Справа № 826/17926/13-а
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" червня 2016 р. м. Київ К/800/36411/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

при секретарі судового засідання Бовкуні В.В.,

за участю представників сторін: прокурор - Гудименко Ю.В.,

від позивача - Ходаковська М.С.,

від відповідача-1 - не з'явився,

від відповідача-2 - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційні скарги Заступника прокурора м. Києва та Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2014 р.

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2014 р.

у справі № 826/17926/13-а

за позовом Першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва

в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

до 1) Приватного підприємства «Київжитлоспецсервіс», 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосистема»

про стягнення в дохід держави коштів за нікчемним правочином, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року Перший заступник прокурора Шевченківського району м. Києва (далі - позивач) звернувся, в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві), до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Київжитлоспецсервіс» (далі - відповідач-1, ПП «Київжитлоспецсервіс») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосистема» (далі - відповідач-2, ТОВ «Енергосистема»), в якому просив суд стягнути з ПП «Київжитлоспецсервіс» на користь ТОВ «Енергосистема» вартість поставлених товарів в сумі 15 331 609,87 грн., сплачених за договорами поставки від 24.04.2012 р. № 2404, від 25.04.2012 р. № 2504, та стягнути з ТОВ «Енергосистема» в дохід держави 15 331 609,87 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2014 р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2014 р., відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач та податковий орган звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, в яких, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просили скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2014 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2014 р., і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі у письмових запереченнях проти доводів касаційної скарги заперечували, вважають оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими та прийнятими у відповідності до норм діючого законодавства, а тому просили суд касаційні скарги позивача та податкового органу залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши та обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ПП «Київжитлоспецсервіс» (постачальник) та ТОВ «Енергосистема» (покупець) укладено договори на поставку товарів № 2404 від 24.04.2012 р. та № 2504 від 25.04.2012 р., згідно з якими постачальник зобов'язується поставляти і передавати у власність (повне господарське відання) покупцю визначені цими договорами товари, а покупець зобов'язується прийняти ці товари та своєчасно здійснювати їх оплату.

Позивач вказує на порушення публічного порядку і невідповідність вищезазначених господарських договорів інтересам держави, посилаючись при цьому на акт податкової перевірки від 25.01.2013 р. № 234/22-80/32776251 «Про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «Енергосистема» щодо правильності нарахування та повноти сплати до бюджету податку на додану вартість при взаємовідносинах з ПП «Київжитлоспецсервіс» за період з 01.04.2012 р. по 31.07.2012 р.».

У зазначеному акті висновок про порушення обґрунтовано тим, що укладені між ТОВ «Енергосистема» та ПП «Київжитлоспецсервіс» договори на поставку товарів від 24.04.2012 р. № 2404 і від 25.04.2012 р. № 2504 не спрямовані на реальне настання правових наслідків, обумовлених цими правочинами, та є недійсними згідно з частини першої статті 215 Цивільного кодексу України та нікчемними відповідно частини другої статті 215 Цивільного кодексу України.

Також позивач посилається на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 18.05.2013 р., з якого вбачається, що ПП «Київжитлоспецсервіс» має ознаки фіктивності, а керівник вказаного суб'єкта господарювання - ОСОБА_5 не мала відношення до фінансово-господарської діяльності цього підприємства і не підписувала первинних документів.

Суд першої інстанції, рішення якого залишено без змін судом апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивачем не доведено фактів які б могли бути підставою для висновків про нікчемність правочинів та стягнення коштів.

Разом з тим, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що вказані висновки судів не можна вважати такими, що зроблені на підставі повно та всебічно досліджених встановлених фактичних обставин справи.

Згідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У зв'язку із наведеними процесуальними приписами суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у справі.

Судами попередніх інстанції не були враховані приписи частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо здійснення розгляду і вирішення справ в адміністративних судах на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно, частин четвертої та п'ятої цієї статті на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

В даному випадку висновок про необґрунтованість вимог позивача, судами попередніх інстанцій було зроблено без належного дослідження доводів позивача.

При цьому, вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 18.05.2013 р. у справі № 761/12023/13-к ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України, а саме щодо його дій, пов'язаних з придбанням ПП «Київжитлоспецсервіс» шляхом перереєстрації вказаного підприємства на ОСОБА_5, з метою легалізації юридичної особи без наміру здійснення господарської діяльності, де зазначені обставини були встановлені на підставі акта перевірки ДПІ у Шевченківському районі м. Києва № 234/22-80/32776251 від 25.01.2013 р.

Відповідно до частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що судами першої та апеляційної інстанцій не було надано належну правову оцінку висновкам, викладеним у вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 18.05.2013 р., та не встановлено, з урахуванням всіх обставин справи, реальність здійснення господарських операцій між ТОВ «Енергосистема» та ПП «Київжитлоспецсервіс».

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суди обох інстанцій дали передчасну юридичну оцінку встановленим фактичним обставинам справи, а тому ухвалені ними судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

Відповідно до статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи неповноту дослідження судами обставин справи, що виключає можливість перевірки правильності ухвалених у справі рішень, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційні скарги Заступника прокурора м. Києва та Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2014 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2014 р. у справі № 826/17926/13-а - скасувати.

Справу № 826/17926/13-а направити на новий судовий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) М.І. Костенко