Справа № 808/8649/14 (ДО/808/1193/14)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/8649/14 (ДО/808/1193/14)

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 грудня 2015 року

справа № 808/8649/14 (ДО/808/1193/14)

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Чепурнова Д.В. Поплавського В.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Артемівський машинобудівний завод «ВІСТЕК» на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року

у адміністративній справі № 808/8649/14 ДО/808/1193/14 за позовом приватного акціонерного товариства «Артемівський машинобудівний завод «ВІСТЕК» до Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, -

В с т а н о в и л а :

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена позивачем з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а також неврахування фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору у цій справі, внаслідок чого винесена постанова по справі не відповідає чинному в Україні законодавству, у зв’язку з чим просить її скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що оскаржуване у цій справі податкове повідомлення-рішення було винесено відповідачем на підставі в акту №547/22/31226457 від 07.11.2014 року, складеного за результатом проведеної документальної позапланової перевірки ПрАТ «Артемівський машинобудівний завод «ВІСТЕК» з питань дотримання податкового законодавства при формуванні податкового кредиту з ПДВ під час здійснення взаємовідносин з ПП «АРТ-ТЕК» за період з 01.01.2014 по 31.01.2014 й ПП «УКРБУД» за період з 01.02.2014 по 31.03.2014, та за висновками якої перевіркою встановлено порушення позивачем п.п.198.1, 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, а саме заниження суми ПДВ до сплати на загальну суму 5589,7 гривень, з яких 3922,1 гривень - в січні, 1100 гривень - в лютому та 567,7 гривень в березні 2014 року, що пов’язано з відсутністю фактичного здійснення господарських операцій по постачанню ТМЦ від ПП «АРТ-ТЕК» і ПП «УКРБУД» на адресу ПрАТ «Артемівський машинобудівний завод «ВІСТЕК», та неможливістю вважати надані до перевірки документи (товарно-транспортні накладні) первинними документами для цілей ведення податкового обліку, оскільки останні заповнені з порушенням вимог законодавства, отже, вони не можуть підтвердити факт придбання товарів в межах господарської діяльності у цих постачальників, тому у ПрАТ «ВІСТЕК» відсутнє право на податковий кредит на суму 5589,7 гривень.

Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції узяв до уваги встановлений під час перевірки факт відсутності в наданих позивачем товарно-транспортних накладних від 18.02.2014, 17.03.2014, 26.03.2014 (замовник/вантажоодержувач - ПрАТ «ВІСТЕК», вантажовідправник — ПП «Укрбуд») обов'язкових реквізитів (не заповнені графи: автомобіль, автомобільний перевізник, водій, місцезнаходження пункту навантаження та розвантаження, інформація про стан вантажу, кількість місць, П.І.Б., посада, підпис водія/експедитора, який отримав вантаж, маса брутто, П.І.Б., посада, підпис відповідальної особи вантажовідправника, П.І.Б., посада відповідальної особи вантажоодержувача, який прийняв ТМЦ), а за результатом дослідження вищевказаних ТТН суд першої інстанції визнав правомірним висновки податкового органу щодо не підтвердження позивачем факту придбання товарів у постачальників, оскільки надані ним до перевірки податкового органу та до суду товарно-транспортні накладні дійсно не містять всіх необхідних реквізитів, а отже не відповідають вимогам законодавства та не можуть вважатися належним чином оформленою первинною документацією.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність оскаржуваного позивачем податкового повідомлення рішення, яке було прийнято на підставі акту з правомірними висновками податкового органу.

Переглядаючи в апеляційному порядку постанову суду першої інстанції, судовою колегією встановлено, що предметом спору у цій справі є питання реальності та товарності господарських операцій, на підставі яких позивачем формувався податковий кредит, а також про підтвердження/непідтвердження позивачем, як платником податку товарності господарських операцій належними і допустимими доказами.

Судова колегія в межах зазначеного предмету спору виходить з нижченаведеного

За підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК господарська діяльність – це діяльність особи, що пов’язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з підпунктом 14.1.231 пункту 14.1 цієї ж статті зазначеного Кодексу розумна економічна причина (ділова мета) – це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України як господарську діяльність розуміють діяльність суб’єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

За статтею 42 цього Кодексу підприємництво – це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб’єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов’язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов’язаних з визначенням об’єктів оподаткування та/або податкових зобов’язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов’язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За статтею 1 та частиною першою статті 9 Закону № 996-XIV первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Ці документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій; вони фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 2.1 Положення первинні документи – це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції – це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов’язань і фінансових результатів.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. За пунктом 198.3 тієї самої статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв’язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв’язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень випливає, що податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування ПДВ на вартість понесених витрат зі сплати (нарахуванню) цього податку в ціні придбаних товарів (робіт, послуг) є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності первинних документів, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судова колегія зазначає, що при вирішенні спору у цій справі судом першої інстанції були проаналізовані та взяти до уваги лише ТТН як єдині докази факту поставки ТМЦ до складу позивача, що судова колегія визнає помилкою суду, оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то при наявності документів, які підтверджують фактичне одержання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для невизнання витрат з придбання товарно-матеріальних цінностей.

Отже, судова колегія визнає, що ТТН є обов'язковим документом, який підтверджує операцію з перевезення вантажів автомобільним транспортом для включення у витрати, але не може бути єдиною підставою для невизнання витрат про придбання товарно-матеріальних цінностей, а отже, для визнання господарської операції безтоварною.

Щодо посилання суду першої інстанції на недоліки в реквізитах товарно-транспортних накладних на транспортне перевезення обумовлених укладеними позивачем з ПП «Укрбуд» та ПП «Арт-ТЕК» договорам товару, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 р. товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, що не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продаж товарно-матеріальних цінностей.

За умови допущення постачальниками товару позивачу певних порушень при оформленні ТТН, дані обставини мають тягти негативні наслідки саме для таких постачальників, та не впливають на право позивача, тим більш права позивача на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту.

Отже, відповідно до Закону "Про автомобільний транспорт" та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні обов'язок щодо наявності товарно-транспортної накладної покладено на перевізника та його водія. Позивач ж до зазначеної категорії суб'єктів не відноситься, і відповідно немає обов'язку щодо правильного складання товарно-транспортних документів.

Більше того, судова колегія вважає, що відсутність ТТН взагалі або допущення помилок при їх оформленні не може свідчити про порушення вимог податкового законодавства, оскільки може свідчити лише про порушення правил перевезення вантажів, а Податковий кодекс ніде не згадує ТТН як первинний бухгалтерський документ, який грає роль для підтвердження фактів поставки товару.

Що ж стосується того питання, хто ж повинен зберігати ТТН, то на цей рахунок є положення Наказу №363 Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року, в якому зазначено, що обов'язок зберігання товарно-транспортної документації лежить на особі, яка здійснює перевезення, що в даній ситуації було підтверджено судом.

Таким чином, суд першої помилково при вирішенні спору у цій справі спирався лише на ТТН, та взагалі не врахував долучених до матеріалів справи первинних документів (їх копій), що складалися на виконання укладених позивачем з його контрагентами договорів поставок № 11 В/14 від 27.12.2013 року (з ПП «Укрбуд») та № 22В/13 від 13.01.2013 р. (з ПП «Арт-ТЕК»), зокрема: податкових накладних; видаткових накладних № 1 від 28 січня 2014 року (ПП “АРТ-ТЕК”), № 9 від 18 лютого 2014 року, № 12 від 17 березня 2014 року, № 17 від 26 березня 2014 року (ПП “Укрбуд”), якими саме і підтверджується факт постачання та передачі контрагентами товару позивачу, і прийому цього майна позивачем; пропусків на ввезення товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ), якими підтверджено реальне ввезення ТМЦ на територію заводу; та документів, якими підтверджено використання позивачем придбаного у ПП «Арт-ТЕК» і ПП “Укрбуд” товару в господарській діяльності підприємства, тобто, виключно для створення процесу виробництва на підприємстві електродів та горношахтного обладнання, що забезпечує потреби вугільної галузі.

Судова колегія визнає, що надані позивачем до перевірки документи, та долучені до матеріалів справи їх копії є достатнім підтвердженням товарності господарських операцій позивача в перевіряємий період, якими повністю розкривається суть, внутрішня сторона господарських операцій, їх справжність, економічна вигода й ділова мета.

Так, на виконання укладеного позивачем з ПП “АРТ-ТЕК” договору № 22 В/13 від 03 січня 2013 року (а.с.46), і згідно п.2.1 цього договору на умовах поставки - DDP м. Артемівськ - склад Покупця (постачання силами та за рахунок Постачальників), ПП “АРТ-ТЕК” за видатковою накладною № 1 від 28 січня 2014 року (а.с.54) було здійснено поставку на територію заводу 10 позицій ТМЦ (сталі) на загальну вартість 106 414, 20 грн, з них ПДВ 17 735,7 грн., з яких Артемівська ОДПІ вважає нереальною господарською операцією постачання лише дві позиції за вказаною накладною (позиція 5 - сталь 7X3 Ф80 мм з термічною обробкою та позиція 10 — сталь У8 Ф-160 мм), а при провезенні вказаного товару на територію позивача було оформлено пропуск № 63 від 28.01.2014 р. (а.с.54).

Як вбачається з долучених позивачем до матеріалів справи письмових доказів, отримана ним за видатковою накладною № 1 від 28 січня 2014 року від ПП “АРТ-ТЕК” сталь була використана у виробничій діяльності ПрАТ “АМЗ “ВІСТЕК” з виготовлення інструменту інструментальною дільницею механічного цеху заводу упродовж лютого-березня-квітня-травня-червня-серпня-грудня 2014 року, а виготовлений інструмент був переданий з механічного цеху до основних цехів заводу (цех ковальсько-пресового виробництва, цех електродного виробництва, цех ланцюгового виробництва) для використання на цеховому обладнанні, що забезпечує виробництво кінцевого продукту ПрАТ “АМЗ“ВІСТЕК” - електродів зварювальних, ланок з'єднувальних, ланцюгів, що підтверджується долученими до материалів справи в суді апеляційної інстанції: детальною інформацією щодо використання отриманої всієї сталі за видатковою накладною № 1 від 28 січня 2014 року у виготовленні конкретного інструменту у конкретні періоди, його залучення в конкретне обладнання конкретного цеху заводу; кресленнями конкретного інструменту, у виготовленні якого має бути залучена відповідна сталь; та приймально-здавальними актами інструменту з механічного цеху до основних цехів заводу.

На виконання укладеного між позивачем та ПП “УКРБУД” договору № 11В/14 від 27 грудня 2013 р. (а.с.45), і згідно п.2.1 цього договору на умовах поставки - DDP м. Артемівськ - склад Покупця (постачання силами та за рахунок Постачальників), ПП “УКРБУД” за видатковою накладною № 9 від 18 лютого 2014 року (а.с.55) було здійснено поставку на територію заводу 500 штук пластини 5-гранної Т5К10 вартістю 6 600, 00 грн, з них ПДВ 1 100,00 грн., а при провезенні вказаного товару на територію позивача в якості ручної поклажі було оформлено пропуск № 150 від 18.02.2014 р. (а.с.55), з яких згідно долучених до матеріалів письмових доказів: - 250 штук пластин було спрямовано до інструментальної дільниці механічного цеху ПрАТ “АМЗ “ВІСТЕК” для виготовлення у лютому 2014 року інструменту, який в подальшому був переданий для використання на обладнанні до цеху ланцюгового виробництва та цеху ковальсько-пресового виробництва, що також підтверджено наданими позивачем до апеляційної інстанції аналізом використання пластини в кількості 250 штук у лютому 2014 року інструментальною дільницею механічного цеху ПрАТ “АМЗ “ВІСТЕК” та приймально-здавальними актами інструменту з механічного цеху до основних цехів заводу; - а інші 250 штук позивачем було спрямовано до ковальсько-пресового цеху ПрАТ “АМЗ “ВІСТЕК” для виробництва ланок з'єднувальних, яку можуть бути продані як кінцевий продукт, а можуть бути залучені до виробництва скребкового ланцюгу в сборі, і технологія виробництва ланок з'єднувальних передбачає таку операцію як фрезерування, тому пластина Т5К10 використовується як змінна ріжуча вставка на фрезе торцевої, що також підтверджується наданими позивачем до апеляційної інстанції письмовими доказами: внутрішньою накладною по заводу щодо переміщення пластини в кількості 250 штук зі складу до цеху ковальсько-пресового виробництва; актом списання пластини Т5К10 по цеху ковальсько-пресового виробництва з інформацією щодо виготовлення ланок з ’єднувальних; технологічною картою виробництва ланки з’єднувальної з інформацією щодо обов'язковості такої операції як фрезерування; кресленням фрези торцевої; аналізом виробництва та реалізації продукції ПрАТ “АМЗ “ВІСТЕК”, де використовувалась фреза торцева, за лютий 2014 року.

Щодо нереальності господарських операцій позивача за укладеним з ПП “УКРБУД” Договором № 11 В/14 від 27 грудня 2013 року по оформленим накладним: № 12 від 17 березня 2014 року по поставці позивачу 400 штук пластин 5-гранних Т5К10 на загальну вартість 6 192, 00 грн, з них ПДВ 1 032,00 грн (а.с.56); та № 17 від 26 березня 2014 року по поставці позивачу 320 штук пластин 5-гранних Т5К10 на загальну вартість 4953, 60 грн, з них ПДВ 825,60 грн. (а.с.57), судова колегія звертає увагу на те, що відповідач за цьома двома накладними за березень 2014 року вважає нереальною операцію лише з ввезення 220 штук пластини, що спростовується як пропусками № 234 (а.с.56) та № 287 (а.с.57), так і іншими письмовими доказами, а саме: аналізом використання пластини в кількості 560 штук у березні 2014року інструментальною дільницею механічного цеху ПрАТ “АМЗ “ВІСТЕК”; приймально-здавальними актами інструменту з механічного цеху до основних цехів, внутрішньою накладною по заводу щодо переміщення пластини в кількості 160 штук зі складу до цеху ковальсько-пресового виробництва; та аналізом виробництва та реалізації продукції ПрАТ “АМЗ “ВІСТЕК”, де використовувалась фреза торцева, за березень 2014 року – якими у сукупності підтверджено використання позивачем у своїй господарській діяльності усього отриманого ним від ПП “УКРБУД” за вказаними накладними товару.

Наведене вище дозволяє суду апеляційної інстанції спростувати висновки суду першої інстанції щодо відмови у позові ПрАТ “АМЗ “ВІСТЕК”.

Враховуючи, що обставини справи встановлені судом першої інстанції повно і правильно, але їм дана неправильна правова оцінка внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову з викладених в цій постанові підстав.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, колегія суддів –

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Артемівський машинобудівний завод «ВІСТЕК» –задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року – скасувати та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову приватного акціонерного товариства «Артемівський машинобудівний завод «ВІСТЕК».

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтею 212 КАС України

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.Ю. Поплавський