Справа № 820/17517/14
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 р.Справа № 820/17517/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Любчич Л.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., Федоренко І.М., Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 02.02.2016р. по справі № 820/17517/14

за позовом ОСОБА_2

до Департаменту містобудування та архітектури ОСОБА_1 обласної державної адміністрації , ОСОБА_3 міської ради , Головного управління Держземагентства у Харківській області , Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос І КО" , ОСОБА_1 обласної ради третя особа Садівниче товариство "Експрес-3"

про визнання протиправними рішень, їх скасування та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, звернувся до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту містобудування та архітектури ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, ОСОБА_3 міської ради, Головного управління Держземагентства у Харківській області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос І КО", ОСОБА_1 обласної ради, третя особа - Садівниче товариство "Експрес-3", в якому просить суд:

- визнати протиправними рішення ОСОБА_3 міської ради №579 від 27 червня 2008 р. та №1014 від 23 грудня 2009 р., а також всі її рішення за останні 3 роки, починаючи з 09.11 р. про надання дозволу на розробку проектів землевідведення земельних ділянок на територіях пам'яток культурної спадщини № 701 та № 702, зареєстрованих в Державному реєстрі пам'яток архітектури України загальнодержавного значення та скасувати їх;

- заборонити ОСОБА_3 міській раді своїми рішеннями надавати дозвіл на розробку землевпорядної документації щодо відведення земельних ділянок в межах охоронних зон пам'яток культурної спадщини загальнодержавного значення №701 та №702 (№200030/3-Н), зареєстрованих в Державному реєстрі пам'яток архітектури України, доки не будуть укладені на ці пам'ятки охоронні договори та перезатверджені охоронні зони пам'яток у передбаченому законом порядку;

- зобов'язати Управління з питань комунальної власності ОСОБА_1 обласної Ради в термін до 01.01.15 р. на підставі матеріалів пов'язаних з приватизацією цілісного майнового комплексу оздоровчого табору "Надія" в м. Люботин, по вул. Хижного, 16/19, договору №09-К купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 25 лютого 2008р. з додатками, повернути в комунальну власність частки пам'ятки культурної спадщини "ОСОБА_4 заміської садиби", охоронний №2000 30/3-Н, приміщення літер "А1-2", "А2-1" та прибудови "А4-1", згідно технічного паспорту, виконаному ОСОБА_3 БТІ від 01.03.06 р., як такі, що були приватизовані помилково, без відповідного дозволу Центрального органу з питань охорони культурної спадщини України, з порушенням вимог Закону України "Про охорону культурної спадщини" відповідного рішення ОСОБА_1 обласної ради;

- зобов'язати ОСОБА_5 Управління Держземагенства у Харківській області провести, відповідно до повноважень та обов'язків визначених "Положенням про головне Управління Держземагенства у Харківській області", моніторинг земельних ділянок, територій м. Люботин, визначених "Охоронними зонами пам'яток архітектури", загальнодержавного значення, охороні №701 та №702 (200030/3-Н), зареєстровані в Державному реєстрі пам'яток архітектури України, та в разі виявлення порушень вимог Земельного кодексу України, закону України "Про охорону культурної спадщини", щодо використання територій пам'яток, вимагати від ОСОБА_3 міської ради їх усунення у визначений термін;

- зобов'язати ОСОБА_1 обласну раду, як власника частки пам'ятки культурної спадщини загальнодержавного значення - "Садиба заміська XIX ст. в с. Гиївка, м. Люботин (комплекс споруд заміської садиби, охорон. № 200030-Н, зареєстрована в Державному реєстрі нерухомих пам'яток України), а саме: "ОСОБА_4 заміської садиби" (охорон. №200030/3-Н та балансоутримувача цієї пам'ятки ОСОБА_3 загальноосвітню школу-інтернат 1-го ступеня для дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування ОСОБА_1 обласної ради:

1) визначити в місячний термін збитки отримані внаслідок руйнації пам'ятки (палацу), заподіяні споруді за останні 6 років в наслідок невиконання ТОВ "Колос І КО" взятих на себе, згідно умов договору №09-К купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 25.02.08 р., протоколу № 4 про визначення остаточного переможця конкурсу від 14.12.07 р., зобов'язань та направити до Господарського суду позов про їх відшкодування;

2) власнику та балансоутримувачу пам'ятки - палац, охорон. №200030/3-Н в Державному реєстрі нерухомих пам'яток національного значення, провести розмежування співвласником палацу, ТОВ "Колос І КО", щодо забезпечення в подальшому збереження пам'ятки у відповідності вимог закону України "Про охорону культурної спадщини";

- зобов'язати Управління містобудування та архітектури ОСОБА_1 обласної державної адміністрації відповідно внесених змін до "Положення про управління в частині регламентації основних завдань, функцій та повноважень у сфері охорони культурної спадщини", в розпорядження № 690 від 09 грудня 2010 р. "Про стан збереження, пристосування використання об'єктів-пам'яток архітектури" ХОДА, яким саме на управління покладені функції органу охорони культурної спадщини ОСОБА_1 обласної державної адміністрації пам'ятки архітектури, містобудування, науки: техніки, садово-паркового мистецтва ландшафтні, провести з залученням власників, користувачів пам'яток культурної спади (охорон. №701 - Пейзажний парк XIX сторіччя), 200030/-Н "Комплекс споруд заміськи садиби", розташованих на території міста Люботин, обстеження, моніторинг пам'яток охоронних зон територій на яких вони розташовані. По результату обстеження пам'яток скласти акти та направити власникам, користувачам відповідні приписи про усунення виявлених недоліків, порушень закону України "Про охорону культурної спадщини".

02 лютого 2016 року ухвалою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду закрито провадження по справі в частині позовних вимог про визнання протиправними рішення ОСОБА_3 міської ради №579 від 27 червня 2008 р. та №1014 від 23 грудня 2009 р., а також всіх її рішень за останні 3 роки, починаючи з вересня 2011 р. про надання дозволу на розробку проектів землевідведення земельних ділянок на територіях пам'яток культурної спадщини № 701 та № 702, зареєстрованих в Державному реєстрі пам'яток архітектури України загальнодержавного значення та скасування їх.

02 лютого 2016 року постановою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради, Департаменту містобудування та архітектури ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, ОСОБА_1 обласної ради, Головного управління Держземагенства у Харківській області, ТОВ ''Колос І КО, третя особа: садівниче товариство "Експрес-3" про визнання протиправними рішень, їх скасування та зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вважає, що суд першої інстанції не зясував які землі комунальній власності відносяться до ОСОБА_3 міської ради, чому у землевпорядній документації Управління Держземагенства у ОСОБА_1 районі не обліковуються землі щодо території міста Люботин, землі історико культурного значення на яких розташовані памятки культурної спадщини загальнодержавного, національного значення охоронний номер 701 та номер 702. В порушення вимог ст. 159 КАС України, в постанові суду першої інстанції відсутні мотиви відмови в позові до управління містобудуванні та архітектури ОСОБА_1 обласної державної адміністрації та ОСОБА_1 обласної ради.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 обласна рада просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, посилаючись на той факт, що позивач в судовому засіданні не довів які саме його права або охоронювані законом інтереси оскаржуваними діями відповідача порушуються . Приміщення літ. «А1-2», «А2-1», «А4-1» не є памятником архітектури Х1Х століття, тому відчуження цих приміщень продавцем ОСОБА_1 обласною радою було проведено без відповідного погодження з центральним органом з питань охорони культурної спадщини правомірно. Оскільки цілісний майновий комплекс табору є приватною власністю ТОВ «Колос і КО», то позовні вимоги щодо зобовязання Управління з питань комунальної власності ОСОБА_1 обласної ради в термін до 1.01.15 р. на підставі матеріалів повязаних з приватизацією цілісного майнового комплексу оздоровчого табору «Надія» в м. Люботин, по вул. Хижного. 16/19. Договору № 09-К купівлі продажу цілісного майнового комплексу від 25 лютого 2008 року з додатками, повернути в комунальну власність частки памятки культурної спадщини «ОСОБА_4 заміської садиби», охоронний « 2000 30/3-Н, приміщення літер «А1-2», «А2-1» та прибудови «А4-1». Згідно технічного паспорту, виконаному ОСОБА_3 БТІ 1 березня 2006 року не є належним способом захисту прав позивача.

Відповідач ОСОБА_5 управління Держземагенства у Харківській області просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 Залишити постанову суду першої інстанції без змін. При цьому посилається на той факт, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності відносилося до компетенції державної інспекції сільського господарства в Харківській області, а з 10 вересня 2014 року вказані функції перейшли до Державної екологічної інспекції. Відповідач лише приймає участь у проведенні моніторингу земель всіх категорій та форм власності. Тому вважає, що ОСОБА_5 управлінням Держземагенства у Харківській області права позивача не порушувалися.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 міська рада просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін, посилаючись на той факт, що відповідно ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями відповідних територіальних громад, передача їх громадянами та юридичним особам у власність або користування. Згідно ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання у сфері земельних відносин. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Таким чином, повноваження щодо надання дозволів на розробку землевпорядної документації та її затвердження є виключною компетенцією ОСОБА_3 міської ради, яка є колегіальним органом та приймає рішення на пленарних засіданнях більшістю голосів депутатів. Встановлення або відсутність обставин, необхідних для прийняття рішення також знаходиться в компетенції ради. З огляду на вищезазначене, суд в межах своєї компетенції оцінює правомірність щодо прийнятих рішень з боку органів місцевого самоврядування , але не може забороняти органу місцевого самоврядування приймати у майбутньому рішення, які належать до її компетенції.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Колос і Ко» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Зазначив, що згідно договору купівлі продажу цілісного майнового комплексу № 09-К від 25.02.2008 року було придбано у власність цілісний майновий комплекс табору, який в тому числі включає в себе наступне майно :прибудови до будівлі школи інтернаті ( літ. «А1-2», « А2-1», «А3-2», а1, а3, «А4-1», «А5-3», авх, апд та інше майно згідно додатку до цього договору, розташованого за адресою Харківська область м. Люботин, вул. Хижного № 16/19 /вул. Коцюбинського. Згідно технічного паспорту вказані приміщення побудовані не раніше 1963 року. Вважає, що майно було придбано на законних підставах, права позивача ними не порушувались.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідачів осіб, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що постановою Ради Міністрів УРСР № 970 від 24 серпня 1963 року затверджено список памятників архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави, відповідно до якого в місті Люботин під номером 701 зазначено « ОСОБА_4 Х111 ст. початок Х1Х ст.», в с. Гиївка під номером 702 зазначено « Садиба», номер 702.1 «Палац» початок Х1Х ст.», номер 702.2 «Службовий корпус початок Х1Х ст.», номер 702.3 Церква 1843 р.». ( а.с.7-10).

29 листопада 2005року ХХХ11 сесії1 У скликання ОСОБА_1 обласної ради прийняла рішення « Про відчуження обєктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області».

25 лютого 2008 року, на підставі вищезазначеного рішення ОСОБА_1 обласною радою з акціонерним товариством «Колос» було укладено договір купівлі продажу (далі по тексту договір купівлі продажу ) цілісного майнового комплексу оздоровчого табору «Надія», який включає в себе прибудови до будівлі школи інтернату (літ. "А1-2", "А2-1", "АЗ-2", аі, аЗ, "А4-1", "А5-3", авх, апд) та інше майно згідно додатку до цього договору, що складає 70/100 часток по відношенню до всіх будівель та споруд школи інтернату, розташованих за адресою : Харківська область місто Люботин, вул. Хижного № 16/19/вулиця Коцюбинського ( колишня вул. Хижного 13/16).( а.с. 11-13)

Згідно підпункту 5.1.5 договору купівлі продажу з моменту переходу права власності на обєкт приватизації покупець зобовязаний вжити заходів щодо закріплення земельної ділянки відповідно до вимог діючого законодавства.

Відповідно до п.п. 5.1.13 , 5.1.14 договору купівлі продажу від 25 лютого 2008 року покупець АТ «Колос» зобовязаний вирішити питання користування обєктом культурної спадщини ОСОБА_4 садиби 19 століття ( охоронний номер 702/1) та укласти з управлінням містобудування та архітектури облдержадміністрації охоронний договір на памятку архітектури ОСОБА_4 садиби 19 століття. Забезпечити утримання памятки палацу ОСОБА_4 садиби Х1Х століття ( охор. № 702/1).

Підпунктом 6.4 пункту 6 договору купівлі продажу передбачено, що у разі невиконання покупцем АТ «Колос» умов договору, в тому числі п.п. 5.1.13; п.п. 5.1.14, продавець ОСОБА_1 обласна рада має право розірвати цей договір у встановленому порядку та повернути обєкт приватизації у свою власність .

Згідно п.8.3 договору купівлі продажу, у разі невиконання однією з сторін умов Договору, останній може бути змінений або розірваний на вимогу другої сторони за рішенням господарського суду.

Предмет договору купівлі продажу - цілісний майновий комплекс оздоровчого табору «ОСОБА_1 обласною радою передано АТ «Колос» , що підтверджується актом прийому передачі від 01.03.2008 року. ( а.с.18 ).

На підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 22.07.2008 року цілісний майновий комплекс табору був виділений в окремий нерухомий об'єкт нерухомого майна з присвоєнням об'єкту окремої поштової адреси: Харківська область, Люботин, вул. Хижного/вул. Коцюбинського, 16 "а" /19.

У подальшому, власником цілісного майнового комплексу табору стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Колос і Ко" (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27.07.2011 року), що утворилось внаслідок реорганізації AT "Колос".

На нежитлову будівлю по вул. Хижного №16а/19/Коцюбинського 22.03.2011 року TOB "Колос і Ко" ОСОБА_3 бюро технічної інвентаризації в 2006 році видано технічний паспорт, в якому зазначено, що приміщення літ. "А 1-2", "А2-1", "А4-1" побудовані у 1963 році.

Постановою Кабінету Міністрів України № 929 від 10 жовтня 2012 року «Про внесення обєктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих памяток України» затверджено перелік обєктів культурної спадщини національного значення, до яких віднесено в місті Люботин Харківської області під охоронним номером 200030-Н «Комплекс споруд заміської садиби 1820 1901 р.р. « по вулиці Хижного 11/22, 13/16, 16/19»; під охоронним номером 200030/1-Н «Будівля службового корпусу заміської садиби 1820 рік» по вулиці Хижного, 11/22; під номером 200030/2-Н «ОСОБА_4 заміської садиби 1820-1870р.р. « по вулиці Хижного 16/19; під номером 200030/3-Н «ОСОБА_4 заміської садиби 1883 рік» по вулиці Хижного, 16/19.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині заборони ОСОБА_3 міській раді своїми рішеннями надавати дозвіл на розробку землевпорядної документації щодо відведення земельних ділянок в межах охоронних зон пам'яток культурної спадщини загальнодержавного значення №701 та №702 (№200030/3-Н), зареєстрованих в Державному реєстрі пам'яток архітектури України, доки не будуть укладені на ці пам'ятки охоронні договори та перезатверджені охоронні зони пам'яток у передбаченому законом порядку, суд першої інстанції виходив з того, що охоронні зони навколо памятки культурної спадщини "ОСОБА_4 заміської садиби" не встановлені, крім того, ніяких обмежень щодо можливості фізичних та юридичних осіб реалізувати своє право володіти, користуватись та розпоряджатись даними обєктами чинним законодавством не передбачено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Згідно статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно - правовими актами.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про землеустрій цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. ст. 1, 25 цього Закону до документації із землеустрою також відносяться проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Мета землеустрою полягає в забезпеченні раціонального використання та охорони земель, створенні сприятливого екологічного середовища та поліпшенні природних ландшафтів. ( стаття 182 ЗК України.)

Статтею 19 Земельного кодексу України встановлено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

є) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Положеннями частини першої статті 47 Закону України Про землеустрій встановлено, що проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення розробляються згідно з законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, з метою збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу, створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму, створення приміських зелених зон, збереження і використання об'єктів культурної спадщини, проведення науково-дослідних робіт.

Частиною другою статті 47 Закону України Про землеустрій проектами землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення визначаються місце розташування і розміри земельних ділянок, власники земельних ділянок, землекористувачі, у тому числі орендарі, а також встановлюється режим використання та охорони територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення.

Частиною четвертою статті 47 Закону України Про землеустрій передбачено, що порядок розробки проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним Порядком передбачено обов'язкове погодження проекту землеустрою органом земельних ресурсів природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини. Погоджений проект землеустрою підлягає державній експертизі.

Таким чином, земельним законодавством чітко визначена процедура встановлення меж та режиму використання територій історико-культурного призначення, згідно з якої місце розташування, площа, межі та режим використання вказаних земель встановлюються за проектами землеустрою, розробленими, погодженими та затвердженими у порядку, встановленому законодавством, діючим на теперішній час.

Межі та площа територій, на які посилається позивач, як на землі історико-культурного призначення, проектами землеустрою, в порядку, визначеному діючим законодавством не встановлені.

Стаття 32 Закону "Про охорону культурної спадщини" передбачає, що навколо окремих пам'яток мають встановлюватися охоронні зони. Межі та режими використання за охорони пам'яток визначаються відповідною науково-проектною документацією затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини.

Таким чином, діючим законодавством визначено порядок встановлення охоронних зон, межі та режими використання яких повинні бути визначені науково-проектною документацією, розробленою згідно з ДБН Б.2.2-2-2008 та затвердженою відповідним органом охорони культурної спадщини.

На час розгляду справи охоронні зони навколо пам'ятки культурної спадщини "ОСОБА_4 заміської садиби" в порядку, передбаченому чинним законодавством не встановлені.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних міських рад належить розпорядження землями відповідних територіальних громад передача їх громадянам та юридичним особам у власність або у користування.

Згідно ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання у сфері земельних відносин.

Статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено що рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Повноваження щодо надання дозволів на розробку землевпорядної документації є виключною компетенцією ОСОБА_3 міської ради, яка є колегіальним органом, та приймає рішення (надає згоду або відмовляє) на пленарних засіданнях більшістю голосів. Встановлення або відсутність обставин, необхідних для прийняття рішення також знаходиться в компетенції ради. Тому, суд в межах своїх повноважень оцінює правомірність щодо прийнятих рішень з боку органів місцевого самоврядування, але не може забороняти органу місцевого самоврядування приймати у майбутньому рішення, які належать до його компетенції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання Головного Управління Держземагенства у Харківській області провести моніторинг земельних ділянок, територій м. Люботин, визначених "Охоронними зонами пам'яток архітектури", загальнодержавного значення, охороні №701 та №702 (200030/3-Н), зареєстровані в Державному реєстрі пам'яток архітектури України, та в разі виявлення порушень вимог Земельного кодексу України, закону України "Про охорону культурної спадщини", щодо використання територій пам'яток, вимагати від ОСОБА_3 міської ради їх усунення у визначений термін, а також в частині зобов'язання Управління містобудування та архітектури ОСОБА_1 обласної державної адміністрації провести з залученням власників, користувачів пам'яток культурної спади (охорон. №701 - Пейзажний парк XIX сторіччя), 200030/-Н "Комплекс споруд заміської садиби", розташованих на території міста Люботин, обстеження, моніторинг пам'яток охоронних зон територій, на яких вони розташовані, по результату обстеження пам'яток скласти акти та направити власникам, користувачам відповідні приписи про усунення виявлених недоліків, порушень закону України "Про охорону культурної спадщини", суд першої інстанції виходив з того, що вчинення вищезазначених дій не відноситься до компетенції відповідачів, їх дії порушують його права, свободи та інтереси, у звязку з чим підстав для захисту останніх в розумінні положень ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України не вбачає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 14-1 Закону України Про землеустрій, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у сфері землеустрою, зокрема організовує та здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, у тому числі за проектами землеустрою, зокрема за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою.

Згідно вимог абзацу 4, 5, 11, 12 підпункту а пункту 4.1. частини 4 Положення про державну інспекцію сільського господарства в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23.12.2011 року за № 770 (далі - Положення), Держсільгоспінспекція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності в тому числі за: дотриманням вимог земельного законодавства при набутті права власності на земельні ділянки за договорами купівлі-продажу, міни, дарування, застави та іншими цивільно-правовими угодами; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; використанням земельних ділянок відповідно до цільового призначення; дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у власність та надання у користування, у тому числі в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах.

Відповідно до вимог абзацу 1 підпункту 4.10. Положення, Держсільгоспінспекція вносить у встановленому порядку до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування клопотання, зокрема щодо приведення у відповідність із законодавством прийнятих ними рішень з питань регулювання земельних відносин, використання та охорони земель.

Згідно вимог підпунктів 4.3., 4.4., 4.7. Положення про ОСОБА_5 управління держземагентства у Харківській області, затвердженого наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 21.09.2012 року за № 449 та з урахуванням змін до Положення про ОСОБА_5 управління Держземагентства у Харківській області на які у позовній заяві посилається позивач, ОСОБА_5 управління Держземагентства у Харківській області приймає участь у проведенні моніторингу земель всіх категорій та форм власності.

Слід зауважити, що відповідно до вимог Указу Президента України № 459/2011 від 13.04.2011 року Про Державну інспекцію сільського господарства України, а також постанови Кабінету Міністрів України № 1300 від 12.12.2011 року Про утворення територіальних органів Державної інспекції сільського господарства, утворено Державну інспекцію сільського господарства в Харківській області, на яку, зокрема, покладається організація та здійснення державного нагляду (контролю) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановлення порядку набуття і реалізації права на землю.

Згідно з вимогами Постанови КМУ №1300 від 12.12.2011 року територіальні органи, утворені згідно з пунктом 1 цієї постанови, є правонаступниками Державної хлібної інспекції Автономної Республіки Крим, обласних державних хлібних інспекцій, установ Української державної насіннєвої інспекції, що реорганізуються шляхом приєднання до територіальних органів, утворених згідно з пунктом 1 цієї постанови, та територіальних органів Державного комітету із земельних ресурсів, у частині виконання такими територіальними органами повноважень із здійснення державного контролю за використанням та охороною земель.

Відповідно до закону України від 23.02.2012 року № 4444-VІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, який набрав чинності з 21.03.2012 року, функції здійснення державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства перейшли до Державної інспекції сільського господарства та її територіальних підрозділів.

Постановою Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014 року Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади ліквідовано Державну інспекцію сільського господарства, а функції зі здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів покладено на Державну екологічну інспекцію.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позову ОСОБА_2 до Головного управління Держземагентства у Харківській області .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в іншій частині, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правомірним, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі в частині зобов'язання Управління з питань комунальної власності ОСОБА_1 обласної Ради в термін до 01.01.15 р. повернути в комунальну власність частки пам'ятки культурної спадщини "ОСОБА_4 заміської садиби", охоронний №2000 30/3-Н, приміщення літер "А1-2", "А2-1" та прибудови "А4-1", як такі, що були приватизовані помилково, а також в частині зобов'язання ОСОБА_1 обласної ради, як власника частки пам'ятки культурної спадщини загальнодержавного значення - "Садиба заміська XIX ст. в с. Гиївка, м. Люботин, визначити збитки, отримані внаслідок руйнації пам'ятки (палацу), заподіяні споруді за останні 6 років внаслідок невиконання ТОВ "Колос І КО" взятих на себе зобов'язань та направити до Господарського суду позов про їх відшкодування; провести розмежування співвласником палацу, ТОВ "Колос І КО", щодо забезпечення в подальшому збереження пам'ятки у відповідності вимог закону України "Про охорону культурної спадщини", є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Колегія суддів вважає , що такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Позивач просить повернути в комунальну власність частки памятки культурної спадщини «ОСОБА_4 заміської садиби», охоронний № 2000 30/3-Н, приміщення літер «А1-2», «А2-1» та прибудови «А4-1», згідно технічного паспорту, виконаному ОСОБА_3 БТІ 1 березня 2006 року, як такі, що були приватизовані помилково. Тобто, останній не заперечував того факту, що спірні приміщення перейшли з комунальної власності в приватну на підставі договору № 09 К купівлі продажу цілісного майнового комплексу від 25 лютого 2008 року.

Згідно договору купівлі продажу цілісного майнового комплексу № 09-К від 25.02.2008 року акціонерним товариством "Колос" було придбано у власність цілісний майновий комплекс табору, який в тому числі включає в себе наступне майно: прибудови до будівлі школи інтернату (літ. "А1-2", "А2-1", "АЗ-2", аі, аЗ, "А4-1", "А5-3", авх, апд) та інше майно згідно додатку до цього договору, розташованого за адресою Харківська область, м. Люботин, вул. Хижного № 16/19 / вул. Коцюбинського.

Відповідно до п.п. 5.1.13 , 5.1.14 договору купівлі продажу від 25 лютого 2008 року покупець АТ «Колос» зобовязаний вирішити питання користування обєктом культурної спадщини ОСОБА_4 садиби 19 століття ( охоронний номер 702/1) та укласти з управлінням містобудування та архітектури облдержадміністрації охоронний договір на памятку архітектури ОСОБА_4 садиби 19 століття. Забезпечити утримання памятки палацу ОСОБА_4 садиби Х1Х століття ( охор. № 702/1).

Відповідно до п.п.6.4 договору купівлі продажу, у разі невиконання покупцем АТ «Колос» умов договору, в тому числі п.п. 5.1.13; п.п. 5.1.14, продавець ОСОБА_1 обласна рада має право на розірвання цього договору у встановленому порядку та повернення обєкта приватизації у власність продавця.

Згідно п.8.3 договору купівлі продажу у разі невиконання однією з сторін умов Договору він може бути змінений або розірваний на вимогу другої сторони за рішенням господарського суду.

На підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 22.07.2008 року цілісний майновий комплекс табору був виділений в окремий нерухомий об'єкт нерухомого майна з присвоєнням об'єкту окремої поштової адреси: Харківська область, Люботин, вул. Хижного/вул. Коцюбинського, 16 "а" /19.

У подальшому, власником цілісного майнового комплексу табору стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Колос і Ко" (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27.07.2011 року), що утворилось внаслідок реорганізації AT "Колос".

На нежитлову будівлю по вул. Хижного №16а/19/Коцюбинського 22.03.2011 року TOB "Колос і Ко" було вироблено технічних паспорт, з якого вбачається, що приміщення літ. "А 1-2", "А2-1", "А4-1" побудовані у 1963 році, а тому не можуть бути частиною пам'ятника архітектури "ОСОБА_4 заміської садиби" (охоронний номер 20030/2-Н), який включений до Переліку об'єктів культурної спадщини національного значення, які вносяться до Державного реєстру нерухомих пам'яток України згідно постанови КМУ від 10.10.2012 року № 929.

Відповідно до підпункту 20 частини 2 ст. 5 Закону України "Про охорону культурної спадщини" до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить в тому числі погодження відчуження або передачі пам'яток національного значення їхніми власниками чи уповноваженими ними органами іншим особам у володіння, користування або управління.

Таким чином, оскільки приміщення літ. "А1-2","А2-Г',"А4-1" не є пам'ятником архітектури XIX століття відчуження цих приміщень продавцем ОСОБА_1 обласною радою було проведено без відповідного погодження центральним органом з питань охорони культурної спадщини правомірно.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, оскільки цілісний майновий комплекс табору є приватною власністю TOB "Колос і КО" позбавити останнього цього права можливо лише у випадках та порядку встановлених законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Статтею 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 15 Цивільно процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Таким чином позов частині зобов'язання Управління з питань комунальної власності ОСОБА_1 обласної Ради в термін до 01.01.15 р. повернути в комунальну власність частки пам'ятки культурної спадщини "ОСОБА_4 заміської садиби", охоронний №2000 30/3-Н, приміщення літер "А1-2", "А2-1" та прибудови "А4-1", як такі, що були приватизовані помилково, а також в частині зобов'язання ОСОБА_1 обласної ради, як власника частки пам'ятки культурної спадщини загальнодержавного значення - "Садиба заміська XIX ст. в с. Гиївка, м. Люботин, визначити збитки, отримані внаслідок руйнації пам'ятки (палацу), заподіяні споруді за останні 6 років внаслідок невиконання ТОВ "Колос І КО" взятих на себе зобов'язань та направити до Господарського суду позов про їх відшкодування випливають з договірних правовідносин , тому підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, висновок суду першої інстанції у справі, що розглядається, в цій частині не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права, тому постанова ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 02.02.2016 року в частині зобов'язання Управління з питань комунальної власності ОСОБА_1 обласної Ради в термін до 01.01.15 р. повернути в комунальну власність частки пам'ятки культурної спадщини "ОСОБА_4 заміської садиби", охоронний №2000 30/3-Н, приміщення літер "А1-2", "А2-1" та прибудови "А4-1", як такі, що були приватизовані помилково, а також в частині зобов'язання ОСОБА_1 обласної ради, як власника частки пам'ятки культурної спадщини загальнодержавного значення - "Садиба заміська XIX ст. в с. Гиївка, м. Люботин визначити в місячний термін збитки отримані внаслідок руйнації пам'ятки (палацу), заподіяні споруді за останні 6 років в наслідок невиконання ТОВ "Колос І КО" взятих на себе, зобов'язань та направити до Господарського суду позов про їх відшкодування; провести розмежування співвласником палацу, ТОВ "Колос І КО", щодо забезпечення в подальшому збереження пам'ятки у відповідності вимог закону України "Про охорону культурної спадщини" - підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про закриття провадження у справі в цій частині.

Позивачем ОСОБА_2 в якості відповідача зазначено товариство з обмеженою відповідальністю «Колос і Ко».

Відповідно до ч. 3 та 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем в адміністративній справі є субєкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх обєднання, юридичні особи, які не є субєктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом субєкта владних повноважень: про тимчасову заборону ( зупинення) окремих видів або всієї діяльності обєднання громадян; про примусовий розпуск (ліквідацію) обєднання громадян; про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); в інших випадках, встановлених законом.

З огляду на вищезазначене, позов фізичної особи до юридичної особи не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства України, оскільки вказані правовідносини врегульовано цивільно процесуальним кодексом України.

Частиною 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтею 157 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 02.02.2016р. по справі № 820/17517/14 - скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про:

- зобов'язання Управління з питань комунальної власності ОСОБА_1 обласної Ради в термін до 01.01.15 р. на підставі матеріалів пов'язаних з приватизацією цілісного майнового комплексу оздоровчого табору "Надія" в м. Люботин, по вул. Хижного, 16/19, договору №09-К купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 25 лютого 2008р. з додатками, повернути в комунальну власність частки пам'ятки культурної спадщини "ОСОБА_4 заміської садиби", охоронний №2000 30/3-Н, приміщення літер "А1-2", "А2-1" та прибудови "А4-1", згідно технічного паспорту, виконаному ОСОБА_3 БТІ від 01.03.06 р., як такі, що були приватизовані помилково, без відповідного дозволу Центрального органу з питань охорони культурної спадщини України, з порушенням вимог Закону України "Про охорону культурної спадщини" відповідного рішення ОСОБА_1 обласної ради;

- зобов'язання ОСОБА_1 обласної ради, як власника частки пам'ятки культурної спадщини загальнодержавного значення - "Садиба заміська XIX ст. в с. Гиївка, м. Люботин (комплекс споруд заміської садиби, охорон. № 200030-Н, зареєстрована в Державному реєстрі нерухомих пам'яток України), а саме: "ОСОБА_4 заміської садиби" (охорон. №200030/3-Н та балансоутримувача цієї пам'ятки ОСОБА_3 загальноосвітню школу-інтернат 1-го ступеня для дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування ОСОБА_1 обласної ради:

1) визначити в місячний термін збитки отримані внаслідок руйнації пам'ятки (палацу), заподіяні споруді за останні 6 років в наслідок невиконання ТОВ "Колос І КО" взятих на себе, згідно умов договору №09-К купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 25.02.08 р., протоколу № 4 про визначення остаточного переможця конкурсу від 14.12.07 р., зобов'язань та направити до Господарського суду позов про їх відшкодування;

2) власнику та балансоутримувачу пам'ятки - палац, охорон. №200030/3-Н в Державному реєстрі нерухомих пам'яток національного значення, провести розмежування співвласником палацу, ТОВ "Колос І КО", щодо забезпечення в подальшому збереження пам'ятки у відповідності вимог закону України "Про охорону культурної спадщини" і в цій частині позову ОСОБА_2 - провадження закрити.

В цій частині позовних вимог розяснити ОСОБА_2 право звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині постанову ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 02 лютого 2016 року по справі №820/17617/14 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_1 обласної ради на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги на постанову суду у розмірі 40 (сорок) гривень 20 (двадцять) копійок.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_6
Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8

Повний текст ухвали виготовлений 06.06.2016 р.