Справа № 2а/0470/2399/12
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року м. Київ К/800/57018/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2012 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року

у справі № 2а/0470/2399/12

за позовом Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка»

до Дніпропетровської митниці ДФС,

третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області,

про скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Євраз Суха Балка» (далі - ПАТ «Євраз Суха Балка») звернулось до суду з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС, в якому просило:

- визнати протиправними і скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №110010000/2/00031 від 16.01.2012, №110010000/2/00032 від 16.01.2012, №110010000/2/00033 від 16.01.2012, №110010000/2/00034 від 16.01.2012, №110010000/2/00036 від 17.01.2012, №110010000/2/00037 від 17.01.2012, №110010000/2/00040 від 17.01.2012, №110010000/2/00041 від 17.01.2012, №110010000/2/00048 від 19.01.2012, №110010000/2/00095 від 27.01.2012, №110010000/2/00096 від 27.01.2012, №110010000/2/00097 від 27.01.2012, №110010000/2/00098 від 27.01.2012, №110010000/2/00099 від 27.01.2012, №110010000/2/00102 від 27.01.2012, №110010000/2/00104 від 27.01.2012, №110010000/2/00105 від 27.01.2012, №110010000/2/00107 від 27.01.2012, №110010000/2/00108 від 27.01.2012, №110010000/2/00109 від 27.01.2012, №110010000/2/00110 від 27.01.2012, №110010000/2/00111 від 29.01.2012, №110010000/2/00112 від 29.01.2012, №110010000/2/00113 від 29.01.2012, №110010000/2/00115 від 30.01.2012, №110010000/2/00116 від 30.01.2012, №110010000/2/00117 від 30.01.2012, №110010000/2/00127 від 31.01.2012, №110010000/2/00128 від 31.01.2012, №110010000/2/00130 від 31.01.2012, №110010000/2/00135 від 01.02.2012, №110010000/2/00136 від 01.02.2012, №110010000/2/00137 від 01.02.2012, №110010000/2/00138 від 01.02.2012, №110010000/2/00144 від 02.02.2012, №110010000/2/00149 від 03.02.2012, №110010000/2/00150 від 03.02.2012, №110010000/2/00152 від 03.02.2012, №110010000/2/00153 від 03.02.2012, №110010000/2/00154 від 06.02.2012, №110010000/2/00155 від 06.02.2012, №110010000/2/00156 від 06.02.2012, №110010000/2/00157 від 06.02.2012, №110010000/2/00158 від 06.02.2012, №110010000/2/00161 від 06.02.2012, №110010000/2/00162 від 06.02.2012, №110010000/2/00176 від 08.02.2012, №110010000/2/00195 від 16.02.2012;

- визнати протиправними і скасувати рішення про коригування заявленої митної вартості товарів №110010000/2012/600010/1 від 16.01.2012, №110010000/2012/600011/1 від 16.01.2012, №110010000/2012/600012/1 від 16.01.2012, №110010000/2012/600013/1 від 16.01.2012, №110010000/2012/600014/1 від 17.01.2012, №110010000/2012/600015/1 від 17.01.2012, №110010000/2012/600017/1 від 17.01.2012, №110010000/2012/600018/1 від 17.01.2012, №110010000/2012/600020/1 від 19.01.2012, №110010000/2012/600030/1 від 27.01.2012, №110010000/2012/600031/1 від 27.01.2012, №110010000/2012/600032/1 від 27.01.2012, №110010000/2012/600033/1 від 27.01.2012, №110010000/2012/600034/1 від 27.01.2012, №110010000/2012/600035/1 від 27.01.2012, №110010000/2012/600036/1 від 27.01.2012, №110010000/2012/600037/1 від 27.01.2012, №110010000/2012/600038/1 від 27.01.2012, №110010000/2012/600039/1 від 27.01.2012, №110010000/2012/600040/1 від 27.01.2012, №110010000/2012/600041/1 від 27.01.2012, №110010000/2012/600042/1 від 29.01.2012, №110010000/2012/600043/1 від 29.01.2012, №110010000/2012/600044/1 від 29.01.2012, №110010000/2012/600045/1 від 30.01.2012, №110010000/2012/600046/1 від 30.01.2012, №110010000/2012/600047/1 від 30.01.2012, №110010000/2012/600049/1 від 31.01.2012, №110010000/2012/600050/1 від 31.01.2012, №110010000/2012/600051/1 від 31.01.2012, №110010000/2012/600054/1 від 01.02.2012, №110010000/2012/600055/1 від 01.02.2012, №110010000/2012/600056/1 від 01.02.2012, №110010000/2012/600058/1 від 01.02.2012, №110010000/2012/600059/1 від 02.02.2012, №110010000/2012/600062/1 від 03.02.2012, №110010000/2012/600063/1 від 03.02.2012, №110010000/2012/600065/1 від 03.02.2012, №110010000/2012/600066/1 від 03.02.2012, №110010000/2012/600067/1 від 06.02.2012, №110010000/2012/600068/1 від 06.02.2012, №110010000/2012/600069/1 від 06.02.2012, №110010000/2012/600070/1 від 06.02.2012, №110010000/2012/600071/1 від 06.02.2012, №110010000/2012/600073/1 від 06.02.2012, №110010000/2012/600074/1 від 06.02.2012, №110010000/2012/600083/1 від 08.02.2012, №110010000/2012/600091/1 від 16.02.2012;

- зобов'язати Дніпропетровську митницю надати висновок до Головного управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про повернення надмірно сплаченої суми 1031193,88 грн.;

- зобов'язати Дніпропетровську митницю здійснити митне оформлення за ціною контракту.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2012 року, залишеною без змін Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, щовідповідач порушив послідовність застосування передбачених методів визначення митної вартості товарів, належним чином необґрунтувавши неможливість застосування попередніх методів. Зазначає, що митним органом в спірних рішеннях не вказано в чому полягає сумнів у визначенні митної вартості товарів, що й обумовило необхідність витребування додаткових документів. Витребування додаткових документів здійснено з порушенням митного законодавства. Судами не враховано особливостей застосування третього методу визначення митної вартості товарів. Вказує, що здійснення оплати за товар підтверджується довідкою, виданою ПАТ «Укрсоцбанк» щодо проведення розрахунку з нерезидентом. Також судами безпідставно не прийнято до уваги висновок ДП»Укрпромзовнішекспертиза» щодо ціни на вугілля марки «КС».

В запереченнях, що надійшли на адресу суду, відповідач не погоджується з касаційною скаргою, просить залишити її без задоволення, рішення судів - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судами встановлено, що між компанією «GCIE INC» США, (Продавець) та ТОВ «ТД «Євразресурс» Україна (Покупець; правонаступником якого є позивач) укладено контракт № 61/2011 на поставку товару - вугілля кам'яне бітумінозне, коксівне, неагломероване: вугільний концентрат марки КС; клас 0-100 мм., виробник - ОАО «УК Кузбассразрезуголь», який був заявлений позивачем з оформленням вантажних митних декларацій: №№ 110010000/2012/000231, 110010000/2012/000232, 110010000/2012/000236, 110010000/2012/000237 від 16.01.2012 року, №№ 110010000/2012/000239, 110010000/2012/000240, 110010000/2012/000251, 110010000/2012/000258 від 17.01.2012 року, № 110010000/2012/000298 від 19.01.2012 року, №№ 110010000/2012/000534, 110010000/2012/000535, 110010000/2012/000538, 110010000/2012/000539, 110010000/2012/000537, 110010000/2012/000544, 110010000/2012/000545, 110010000/2012/000547, 110010000/2012/000560, 110010000/2012/000563, 110010000/2012/000561, 110010000/2012/000559 від 27.01.2012 року, №№ 110010000/2012/000585, 110010000/2012/000586, 110010000/2012/000587 від 29.01.2012 року, №№ 110010000/2012/000597, 110010000/2012/000598, 110010000/2012/000603 від 30.01.2012 року, №№ 110010000/2012/000661, 110010000/2012/000662, 110010000/2012/000663, №№ 110010000/2012/000694, 110010000/2012/000692, 110010000/2012/000693, 110010000/2012/000697 від 01.02.2012 року, №110010000/2012/000730 від 02.02.2012 року, №№ 110010000/2012/000753, 110010000/2012/000754, 110010000/2012/000774, 110010000/2012/000775 від 03.06.2012 року, №№ 110010000/2012/000752, 110010000/2012/000790, 110010000/2012/000789, 110010000/2012/000796, 110010000/2012/000791, 110010000/2012/000804, 110010000/2012/000803 від 06.02.2012 року, № 110010000/2012/000895 від 08.02.2012 року та № 110010000/2012/001089 від 16.02.2012 року за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, а саме: 0,18 дол. США/кг.

З метою митного оформлення вказаного товару разом із ВМД подано митному органу наступні документи: облікова картка суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності від 13 жовтня 2010 року № 11000/1/10/115503; внутрішні транзитні документи; накладні ЦІМ/УМВС; рахунок-фактура (інвойс); зовнішньоекономічний договір від 23 грудня 2011 року № 61/2011; доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 28 грудня 2011 року № 1; внутрішній договір (контракт) доручення від 01 грудня 2009 року № 2009/12-01/03; довідка про декларування валютних цінностей від 20 жовтня 2011 року; сертифікат якості; ВМД країни відправлення.

За результатами розгляду поданих до митного оформлення документів у відповідача виникли сумніви у правильності визначення митної вартості товарів.

Так, під час порівняння рівня заявленої митної вартості товарів за вказаними ВМД встановлено, що визначений декларантом рівень митної вартості товарів значно нижчий рівня митної вартості товарів, інформація про які наявна в ЄАІС ДМСУ, а саме: ВМД № 702020001/2012/101 від 12 січня 2012 року та ВМД №702020001/2012/115 від 12 січня 2012 року, за якими задекларовано товар - вугільний концентрат марки «КС», клас 0-100 мм., виробник: ВАТ «Угольная компанія «Кузбассразрезуголь», та оформлено у митному відношенні за 1 методом - за ціною договору, тобто митна вартість була визначена на рівні фактурної вартості і становила 0,21 дол. США/кг.

Таким чином, не погоджуючись із визначеною декларантом митною вартістю товару у митній декларації, митний орган запропонував позивачу додатково надати документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: договір з третіми особами, що пов'язані з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи), калькуляція фірми виробника; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством.

Також судами встановлено, що фахівцями Дніпропетровської митниці з декларантом проведено митні консультації, ознайомлено з записом про необхідність надання додаткових документів. Декларантом зроблено запис в деклараціях митної вартості про те, що надати додаткові документи немає можливості, проведено консультацію та обмін наявною ціновою інформацією.

Оскільки позивач, на думку митного органу, не зміг підтвердити заявлену митну вартість товару, у зв'язку з наявними розбіжностями, відсутністю обґрунтувань цих розбіжностей та ненаданням витребовуваних документів, митним органом скориговано митну вартість товарів та прийнято відповідні рішення про коригування митної вартості товарів, в яких митний орган самостійно визначив митну вартість товару на підставі наявних у митниці відомостей із застосуванням методу 3, вказавши про неможливість застосування попередніх методів.

Коригування митної вартості товару стало підставою для видання карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Непогоджуючись з такими рішенням митного органу та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом про їх скасування та зобов'язання вчинити певні дії.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості товару, тому останній витребував у декларанта додаткові документи, передбачені законодавством, з проведенням процедури консультацій з декларантом. Неподання декларантом витребуваних митним органом додаткових документів надає право митному органу визначити митну вартість задекларованого товару на підставі наявних відомостей, документів, наданих позивачем відповідно до ст. 269 МК України.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновками судів та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 259 МК України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 264 МК України заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Ст. 265 МК України передбачено, що митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України.

Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Відповідно до ст. 266 МК України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на розсуд декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 262 МК України митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості - спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Згідно з п. 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року № 1766 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок декларування митної вартості товарів) для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактуру (інвойс); банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

За змістом п. 11 Порядку декларування митної вартості товарів для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи.

Для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару; копія вантажної митної декларації країни відправлення, а в разі, коли в такій країні товар розміщувався в митному режимі, яким не передбачено сплату податків і відповідно до якого товар перебував під митним контролем, - копія вантажної митної декларації, оформленої в попередній експорту митний режим; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини.

Декларант за власним бажанням подає інші документи для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товарів.

Відповідно до п. 13 Порядку декларування митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати додаткові документи, визначені у пункті 11 цього Порядку, протягом 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх подання. У разі відмови подати додаткові документи декларант робить відповідний запис із зазначенням дати, прізвища та проставляння свого підпису на зворотному боці основного аркуша декларації митної вартості.

Якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством (п. 14 Порядку декларування митної вартості товарів).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

При цьому, законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмови у митному оформленні. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Відтак, приписи вказаних статей зобов'язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

При цьому, варто зазначити, що митний орган має право витребовувати у декларанта лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 21-5204а15 та має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції відповідно до ст. 2442 КАС України.

Суд касаційної інстанції зазначає, що наявна у відповідача інформація про іншу вартість товару, ніж вказану декларантом, зумовило виникнення обґрунтованих сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товарів, що в свою чергу дало право митному органу запропонувати позивачу надати додаткові документи відповідно, що спростовує відповідні доводи позивача про те, що митним органом не вказано в чому полягають обґрунтовані сумніви щодо визначення митної вартості товарів.

За таких обставин та з урахуванням неподання декларантом жодного з витребовуваних митним органом документів, у останнього виникли правові підстави для прийняття спірних рішень про коригування їх митної вартості та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, про що обґрунтовано вказано судами.

Тому, оскільки ЄАІС ДМСУ містила інформацію про товари з такими ж характеристиками, виготовленими в тій же країні іншими виробниками митна вартість імпортованих товарів була правомірно визначена митним органом на підставі ст. 269 МК України із застосуванням 3 методу на підставі раніше оформлених ВМД № 702020001/2012/101 від 12 січня 2012 року та ВМД № 702020001/2012/115 від 12 січня 2012 року з дотриманням правил ст. 269 МК України, про що вірно вказано судами.

Крім того, спірні рішення митного органу містять достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, вказано джерела інформації, що використовувалися відповідачем для визначення митної вартості, зазначено послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом, що спростовує відповідні доводи позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Судами ухвалено законні та обґрунтовані рішення, які постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» відхилити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: