Справа № 2-а-6796/09/1416
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2011-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2011 р.Справа № 2-а-6796/09/1416

Категорія: 10.3.3Головуючий в 1 інстанції: Рум'янцева Н.О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Кравця О.О.,

при секретарі Коваленко І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на постанову Ленінського районного суду м.Миколаєва від 9 листопада 2009 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради про перерахунок та стягнення недорахованих сум допомоги по достягненню дитиною трирічного віку, -

В С Т А Н О В И Л А:

17 вересня 2009 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м.Миколаєва з позовом до Управління соціальних виплат і компенсацій Ленінського району департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради та, з урахуванням уточнень до позову, просила суд визнати неправомірною бездіяльність відповідача, повязану з відмовою виплачувати їй допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку в розмірі не менше ніж прожитковий мінімум, встановленого для дітей віком до 6 років, стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті допомоги на дитину віком до 3-х років за період з вересня 2007 року по грудень 2007 року, а також з січня 2008р.

Постановою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 9 листопада 2009 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради щодо відмови позивачці у перерахунку державної допомоги. Зобов'язано Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради здійснити ОСОБА_1 виплату заборгованості по виплаті державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку за період з вересня 2007р. по грудень 2007р. у розмірі 1439,55грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради 19 листопада 2009 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального та матеріального права та просить скасувати постанову Ленінського районного суду м.Миколаєва від 9.11.2009р. та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю доповідача та перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_1 є матір'ю своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ФП №066622 від 5.09.2007 року, та перебуває на обліку в Департаменті ПСЗН виконкому Миколаївської міської ради і отримує відповідну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

У червні 2009 року ОСОБА_1 було подано заяву до Управління соціальних виплат і компенсацій ленінського району м.Миколаєва щодо підвищення їй розміру державної допомоги на підставі ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

Однак, відповідач, своїм листом від 5 червня 2009 року за вих.№Н-141 відмовив позивачці у перерахунку державної допомоги з посиланням на непередбаченість відповідних видатків Державним бюджетом України.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з наявності у позивачки права на одержання державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в період з вересня по грудень 2007 року у розмірі, встановленому ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

З таким висновком суду 1-ї інстанції судова колегія погоджується, а саме в частині наявності у позивачки права на одержання державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

До такого висновку колегія суддів приходить з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які мають дитину до трьох років, на їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

На підставі ст.15 названого Закону (в редакції до 28 грудня 2007 року) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Так, дослідивши всі матеріали справи, судовою колегією встановлено, що за захистом порушеного відповідачем права на отримання названої допомоги за період 2007 2008р.р. ОСОБА_1 звернулася до суду в вересні 2009 року, хоча її право на отримання цієї допомоги на підставі ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»(в редакції до 28.12.2007р.) виникло у неї ще у 2007 році, т.б. після ухвалення Конституційним Судом України рішення від 09 липня 2007 року №6-рп/2007, яке у встановленому порядку було опубліковано у липні 2007 року, а тому позивачка повинна була дізнатися про порушення свого права саме в липні 2007 року.

Тобто, зазначеним вище рішенням Конституційного Суду України від 9.07.2007р. №6-рп/2007, було зупинено дію ст.15 названого Закону на 2007 рік, передбачене абзацом 3 ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», та визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Із врахуванням вищенаведеного, судова колегія вважає, що позивачка мала і має право на отримання цієї державної допомоги, передбаченої ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»(в редакції до 28 грудня 2007 року), лише тільки в період з 9.07.2007р. по 31.12.2007р.

Наявність такого права у позивачки є визначальним для вирішення даного спору. Крім того, це право гарантується ч. 2 ст. 46 Конституції України, а також ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», відповідно до якої громадяни України, в сімях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

До того ж, слід зазначити, що за чинним законодавством розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років встановлюється Законом України «Про Державний бюджет України»на відповідний рік. Будь-якими іншими нормативно-правовими актами розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років не визначається.

В 2007 році розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років складав в період з 01 квітня 2007 року по 30 вересня 2007 року 463 грн., з 01 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року 470 грн.

Безпідставними є посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплати зазначеної державної допомоги у вказаному розмірі, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань, які встановлені статтею 46 Конституції України та Законом України «Про державну допомогу сімя з дітьми».

При цьому, на даний висновок суду 2-ї інстанції не впливає і пропуск позивачкою встановленого строку для звернення до суду із цим позовом, оскільки згідно з ч.1 ст.100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду - є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову лише тільки за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін, але, в даному випадку, представник відповідача, ні в своїх запереченнях на позов, ні в апеляційній скарзі не наполягав на застосуванні ст.ст.99,100 КАС України.

Виходячи із змісту наведеної норми процесуального закону, суд не вправі відмовити у задоволенні адміністративного позову з підстав пропуску строку звернення до суду, якщо на цьому не наполягає одна із сторін, тобто з власної ініціативи.

Таким чином, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах позовних вимог, приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1, які стосуються права на отримання вищеназваної допомоги, дійсно підлягають задоволенню лише за період з вересня 2007 року по грудень 2007 року.

Що ж стосується позовних вимог про зобовязання відповідача здійснити перерахунок державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01 січня 2008 року і наперед, то судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що вони задоволенню не підлягають взагалі, з огляду на наступне.

Так, як вже зазначалося вище, ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»(в редакції до 28 грудня 2007 року) передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Проте, Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2008 року, частину 1 ст.15 вищезазначеного Закону було викладено в новій редакції, відповідно до якої, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

ОСОБА_3 України не скасований, Конституційним Судом України в частині викладення в новій редакції частини першої ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»неконституційним не визнаний, а тому є чинним.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі наведених вище положень чинного законодавства України, судова колегія приходить до висновку про те, що в даному випадку, Управлінням праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради Миколаївської області обґрунтовано було відмовлено позивачці у виплаті їй соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01 січня 2008 року, відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»(в редакції від 28 грудня 2007 року).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції грубих порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки.

Наведені ж у апеляційній скарзі відповідача доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Отже, за таких обставин, судова колегія, відповідно до ст.200 КАС України, залишає апеляційну скаргу відповідача - без задоволення, а оскаржувану постанову суду 1-ї інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради - залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м.Миколаєва від 9 листопада 2009 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Осіпов Ю.В.

Судді: Золотніков О.С.

ОСОБА_4