Справа № 820/2423/16
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
"07" червня 2016 р. № 820/2423/16
Харківський окружний адміністративний суд у складі
Головуючого судді Спірідонова М.О.
розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1
до ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправними бездіяльність Харківського Обласного Військового Комісаріату, яка полягає в не поданні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постановою КМУ 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги ...»
В обґрунтування позову зазначено, що позивач є інвалідом війни III групи та з 06.05.1984 року по 10.06.1986 року проходив військову строкову службу у військовій частині НОМЕР_1 в тому числі приймав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан.
Також позивачем зазначено, що згідно Довідки МСЕК Серії ААБ № 204764 від 15.10.2014 року внаслідок поранення (контузії головного мозку) пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, позивачу з 15.10.2014 року була встановлена III група інвалідності на строк до 15.10.2016 року.
Таким чином позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Для реалізації вказаного права, позивачем 29.02.2016 року було подано відповідну заяву та всі необхідні документи відповідачу - ІНФОРМАЦІЯ_2 для нарахування та виплати вищезазначеної одноразової грошової допомоги.
Однак листом від 24.03.2016 року № 566/ВСЗ ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачу було відмовлено в нарахуванні та виплаті вищезазначеної одноразової грошової допомоги.
Позивач з зазначеним не погоджується, вважає дії відповідача незаконними та такими, що порушують законні права та інтереси позивача.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду клопотання, в якому підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та розглядати справу за його відсутності.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, але надав до суду письмові заперечення, в яких щодо задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі.
Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи вищевикладене, суд відповідно до ст. 128 КАС України ухвалив проводити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження.
Суд вивчивши матеріали справи встановив наступне.
ОСОБА_1 проходив згідно довідки Харківського об`єднаного районного військового комісаріату № 2796 від 16.10.2014 року - з 06.05.1984 року по 10 червня 1986 року військову строкову службу у військовій частині НОМЕР_1 в тому числі приймав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан.
Позивач отримав поранення, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні (ДРА) де велись бойові дії, внаслідок, чого в подальшому отримав інвалідність.
Згідно довідки МСЕК Серії ААБ № 204764 від 15.10.2014 року внаслідок поранення (контузії головного мозку) пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, позивачу з 15.10.2014 року була встановлена III група інвалідності на строк до 15.10.2016 року.
29.02.2016 року, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей та Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року, позивач звернувся до Харківського обласного військового комісаріату с заявою та усіма належними додатками стосовно призначення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому III групи інвалідності, поранення, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.03.2016 року № 566/ВСЗ позивачу було відмовлено в нарахуванні та виплаті вищезазначеної одноразової грошової допомоги, оскільки позивач звільнився з військової служби 23.04.1986 року з військової частини НОМЕР_1 , яка відносилась до Прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку заявленим позовним вимогам, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 1 ст. 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно пп. 4 п. 2 ст. 16 вказаного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до ст. 23 Закону фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Відповідно до п. 13 вказаного Порядку керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Суд зазначає, що представником відповідача не надано будь яких доказів на підтвердження того, що керівником ІНФОРМАЦІЯ_1 було дотримано процедуру, визначену у п. 13 вказаного Порядку.
Як було встановлено під час судового розгляду справи, позивач проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з з 06.05.1984 року по 10 червня 1986 року проходив військову строкову службу СРСР, у тому числі приймав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.03.2016 року № 566/ВСЗ, на підставі до п. 17 Постанови Кабінету Міністрів України № 975 позивачу запропоновано звернутися до Державної прикордонної служби України для вирішення питання по суті, оскільки позивач звільнився з військової служби 23.04.1986 року з військової частини НОМЕР_1 , яка відносилась до Прикордонних військ.
Суд зазначає, що згідно п. 1 ч. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21.03.1989 року №10224-ХІ Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ прикордонні, внутрішні і залізничні війська виведені зі складу Збройних Сил СРСР.
У відповідності до п.1, 2 Постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 року Про військові формування на Україні, Верховна Рада України постановила підпорядкувати всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України.
Згідно з ст. 4 Закону України Про правонаступництво України, органи держави влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що позивач проходив службу саме у збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, то в силу ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві від 25.12.2013 року № 975, суд дійшов висновку про те, що обов`язок для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому IIІ групи інвалідності, у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, покладений саме на Міністерство оборони України.
Крім того, суд звертає увагу на те, що довідка про підтвердження проходження військової служби позивачем від 16.10.2014 року № 2796 Харківського об`єднаного районного військового комісаріату Міністерства оборони України, а також довідки МСЕК Серії ААБ № 204764 від 15.10.2014 року встановлено причинний зв`язок захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв позивача, пов`язаних з виконуванням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися військові дії.
На підставі вищевикладеного, суд вважає безпідставними посилання відповідача у листі від 24.03.2016 року 566/ВСЗ відносно того, що позивачу необхідно звернутися до Державної прикордонної служби України для вирішення питання по суті.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
При цьому, суд не підміняє суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта.
Водночас, частиною 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 лютого 2016 року про виплату одноразової грошової допомоги.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами.
А згідно ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 71, 94, 159, 160 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 29 лютого 2016 року, викладену у листі від 24 березня 2016 року № 566/ВСЗ.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 лютого 2016 року про виплату одноразової грошової допомоги.

В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Спірідонов М.О.