Справа № 2а-0870/1161/11
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2016 рокусправа № 2а-0870/1161/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 травня 2011 року по справі за позовом Відкритого акціонерного товариства "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великими платниками податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС про скасування податкових повідомлень - рішень, -

в с т а н о в и в:

Відкрите акціонерне товариство "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" звернулось до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Запоріжжя Межрегіонального головного управління ДФС, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.07.2010р. № /0 (від 27.09.2010р. №/1, від 06.12.2010р. № /2), від 22.07.2010р. № 000550808/0 (від 27.09.2010р. №/1, від 06.12.2010р. № /2), від 27.09.2010р. № /1 (від 20.10.2010р. №/2, від 16.12.2010р. № /3).

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 23 травня 2010 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, в якій позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про задоволення позову.

В судовому засідання представник позивача - Фуклева А.В.( довіреність № 011.11-14 від 12.04.2016р.) підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача - Дорогова Г.В. (довіреність № 61/28-04-10-017 від 28.07.2015р.) та представник прокуратури - Шайттанова М.Г. (довіреність № 05/2-1161вих-15 від 08.04.2015р.) заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, що СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі була проведена позапланова виїзна перевірка ВАТ "ЗАлК"з питань достовірності нарахування від'ємного значення ПДВ за квітень 2010 року та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за квітень 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось в лютому, березні 2010 року, за результатами якої було складено акт № 239/08-08/00194122 від 12.07.2010 року.

Відповідно до висновків акту позивачем порушено п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.4, п. 7.4., п.п. 7.7.1, п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" в результаті чого завищено заявлену у квітні 2010 року суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку, на загальну суму 3 178 865 грн.; занижено суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками квітня 2010 року, на загальну суму 518 244 грн.; завищено від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту за квітень 2010 року на 149 678 грн. та занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ у квітні 2010 року, на суму 1 493 164 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято наступні податкові повідомлення -рішення:

- № /0 від 22.07.2010 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 3 178 865 грн.;

- № /0 від 22.07.2010 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість, у розмірі 673 717,20 грн., у тому числі за основним платежем 518 244 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 155 473,20 грн.

За результатами розгляду первинних скарг, поданих в порядку адміністративного оскарження податковим органом виявлено арифметичну помилку у визначені частки матеріальної складової в обороті фактичних витрат на виробництво реалізованої продукції по збитковим операціям за березень 2010 року, у зв'язку з чим прийнято рішення про збільшення податку на додану вартість на 1 501 грн. та штрафних санкцій на 450, 30 грн. На підставі даного рішення СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі прийнято податкове повідомлення-рішення № /1 від 27.09.2010 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість у розмірі 1951 грн. 30 коп.

За наслідками наступного адміністративного оскарження скарги позивача були залишені без задоволення, а СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі прийнято наступні податкові повідомлення-рішення № /1, № /1 від 27.09.2010 року; № /2, № /2 від 06.12.2010 року; /2 від 20.10.2010 року; /3 від 16.12.2010 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ВАТ "ЗАлК" неправомірно сформовано податковий кредит по операціях з придбання товарів, послуг, які не використано в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, згідно висновків податкового органу, викладених у розділі 3.1.2 акту перевірки, на порушення пп.7.4.1, пп.7.4.4, п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" підприємством завищено суму податкового кредиту за квітень 2010 року на загальну суму 1 642 842,35грн. у зв'язку з тим, що позивач здійснював реалізацію готової продукції нижче собівартості (про що описано у п. 3.1.2 акту перевірки), а тому сума податкового кредиту, отримана внаслідок виготовлення готової продукції перевищує суму зобов'язань, нарахованих в результаті продажу цієї продукції. Сума податкового кредиту, сформована в частині витрат, які не приймають участь у визначенні собівартості, не приймають участь в оподатковуваних операціях.

Обставини щодо реалізації продукції у зазначений період за цінами нижче собівартості позивачем не заперечуються.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (який діяв на момент спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, однією з визначальних умов формування податкового кредиту є придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у господарській діяльності платника податків.

Відповідно до пункту 1.32 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" визначено, що господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Отже, мета отримання доходу є кваліфікуючою ознакою господарської діяльності, що передбачає наявність розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності в цілому, а відтак і в кожній господарській операції, з яких складається господарська діяльність платника.

Наведене, однак, не означає обов'язкову прибутковість кожної окремої операції, адже у вказаній нормі йдеться не про позитивний фінансовий результат та не про прибуток як об'єкт оподаткування, а про доход як один з елементів обчислення бази оподаткування. Господарська операція, спрямована на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект, що є об'єктивним процесом здійснення господарської діяльності, яка опосередковується комерційним ризиком неодержання очікуваного доходу.

До того ж, можливість врахування від'ємного значення об'єкта оподаткування у результатах наступних податкових періодів (передбачена, зокрема, статтею 6 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" визначає порядок) свідчить про те, що податкове законодавство допускає нерентабельність окремих господарських операцій та не тягне обов'язкове виключення витрат за такими операціями (у тому числі й зі сплати ПДВ) з податкового обліку платника.

Згідно узвали від Вищого адміністративного суду України від 14 березня 2016 року, суд касаційної інстанції, направляючи справу на новий розгляд, у своєму рішенні зазначив, що при здійсненні платником податків господарської діяльності можливі збиткові операції. Разом з тим, необхідно врахувати, що віднесення таких операцій до господарських можливе у випадках наявності економічних причин отримання збитків від продажу готової продукції за ціною, яка не покриває собівартість такої продукції.

В судовому засіданні представник позивача в обґрунтування економічної доцільності реалізації готової продукції за ціною нижче собівартості зазначила про те, що при формуванні ціни на продукцію ВАТ «ЗАлК» використовувались офіційні котирування Лондонської біржі металів на алюміній, проте починаючи з 2008 року внаслідок дії всесвітньої економічної кризи здійснювалось зниження всесвітніх цін на алюмінієву продукцію на Лондонській Біржі Металів. Також представник апелянта зазначила про те, що зі зниженням цін на алюмінієву продукцію відбулось збільшення цін на енергоносії (електроенергію, газ тощо), а збільшення тарифів на електричну енергію автоматично впливає на підвищення витрати підприємства, оскільки понад 37% у собівартості алюмінію становить електрична енергія. Крім того, підприємство постановою КМУ від 06.05.2000р. № 765 віднесено до особливо небезпечних підприємств, зупинити діяльність яких неможливо без прийняття спеціальних запобіжних заходів щодо настання можливих негативних наслідків.

Колегія суддів з приводу наведеного наголошує на тому, що плануючи господарську діяльність, платник повинен прагнути до отримання економічного ефекту за рахунок приросту (збереження) активів, а не від мінімізації податкових платежів. Тому мотивація суб'єкта господарювання при вступі у господарські правовідносини повинна ґрунтуватися на тому, що розмір очікуваного доходу від господарської операції повинен бути істотним у порівнянні з розміром очікуваної податкової вигоди.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що основним вітчизняним покупцем продукції ВАТ «ЗАлК» є ТОВ «Запоріжалюмінторг», проте представник позивача в судовому засіданні при апеляційному перегляді справи зазначив, що ТОВ «Запоріжалюмінторг» не є кінцевим споживачем продукції, отже наведене може свідчити про подальшу реалізацію алюмінієвої продукції кінцевим споживачам, що не заперечувалось представниками сторін, а також знайшло відображення у акті перевірки від 12.07.2010року № 239/08-08/0194122 (а.с.228-246, т. 1).

Також сторонами не заперечується те, що формування ціни на продукцію ВАТ «ЗАлК» відбувалось з використанням котирувальних цін на Лондонській біржі металів, при цьому враховувались ціни за котирувальний період, що визначався, як будь-який робочий день Лондонської біржі металів протягом трьох місяців, які передують кожному календарному місяцю, в якому здійснюється відвантаження.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10 червня 2002 року № 795 «Про забезпечення конкурентоспроможності підприємств з виробництва первинного алюмінію, його сплавів і титану» ціни на електроенергію, спожиту підприємством виключно до технологічних потреб, залежали від рівня коливань цін на продукцію підприємства на Лондонській біржі металів. Проте, постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2005 року № 143 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких рішень Кабінету Міністрів України» постанову КМУ від 10.06.2002 № 795 визнано такою, що втратила чинність.

Отже, вищенаведене свідчить про те, що в ході ведення господарської діяльності підприємством здійснювалось відвантаження готової продукції з урахуванням цін на Лондонській біржі металів з розрахунку даних за попередні три місяці, а отже, відповідно, і планування собівартості на алюмінієву продукцію, норми витрат повинні бути враховані і прив'язані також до Лондонської біржі металів. Як у договорах продажу готової продукції, так і в договорах поставки сировини необхідно було враховувати вигідні ціни, до того ж договори на поставку сировини укладалися в період , коли підприємство було обізнано щоо економічної ситуації на ринку металів та ціни на енергоносії.

В судовому засіданні представник відповідача, заперечуючи правильність здійсненого позивачем розрахунку суми бюджетного відшкодування ПДВ за квітень 2010 року, в обґрунтування своїх доводів зазначала про те, що позивачем щомісячно включались до складу податкового кредиту суми ПДВ по операціях з придбання товарів, послуг, які не використано в оподаткованих операціях в межах господарської діяльності платника податків, оскільки обсяг продажу однієї тони виготовленої алюмінієвої продукції є меншим ніж обсяги придбаних товарів, послуг, з яких складається собівартість однієї тони реалізованої продукції, а тому наведене свідчить про те, що діяльність позивача не направлена на отримання доходу. Крім того, систематичний продаж продукції за ціною, що формувалась без врахування витрат на придбання товарів, послуг для виробництва алюмінієвої продукції, та одержання внаслідок таких операції збитків на значні суми не може бути визнано економічно виправданим. Розумні економічні причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, а не виключно чи переважно за рахунок відшкодування з бюджету податку на додану вартість.

Крім того, представник відповідача в судовому засідання зауважила про те, що позивачем реалізовувалась продукція за ціною нижче собівартості та така діяльність мала систематичний характер, так на протязі 2008-2010 рр. позивач проводив збиткову діяльність, що підтверджується деклараціями з податку на прибуток за вказаний період, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до п.3 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку (П(С)БО) 3 "Звіт про фінансові результати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31березня 1999 року № 87 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 червня 1999 року за № 397/3690, визначено, що дохід - збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які призводять до зростання власного капіталу.

Збільшення власного капіталу є обов'язковою вимогою для віднесення витрат до валових згідно з податковим обліком. Продаж зі свідомо значимим від'ємним фінансовим результатом впливає на прибутковість господарської діяльності товариства, яке не дотримує доходу та інших економічних вигод у своїй підприємницькій діяльності. Крім того, встановлено, що така діяльність підприємства є тривалою та продовжувалася з 2008 року.

Колегія суддів з вищенаведеного, зазначає, що при апеляційному перегляді справи представником позивача не наведено економічних або інших причин (ділової мети) і не надано доказів на обґрунтування обставин щодо економічної доцільності або дії непереборних обставин, які унеможливлювали продаж готової продукції за ціною, що є рівна або перевищує собівартість готової продукції. В свою чергу колегія суддів зазначає, що саме придбання сировини, яке також відноситься до господарської діяльності, тягне за собою збільшення податкового кредиту по податку на додану вартість, і відповідно веде до збільшення бюджетного відшкодування з цього податку.

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що приписами ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" не ставиться в залежність виникнення права на податковий кредит з ПДВ від витрат, які не приймають участі у визначені собівартості, колегія суддів вважає не спроможними, оскільки, що при формуванні валових витрат щодо собівартості продукції фактично відбувається і формування сум податкового кредиту, що припадає на такі витрати.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності спірних податкових повідомлень-рішень, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, вірно застосований матеріальний закон та не допущено порушень процесуального права, оскаржене судове рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 травня 2011 року по справі № 2а-0870/1161/11 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай