Справа № 2а-1311/11
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року м. Київ К/800/22559/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Мороза В.Ф.,

Чалого С.Я.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційні скарги Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_2, про визнання розпорядження незаконним,

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_2, про визнання розпорядження незаконним, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради «Про знесення самочинних гаражів на АДРЕСА_1» від 12.03.2011 року № 114 .

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 18.12.2012 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено частково. Постанову Франківського районного суду м. Львова від 18.12.2012 року в частині відмови у задоволені позову про визнання незаконним пункту 6 розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 12.03.2011 року № 114 «Про знесення самочинних гаражів на АДРЕСА_1» - скасовано та ухвалено в цій частині нову постанову, якою позов в цій частині - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано пункт 6 розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради «Про знесення самочинних гаражів на АДРЕСА_1» від 12.03.2011 року № 114.

В іншій частині постанову Франківського районного суду м. Львова від 18.12.2012 року - залишено без змін.

У касаційних скаргах Франківська районна адміністрація Львівської міської ради та ОСОБА_2, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2015 року та залишити в силі постанову Франківського районного суду м. Львова від 18.12.2012 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційні скарги Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не надають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судового рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 є двохквартирним. Квартири приватизовані відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». ОСОБА_3 є співвласником квартири № 2.

Рішенням виконавчого комітету Львівської ради народних депутатів від 31.10.1953 № 1625 за вказаним будинком закріплено земельну ділянку площею 581,6 м2.

Наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 23.10.2008 року № 533 «Про зняття з балансу Львівської міської ради житлових будинків, в яких приватизовано житло» будинок по АДРЕСА_1 знято з балансу міської ради .

На прибудинковій території будинку по АДРЕСА_1 знаходиться гараж, яким користується позивач. Раніше на цьому місці знаходився сарай літ. «Б», розміром 3,60 м х 6,00 м, який в 1991 році був позивачем переобладнаний у гараж.

На прибудинковій території розташований також гараж літ. «В», розміром 5,90 м х 3,02 м, яким користуються співвласники квартири № 1, зокрема, ОСОБА_4

Позивач не має правовстановлюючих документів на гараж. Даний гараж вважається самовільним (самочинним) будівництвом.

Розглянувши доповідну записку Львівського комунального підприємства «Вулецьке» та висновок міжвідомчої комісії в Франківському районі від 25.01.2011 року № 02 § 04 Франківська районна адміністрація Львівської міської ради 12.03.2011 року прийняла розпорядження, яким, пунктами 1, 5, 6, 7:

- затвердила висновок про знесення самочинно споруджених об'єктів без дозволу на землекористування (пункт 1);

- зобов'язала ОСОБА_4 у місячний термін за власні кошти знести самочинно споруджений гараж та впорядкувати територію (пункт 5);

- зобов'язала ОСОБА_3 у місячний термін за власні кошти знести самочинно споруджений гараж та впорядкувати територію (пункт 6);

- зобов'язала директора ЛКП «Вулицьке», у випадку невиконання вимог, зокрема, пунктів 5, 6 розпорядження, подати документи у Франківську районну адміністрацію щодо вирішення питання знесення в примусовому порядку самочинних гаражів.

Не погоджуючись з даним розпорядженням, ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом.

Правові, економічні, соціальні та організаційні засади містобудівної діяльності в Україні врегульовано Законом України «Про основи містобудування».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про основи містобудування», містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об'єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об'єктів містобудування, спорудження інших об'єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об'єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

Згідно із статтею 5 Закону Законом України «Про основи містобудування», при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені, зокрема, розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів.

Статтею 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури, додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із статтею 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідногодокумента, який даєправо виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до частин 1, 2 статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що законодавством розмежовано повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує

державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю

(його територіальних органів) з винесення припису про усунення порушень вимог

законодавства у сфері містобудівної діяльності та з приводу звернення до суду про

знесення самочинно збудованого об'єкта.

Враховуючи, що нормами чинного законодавства передбачено, що знесення самочинно збудованого об'єкту можливе лише за рішенням суду як крайній захід, коли використано всі передбачені законодавством заходи, наявні істотні порушення будівельних норм і правил або наявна шкода суспільним інтересам чи інтересам інших осіб, за умови неможливості перебудови, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що пункт 6 розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради «Про знесення самочинних гаражів на АДРЕСА_1» від 12.03.2011 року № 114 є протиправним та підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_2, про визнання розпорядження незаконним - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

В.Ф. Мороз

С.Я. Чалий