Справа № 804/16398/15
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника третьої особи-1 ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «МИРУ-2013», ОСОБА_6 про визнання протиправними дій, визнання недійсним та скасування свідоцтва, скасування рішення та державної реєстрації, зобовязання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_5 до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «МИРУ-2013», ОСОБА_6, в якому з урахуванням уточнень позивач просить:
- визнати протиправними дії Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області щодо відмови йому у скасуванні державної реєстрації права власності на нерухоме майно (будівлю підприємства торгівлі), що розташоване за адресою: м.Дніпропетровськ, пл.Жовтнева, 20;
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2015 року, адміністративний позов задоволено частково.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.11.2015р. постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до провадження вказану адміністративну справу та призначено до розгляду в судовому засіданні.
Позивач також зазначив, що він 10.10.2014 року звернувся до відповідача із заявою про скасування державної реєстрації права власності та анулювання свідоцтва про право власності на будівлю магазину. Однак у відповідь на своє звернення отримав від Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції лист № В-73-10 від 20.10.2014 року із відмовою скасувати державну реєстрацію права власності на будівлю магазину, розташовану за адресою: пл.Жовтнева, 20 у м.Дніпропетровську за ТОВ МИРУ-2013.
Відповідач надав до суду письмові заперечення проти позову, в обґрунтування яких зазначено, оскільки ОСОБА_5 10.01.2014 року звернувся до Реєстраційної служби ДМУЮ із заявою в простій письмовій формі, розгляд якої регламентується відповідно до вимог Закону України Про звернення громадян, та не відповідає визначеним Законом вимогам щодо звернення із заявами про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тому не можна вважати лист-розяснення Реєстраційної служби ДМУЮ № В-73-10 від 20.10.2014 року - офіційною відмовою, а дії в цій частині протиправними.
Відповідач також зазначив, що оскільки при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) на спірний обєкт за адресою: пл.Жовтнева, 20 у м.Дніпропетровську, за субєктом ТОВ Миру-2013, державним реєстратором було виконано всі вимоги законодавства щодо порядку розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.04.2014 року САК № 509887 з індексним номером 21111175, державної реєстрації права власності на підставі поданих заявником документів, тому відсутні підстави для визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності від 29.04.2014 року серії САК 509887, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 12756724; скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - будівлю підприємства торгівлі за адресою: пл.Жовтнева, 20 у м.Дніпропетровську за ТОВ Миру-2013 в порядку адміністративного судочинства.
Від представника третьої особи-1 ТОВ «Миру-2013» надійшли письмові пояснення від 29.04.2015р., в яких останнім зазначено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що його права та законні інтереси в сфері публічно-правових відносин порушуються оскаржуваним рішення та діями відповідача по справі, тим паче, що оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно є правовим актом індивідуальної дії, а при оскарженні нормативно-правових актів, а також правових актів індивідуальної дії право оскарження мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт, тому не спроможними є посилання позивача на порушення його прав та законних інтересів, так як він не є учасником вказаних публічно правових відносин. Недоведеність факту порушення прав та законних інтересів особи в сфері публічно-правових відносин є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві та доповненнях.
Представник третьої особи-1 ТОВ «Миру-2013» у судовому засіданні позов не визнав, у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на доводи викладені у письмових поясненнях від 29.04.2015р.
Заслухавши представника позивача та представника третьої особи-1, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
Згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.03.2014р., укладеного між ОСОБА_8 (Продавець), який діє від імені ОСОБА_9 та ТОВ «МИРУ-2013» (Покупець), Продавець продає (передає у власність), а покупець купує (приймає у власність) 1/2 частку торговельного павільйону літ.А-1, площею 22,0кв.м., ганок літ.а, навіс літ.Б в м.Дніпропетровську, площа Жовтнева, будинок 20, що належить ОСОБА_9 на праві приватної власності.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.04.2014р. (т.1 а.с.151), торгівельний павільйон за адресою: м.Дніпропетровськ, пл.Жовтнева, 20, дата державної реєстрації: 06.03.2014р., підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу від 06.03.2014р., підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №11454702 від 06.03.2014, власник та розмір частки: 1/2 ТОВ «Миру 2013».
Державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_7 прийнято рішення №12756724 від 29.04.2014р., яким вирішив: провести державну реєстрацію права власності форма власності: приватна, розмір частки: 1на будівля, що розташований Дніпропетровська обл., м.Дніпропетровськ, площа Жовтнева, будинок 20, за субєктом: Товариство з обмеженою відповідальністю «МИРУ-2013».
Листом № В-73-10 від 20.10.2014 року відповідач відмовив у задоволенні заяви та повідомив, що для проведення скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: м.Дніпропетровськ, пл.Жовтнева, 20 заінтересована особа повинна звернутися до реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції із відповідною заявою та рішенням суду що набрало законної сили, яким буде скасовано державну реєстрацію прав власності, та рішення реєстратора, на підставі якого було проведено таку реєстрацію.
У відповідності до п.3 ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Державна реєстрація прав на нерухоме майно здійснюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій реєстрації відповідно до ст.4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
На основі аналізу ст.ст.182, 331 ЦК України, Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень можна зробити висновок, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна) та з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.2 вказаного Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Згідно п.36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868, для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.
Приймаючи рішення, та враховуючи висновки викладені в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.11.2015р. у вказаній адміністративній справі, суд виходив з наступного.
Так згідно Ухвали ВАСУ від 26.11.2015р. зазначено, що предметом розгляду в даній справі є рішення реєстраційної служби, яким зареєстровано право власності на нерухоме майно, винесене відносно ТОВ «Миру-2013» і за своєю природою є правовим актом індивідуальної дії, а відтак порушує права та обовязки щодо конкретного субєкта публічно-правових відносин.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилаючись на протиправність дій відповідача та стверджуючи про порушення прав та законних інтересів, зазначає, що він, як член територіальної громади міста Дніпропетровська, має право оскаржувати протиправні дії відповідача, реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, та рішення вказаного суб'єкта владних повноважень, яким здійснено реєстрацію прав на нерухоме майно, проте суд не погоджується із вказаними твердженнями з огляду на наступне.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
За змістом статті 6 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.
Так, відповідно до частини другої статті 171 КАС право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.
Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС, також убачається, що і право оскаржити правовий акт індивідуальної дії має особа, якої він стосується.
Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорювання останнього.
Відтак, відсутнє право на оскарження індивідуальних актів правової дії у особи, прав та інтересів якої безпосередньо не стосуються ці акти, в тому числі у членів територіальної громади при вирішенні питань віднесених до компетенції представницького органу територіальної громади.
Вказана правова позиція узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2015р. по справі №21-34а15.
Судом встановлено, що предметом розгляду в даній справі є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 12756724 від 29 квітня 2014 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області щодо реєстрації права власності на будівлю підприємства торгівлі за адресою: м.Дніпропетровськ, пл.Жовтнева, 20 за ТОВ «МИРУ-2013».
Аналізуючи вищевикладене, суд звертає увагу, що рішення, яке оскаржується, винесено відносно ТОВ «Миру-2013» і за своєю природою є правовим актом індивідуальної дії, а відтак порушує права та обовязки щодо конкретного субєкта публічно-правових відносин.
Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що його права та законні інтереси в сфері публічно-правових відносин порушуються оскаржуваним рішенням та діями відповідача по справі, більш того, оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно є правовим актом індивідуальної дії.
При цьому, при оскарженні нормативно-правових актів, а також правових актів індивідуальної дії право оскарження мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт, тому суд не приймає до уваги посилання позивача на порушення його прав та законних інтересів, так як він не є учасником вказаних публічно-правових відносин і доказів зворотного до матеріалів справи не надано.
Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 15.07.2014 року по справі 21-273а14.
Згідно ч.2 ст.161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.
Відповідно до норм ст.244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Щодо посилання позивача на те, що він є членом територіальної громади міста Жовтневого району міста Дніпропетровська, суд зазначає, що дана обставина не дає підстав для висновку про наявність права на позов в останнього, так як здійснення представницьких інтересів територіальної громади в силу ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» покладено на відповідні органи місцевого самоврядування, ради, а не на окремих громадян, при цьому в ст.ст.7, 8, 9 вказаного Закону визначені виключні випадки, коли членами територіальної громади та територіальними громадами безпосередньо можуть вирішуватися питання місцевого значення, а також передбачені відповідні форми вирішення таких питань - серед них, місцевий референдум, загальні збори громадян, місцеві ініціативи (останні можуть здійснюватися окремими членами територіальної громади). ОСОБА_10 України «Про місцеве самоврядування», ні КАС України не передбачають повноважень окремих громадян, членів територіальної громади, діяти в інтересах та від імені відповідної громади в публічно-правових відносинах.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Таким чином, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи судом не встановлено існування обставин, що свідчили б про порушення прав та законних інтересів позивача внаслідок винесених спірних правових актів індивідуальної дії, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у звязку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «МИРУ-2013», ОСОБА_6 про визнання протиправними дій, визнання недійсним та скасування свідоцтва, скасування рішення та державної реєстрації, зобовязання вчинити певні дії відмовити.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя ОСОБА_1