Справа № 825/964/16
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2016 року Чернігів Справа № 825/964/16

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Скалозуб Ю.О., за участі секретаря Роговець О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовом Громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області

про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії

за участю

представників сторін:

від позивача ОСОБА_3, довіреність від 13.04.2016,

від відповідача Климіши І.О., довіреність від 14.01.2016, -

В С Т А Н О В И В:

Громадянин Шрі-Ланки Тавайогарас Саджипан звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, в якому просить суд:

- визнати неправомірним та зобов'язати Управління Державної міграційнолї служби України в Чернігівській області, скасувати наказ № 22 від 17 березня 2016 року, про відмову в вирішенні питання про визнання, громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1, місце перебування - АДРЕСА_1., Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні при ДМС України, біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

- зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області прийняти рішення про повторне прийняття та оформлення документів, для ретельного дослідження обставин справи стосовно, громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1, місце перебування - АДРЕСА_1, Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні при ДМС.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17.03.2016 наказом Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області № 22 йому було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання громадянина Шрі-Ланки біженцем або, особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту". Зазначене рішення відповідача вважає необ'єктивним та незаконним, прийнятим без оцінки ситуації з правами людини країни походження позивача. Також зазначає, що був змушений залишити Шрі-Ланку через загрозу його життю з боку служби безпеки Шрі-Ланки через його належність до опозиційної партії.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що побоювання позивача стати жертвою переслідувань достовірними доводами не підтверджується, інформаційні матеріали носять сумнівний та недостовірний характер, оскільки суперечать один одному в цілому і окремо, та свідчать, що позивач не тікав від небезпеки, рятуючи своє життя, а залишив територію Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка добровільно, маючи туристичну візу.

Аналіз матеріалів особової справи з урахуванням інформації по країні походження свідчить про те, що громадянська війна у Шрі-Ланці закінчилася п'ять років тому і на сьогоднішній день ситуація з безпекою є досить стабільною. Присутність великого скупчення військової техніки, солдатів та інших служб безпеки у північних районах Шрі-Ланки, зумовлена не військовими діями, а боротьбою з наслідками громадянської війни. У 2011 році близько двох тисяч біженців повернулися до Шрі-Ланки за спрощеною процедурою репатріації з Індії за підтримки Управління Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй у справах біженців. Шрі-Ланка являє собою стабільну єдину країну, котра як і раніше ставить в якості пріоритетних завдань економічний розвиток на засадах рівноправності, усунення нерівності між регіонами і забезпечення всім жителям країни, незалежно від місця їх проживання, їх етнокультурного походження, мови або сповідування релігії, рівних можливостей. Ще однією найважливішою передумовою повернення до нормального життя було проведення у 2015 році президентських виборів, на яких переміг Маітріпала Сірізена, який був єдиним кандидатом від опозиційної коаліції на чолі із Об'єднаною національною партією та який заручився підтримкою з боку тамільських лідерів у тому числі.

Як вбачається з відповідей, наданих позивачем під час проведення співбесіди, він не належить до жодної політичної, релігійної, військової або громадської організації, що не дає підстав виділення його до потенційних груп ризику, які можуть зазнати переслідування чи серйозної шкоди в Шрі-Ланці.

Отже, інформація по країні походження, аналіз матеріалів особової справи та індивідуальних обставин свідчать, що не існує розумної можливості того, що позивачу буде причинено шкоду або неприйнятні страждання у разі його повернення в країну громадянської належності.

Таким чином, вищевикладене впевнено дозволяє стверджувати про необґрунтованість заяви і відсутність у заявника обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками зазначеними в пунктах 1, 13 частини 1 статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 08.07.2011 № 3671-VI.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд встановив наступне.

Судом встановлено, що громадянин Шрі-Ланки Тавайогарас Саджипан, нелегально прибув до України, де 09.01.2016 працівниками УДМС України в Чернігівській області спільно із поліцейськими відділу по боротьбі зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Головного управління національної поліції в Чернігівській області на території м. Чернігів виявлено громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_1, який перебував на території України без документів, які підтверджують його особу та право проживання в Україні, якого 06.01.2016 було затримано мобільною прикордонною заставою «Чернігів» та співробітниками Національної поліції в Чернігівській області, в районі населеного пункту Количівка, на території Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, що є контрольованим прикордонним районом, за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктом пропуску з території Російської Федерації. 07.01.2016 Чернігівським прикордонним загоном ПРУ АДПС України прийнято рішення про примусове поверення з України особи, що назвалася громадянином Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка Тавайогарасом Саджіпан, яким його зобов'язана покинути територію України в термін до 09.01.2016. Вищезазначене рішення в установлений строк відповідачем не виконано. 09.01.2016 УДМС України в Чернігівській області відносно громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне затримання МЧГ № 020324. УДМС України в Чернігівській області 09.01.2016 прийнято рішення про поміщення відповідача в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2016 року у справі № 743/24/16-а стосовно позивача прийнято рішення про його примусове видворення за межі території України. Після встановленого позивач звернувся до УДМС України в Чернігівській області із з заявою про визнання його біженцем або, особою, яка потребує додаткового захисту.

17.03.2016 Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області було прийнято наказ № 22 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на підставі частини 6 статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", як особі, у якої відсутні умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону (а.с. 60-61).

25.03.2016 позивачу було вручено особисто в присутності перекладача ОСОБА_5 повідомлення № 94 про відмову особі в оформлені документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с. 9).

Надаючи правову оцінку наказу Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області від 17.03.2016 № 22 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання громадянина Шрі-Ланки ОСОБА_1, біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (далі - Закон) біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Пунктом 13 частини першої статті 1 Закону встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до частини 4 статті 8 Закону України № 3671-IV рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом керівника органу міграційної служби.

Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами. які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 нього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися (частина 6 статті 8 Закону № 3671-IV).

Отже, при розгляді заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідачем вивчено матеріали особової справи шукача притулку та досліджено інформацію про країну походження, у зв'язку з чим з урахуванням імперативних приписів частини 6 статті 8 Закону України № 3671-IV суб'єкт владних повноважень правомірно відмовив в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Оскаржуване рішення № 22 від 17.03.2016 Управління державної міграційної служби в Чернігівській області було винесено на підставі на підставі частини 6 статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", як особам, у яких відсутні умови, передбачені пунктами 1,13 частини першої статті 1 цього Закону.

При цьому, згідно з приписами частини п'ятої статті 5 Закону, особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.

Частиною 2 статті 5 Закону України № 3671-IV визначено, що особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Проте, з матеріалів особової справи позивача вбачається, що з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту він звернувся до УДМС України Чернігівській області лише 25 лютого 2016 року (а.с. 27). При цьому, з матеріалів справи вбачається, що 25.10.2015 позивач нелегально перетнув кордон України (а.с. 37), 09.01.2016 позивача поміщено в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, а 11.01.2016 видворено за межі України (а.с. 10-11).

Частиною 7 статті 8 Закону України № 3671-IV визначено, що у разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2016 позивач в присутності перекладача ОСОБА_5 отримав повідомлення № 94 форма якого затверджена Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.09.2011 № 649 про те, що стосовно нього прийнято рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстави відмови та надано роз'яснення про порядок оскарження вказаного рішення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем виконано всі вимоги Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та у відповідності до вимог чинного законодавства було правомірно відмовлено позивачу у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку відсутністю умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону. До такого висновку суд дійшов тому, що позивач незаконно перетнув державний кордон України, не звернувся до УДМС України без зволікань для вирішення питання для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а матеріали особової справи позивача вказують на відсутністю умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" для надання позивачу спірного статусу.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову громадянина Шрі-Ланки ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Ю.О.Скалозуб