'язком органів місцевого самоврядування (здійснення за власної ініціативи та за рахунок бюджетних коштів), так як чинне законодавство України не містить імперативного припису, відповідно до якого весь обсяг містобудівної документації та, зокрема, детальні плани територій мають бути розроблені впродовж, або з визначенням певного часу чи до визначеного моменту, тому позивачу була надана повна і обґрунтована відповідь на його запит на отримання публічної інформації з приводу того, що у Молодіжненської сільради Овідіопольського району відсутня відображена та задокументована будь-яким носієм інформація про кількість прийнятих Молодіжненською сільською радою Овідіопольського району протягом 2009-2015 років рішень (окремо) про передачу у власність земельних ділянок для ведення садівництва та (окремо) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка).

Суд звертає увагу на той факт, що відповідачем - Молодіжненською сільрадою Овідіопольського району 2 рази були розглянуті заяви позивача ОСОБА_1 про виділення йому земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва в с. Молодіжне на засіданнях сесій, про що були прийняті вищевказані відповідні рішення.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Також, відповідно до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» - звернення не розглядається повторно одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

Отже, відмова позивачу ОСОБА_1 у виділенні земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва в с. Молодіжному - є вирішенням питання по суті, так як в с. Молодіжне відсутній детальний план території.

На думку суду, вищевказані рішення відповідача - органу місцевого самоврядування були ухвалені, в тому числі повторно, на підставі діючих вищевикладених норм Закону, зокрема, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельного Кодексу України та Конституції України, без жодних порушень з боку відповідача щодо прав, свобод і законних інтересів позивача.

Судом не приймаються до уваги твердження позивача з приводу того, що на момент його звернення до відповідача, в публічному доступі була відсутня інформація щодо наявності вільних земельних ділянок (державної чи комунальної власності) - так як жодних належних та допустимих доказів вказаних тверджень позивачем суду не надано, а тому, на думку суду, вказані твердження є безпідставними.

Крім того, зі змісту позовних вимог не вбачається, які саме права та законні інтереси позивача були порушені при прийнятті законних рішень відповідача та який саме причинно-наслідковий зв`язок між оспорюваними рішеннями с/р та моральною шкодою у сумі 6000 грн. і матеріальною шкодою у розмірі 4000 грн., які нібито були спричинені позивачу без належних та допустимих доказів підтверджень вказаних грошових сум, і які на думку суду є вигаданими емоційними намаганнями позивача збагатитися за рахунок органу виконавчої влади, а тому є безпідставними.

Не приймаються також судом, доводи позивача щодо нібито необґрунтованої відмови відповідачів у задоволенні його клопотань, викладених у рішенні відповідачів, а саме, без визначення причин відмови, так як у оскаржуваних рішеннях відповідачів, чітко, повторно зазначені причини відмови, викладені вище.

У зв'язку з чим, на думку суду, вищевказані оскаржувані рішення відповідачів - є цілком законні і такими, що базуються на нормах Закону, а підстави відмови позивачу у задоволенні його численних клопотань є такими, що відповідають дійсним обставинам, викладеним у зазначених рішеннях.

Отже, з огляду на викладене, суд вважає, що позов є безпідставним і необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 69-71,128,158,159,160,161,162,163 КАС України, Конституцією України, ст.ст. 33,34,59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Законом України «Про доступ до публічної інформації», Законом України «Про звернення громадян», ст.ст. 12,39,116,118,121,159 Земельного Кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної та матеріальної шкоди - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Овідіопольський райсуд Одеської області протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Гандзій Д.М.