Справа № 2-а-7733/08/2170
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2011-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2011 р.Справа № 2-а-7733/08/2170

Категорія:12.3Головуючий в 1 інстанції: Горшков В.М.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Кравця О.О.,

при секретарі Коваленко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги Головного Управління юстиції у Херсонській області та ОСОБА_1 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16 березня 2010 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління юстиції у Херсонській області про визнання незаконним наказу про звільнення та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

07 листопада 2008 року ОСОБА_2 звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Головного Управління юстиції у Херсонській області про визнання незаконним наказу про звільнення та стягнення коштів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що наказом Головного Управління юстиції в Херсонській області № 05-01X737 від 15.08.2008 року її було незаконно звільнено з посади «старшого державного виконавця» Відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні - у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору, т.б. за п.2 ст.36 КЗпП України.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 16 березня 2010 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Скасовано наказ Головного Управління юстиції в Херсонській області від 15.08.2008р. №05-01/737 про звільнення ОСОБА_3, як незаконний. Зобов'язано Головне Управління юстиції в Херсонській області видати наказ про зміну дати звільнення ОСОБА_3 з посади «старшого державного виконавця» ВДВС Комсомольського РУЮ у м.Херсоні з 15.08.2008р. на 08.10.2008р. та внести відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_3 Зобов'язано Головне Управління юстиції в Херсонській області прийняти до оплати листки непрацездатності АБВ №886607, АБВ №858150, АБВ №858373. Стягнуто з Головного Управління юстиції в Херсонській області на користь ОСОБА_3 заборгованість по оплаті за період тимчасової непрацездатності з 20.08.2008р. по 07.10.2008р. в сумі 3304,12грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник Головного Управління юстиції у Херсонській області 08 квітня 2010 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права та просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16 березня 2010 року, прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позову ОСОБА_3 в повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_2 16 квітня 2010 року також подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права та просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16 березня 2010 року, прийняти нову постанову, якою її адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи позивача і представника відповідача в підтримку своїх апеляційних скарг, та перевіривши матеріали і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність будь яких законних підстав для їх задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

29.11.2005 р. ОСОБА_2 призначена на посаду «державного виконавця» Державної виконавчої служби у Білозерському районі Херсонській області (наказ від 28.11.2005р. № 06-1/61). В той же день прийняла присягу державного службовця.

9.03.2007р. позивачка була звільнена з займаної посади в звязку з переведенням її до ГУ юстиції в Херсонській області та їй виплачено компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку у кількості 9 календарних днів (наказ від 19.03.2007р. № 327).

20.03.2007р. ОСОБА_2 призначена в звязку з переведенням на посаду «державного

виконавця» відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення неї трирічного віку ОСОБА_4 (наказ від 19.03.2007р. № 05-01/279).

26.06.2007 р. ОСОБА_2 була призначена в звязку з переведенням на посаду «державного виконавця» Комсомольського відділу державної виконавчої служби Херсонського міського управління юстиції, на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_5 (наказ від 26.06.2007р. № 05-01/571).

07.03.2007 р. позивачка була призначена на посаду «старшого державного виконавця» відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м.Херсоні на період соціальної відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_6 (наказ від 07.03.2008р. №05-01/216).

Наказом ГУ юстиції в Херсонській області від 21.07.2008р. №05-02/363, за заявою ОСОБА_3 від 07.07.2008р., їй, з 21.07.2008р. було надано щорічну основну відпустку за період роботи з 20.03.2008р. по 19.03.2009р. тривалістю 30 календарних днів та частину щорічної додаткової відпустки тривалістю 3 календарних дні.

Перебуваючи у відпустці, позивачка в період з 20.08.2008 р. по 09.10.2008 р. хворіла, що підтверджується відповідними листками непрацездатності серії АБВ №№ 886607, 858150, 858373.

28.07.2008 року ОСОБА_6, на посаді якої тимчасово знаходилася позивачка, подала до ГУ юстиції в Херсонській області заяву про вихід на роботу в звязку із виходом з соціальної відпустки по догляду за дитиною - з 18.08.2008 року.

Наказом ГУ юстиції в Херсонській області №05-01/681 від 06.08.2008 р. ОСОБА_6 було допущено до роботи з 18.08.2008 року і остання приступила до виконання своїх обовязків по раніше займаній посаді - «старшого державного виконавця» ВДВС Комсомольського районного управління юстиції.

В звязку із вказаними вище обставинами, т.б. виходом на роботу ОСОБА_6, наказом №05-01/737 від 15.08.2008р., перебуваючу у відпустці ОСОБА_2, було звільнено з займаної посади з 15.08.2008р. на підставі ч.2 ст.36 КЗпП України, т.б. у зв'язку із закінченням строку трудового договору. Підставою ж до видання даного наказу було подання начальника ВДВС Комсомольського РУЮ у м.Херсоні від 13.08.2008р.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд 1-ї інстанції обґрунтовано виходив з того, спірний наказ ГУ юстиції в Херсонській області про звільнення позивачки з роботи є передчасним, протиправним та суперечить діючому трудовому законодавству.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції, з огляду на наступне.

Як правильно зазначив суд 1-ї інстанції, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин або коли про це йдеться у спеціальному законі. Спеціальним же законом, який повинен застосовуватись у даному випадку є Закон України "Про державну виконавчу службу", однак, оскільки цим законом спірні правовідносини повністю не врегульовані, тому підлягає застосуванню трудове законодавство.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставою для припинення трудового договору є закінчення строку (п.2,3 ст.23), крім випадків, коли трудові відносини фактично продовжуються і ні одна з сторін не вимагала їх припинити.

Як вбачається зі змісту ст.2 Закону України "Про відпустки", право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом;

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про відпустки», за бажанням працівника, у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни), йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі - є останній день відпустки. А у відповідності до ч.2 ст.3 цього ж Закону, у разі звільнення працівника у зв'язку із закінченням строку трудового договору, невикористана відпустка

може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково

перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору;

продовжується до закінчення відпустки.

Окрім того, згідно зі змісту статті 80 КЗпП України вбачається, що щорічна відпустка на вимогу працівника повинна бути перенесена на інший період або продовжена у випадку: тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку.

Як слідує із ч.3 ст.40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці.

До того ж слід зазначити, що згідно ст.78 КЗпП України, дні тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої встановленому порядку, а також відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами, до щорічних відпусток не включаються.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вищевикладених норм діючого законодавства, колегія суддів, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що за таких обставин відповідач не мав права звільняти позивачку з 15.08.2008р., тобто у період знаходження її до 08.10.2008р. у відпустці та одночасно під час її тимчасової непрацездатності.

Що стосується рішення суду 1-ї інстанції по інших позовним вимогам, то колегія суддів також погоджується з ним і вважає висновки суду 1-ї інстанцій в цій частині обґрунтованими.

Відповідно до п.5 Постанови КМ України №439 від 06.05.2001р. "Про затвердження Порядку оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів підприємства, установи, організації", дні тимчасової непрацездатності застрахованій особі оплачуються залежно від страхового стажу в розмірах:

-60 відсотків середньої заробітної плати - особі, яка має страховий стаж до 5-ти років:

-80 відсотків середньої заробітної плати - особі, яка має страховий стаж від 5-ти до 8-ми років;

-100 відсотків середньої заробітної плати - особі, яка має страховий стаж понад 8-м років;

Стаття 2 Закону України, від 11.01.2001, № 2213-ІП "Про розмір внесків на деякі виді загальнообов'язкового державного соціального страхування" передбачає, що допомога їх тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, виплачується застрахованим особам Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) інвалідності незалежно від звільнення застрахованої особи і періоду втрати працездатності у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Згідно ст.ст.116,117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Однак, разом з тим, виходячи і системного аналізу та тлумачення вказаного вище законодавства, вбачається, що оплата та допомога по тимчасовій непрацездатності передбачена іншим, ніж Кодекс законів про працю України та Законом України "Про оплату праці", законодавством. А тому, відповідно, ці, не сплачені відповідачем (до того ж з незалежних від нього причин) на момент звільнення суми за лікарняними листами, не охоплюються диспозицією ст.117 КЗпП України.

Отже, в звязку з викладеним, та приймаючи до уваги той факт, що спірні лікарняні листки взагалі були видані позивачці вже після ухвалення оскаржуваного наказу (т.б. після її звільнення), судова колегія вважає, що невиплата цих сум (т.б. 3304,12грн.) позивачу на момент її звільнення та до того ж, без документального їх підтвердження - є обґрунтованою і відповідно, не тягне за собою відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Далі, як слідує з п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Також, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіянні позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, приймаючи до ваги вищевикладене та конкретні обставини справи, колегія суддів, як і суд 1-ї інстанції, також вважає, що позовні вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягають з підстав не надання останньою належних і беззаперечних доказів реального завдання їй відповідачем моральної (або матеріальної) шкоди або моральних та фізичних страждань, а також не підтвердження причинного зв'язку між спричиненою шкодою та настанням яких-небудь шкідливих наслідків.

Отже, за таких обставин, колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги (матеріального характеру) позивачки про стягнення лише тільки заборгованості з оплати тимчасової непрацездатності (т.б. за лікарняними листами серії АБВ №886607 від 20.08.08р. за період хвороби з 20.08.08р. по 02.09.08р. 874,62 грн., серії АБВ №858150 від 03.09.08р. за період хвороби з 03.09.08р. по 19.09.08р. 1263,34 грн., серії АБВ №858373 від 22.09.08р. за період хвороби з 22.09.08р. по 07.10.08р. 1166,16 грн.) в загальній сумі 3304,12грн.

Частиною 1 ст. 195 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги лише у разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, колегія суддів, приймаючи остаточне рішення по даним апеляційним скаргам, також вважає за необхідне, на підставі вимог ст.ст.91,94,98 КАС України, додатково стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 підтвердженні документально судові витрати, повязані із її прибуттям до суду апеляційної інстанції в сумі 414,67грн.

Враховуючи вищевикладене та, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції грубих порушень матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки.

Наведені ж у апеляційних скаргах сторін доводи правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Отже, за таких обставин, судова колегія, відповідно до ст.200 КАС України, залишає апеляційні скарги сторін - без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Керуючись ст.ст.91,94,98,195,196,198,200,205,206,254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Головного Управління юстиції у Херсонській області та ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16 березня 2010 року без змін.

Стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 судові витрати, повязані із прибуттям до суду апеляційної інстанції в сумі 414,67грн.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Осіпов Ю.В.

Судді: Золотніков О.С.

ОСОБА_7