Справа № 2а/0470/1958/12
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" червня 2016 р. м. Київ К/800/13894/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
секретар судового засідання Носенко Л.О.,

за участі представника Дніпропетровської митниці Піддубняка А.В., розглянувши у касаційному порядку у відкритому судовому засіданні у залі суду адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) "Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" до Дніпропетровської митниці, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про скасування рішення та стягнення надмірно сплаченого ввізного мита за касаційною скаргою Дніпропетровської митниці на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2012 року

в с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року ПАТ "Дніпропетровський металургійний комбінат

ім. Ф.Е. Дзержинського" в Дніпропетровському окружному адміністративному суді пред'явило позов до Дніпропетровської митниці, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про скасування рішення та стягнення надмірно сплаченого ввізного мита.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі контракту від 24 липня 2009 року № 29-1142-12 та згідно із специфікацією від 13 липня 2011 року № 4 позивачем у вантажній митній декларації типу ІМ 40 №110010000/2011/022064 було заявлено до митного оформлення в режимі імпорту ввезений товар за ціною контракту, а саме 1495 дол. США за одну тонну, загальною вартістю 753480,00 дол. США при курсі 7,9712 грн. за дол. США на суму 6006139,78 грн.

03 серпня 2011 року Дніпропетровська митниця прийняла картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №110010000/1/20028, якою відмовила позивачеві у митному оформленні товару за його контрактною вартістю у зв'язку із не можливістю використовувати вибраний декларантом метод визначення митної вартості.

Того ж дня Дніпропетровською митницею прийнято рішення про визначення митної вартості товару №110010000/2011/600218/1 за вантажною митною декларацією (далі - ВМД) №110010000/2011/022064, відповідно до якого при визначенні митної вартості товару застосовано 6-ий (резервний) метод визначення митної вартості товару.

Вважає, що зазначене рішення Дніпропетровської митниці є таким, що прийнято з порушенням чинного законодавства, оскільки основним методом визначення митної вартості товару, тобто за ціною договору, який і був застосований ПАТ "Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського".

Просило визнати недійсним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці про визначення митної вартості товарів від 03 серпня 2011 року №110010000/2011/600218/1, скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 03 серпня 2011 року №110010000/1/20028 та стягнення з Державного бюджету України в особі Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на користь ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" суму надмірно сплаченого ввізного мита у розмірі 24707,53 грн. та судових витрат у розмірі 279,27 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 березня 2012 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2012 року апеляційну скаргу ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" задоволено.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 березня 2012 року скасовано та ухвалено нову про задоволення позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням суду апеляційної інстанції,

Дніпропетровська митниця подала касаційну скаргу. Посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 липня 2009 року між ВАТ "Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", правонаступником якого є ПАТ "Дніпропетровський металургійний комбінат

ім. Ф.Е. Дзержинського", (покупець) та "MEDIUM Trade spolocnost's rucenim obmezenym", Словаччина (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт №29-1142-12, в межах якого позивачем на митну територію України 31 червня 2011 року на умовах DDU станція Правда Придніпровської залізниці (ІНКОТЕРМС 2000) було ввезено вантаж: феросилікомарганець загальною вагою 504000 кг. Товар надійшов для розмитнення на Дніпропетровську митницю за залізничними накладними від 28 липня 2011 року №№ 42142968, 42142976, 42142984, 42142992, 42143008, 42143016, 42143024, 42143032.

На підставі контракту від 24 липня 2009 року №29-1142-12 та згідно із специфікацією від 13 липня 2011 року № 4 позивачем у ВМД типу ЇМ 40 №/2011/022064 було заявлено до митного оформлення в режимі імпорту ввезений товар за ціною контракту, а саме 1495 дол. США за одну тонну, загальною вартістю 753480,00 дол. США при курсі 7,9712 грн. за дол. США на суму 6006139,78 грн.

Для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару були надані наступні документи: облікова картка суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності №11001/1/11/100056 від 22 червня 2011 року; уніфікована митна квитанція МД-1 від 22 липня 2011 року №50006Г№0302676; внутрішній транзитний документ (ВТД) від 28 липня 2011 року №500060703.2011.002163; залізничні накладні від 28 липня 2011 року №№ 42142968, 42142976, 42142984, 42142992, 42143008, 42143016, 42143024, 42143032; коносамент від 06 червня 2010 року №752404310; рахунок-фактура (інвойс) від 15 липня 2011 року №8іМп/11/07-1; пакувальний лист від 15 липня 2011 року № 8іМп/11/07-1; зовнішньоекономічний договір від 24 липня 2009 року №2.9-1142-12 із додатком від 17 грудня 2010 року №3, від 13 липня 2011 року № 5, від 13 липня 2011 року № 4; довідка про проведення декларування валютних цінностей від 13 липня 2011 року; відбиток штампа територіальних органів Державної санітарно-епідеміологічної служби від 26 грудня 2008 року; відбиток штампа територіальних органів Державної екологічної інспекції України від 06 червня 2011 року №2761; висновок експерта від 03 серпня 2011 року № ДИ-92; сертифікат про походження товару невизнання форми від 08 червня 2011 року №2761; висновок експерта від 03 серпня 2011 року №92; сертифікат про походження товару невизначеної форми від 08 червня 2011 року №271735; комерційна пропозиція від 17 червня 2011 року; сертифікат якості від 31 травня 2011 року №ОА 4668; копія вантажної митної декларації іноземної країни від 19 травня 2011 року №3742304.

Митна вартість товару позивачем була заявлена за ціною договору, тобто за першим методом визначення митної вартості товару відповідно до статті 267 Митного кодексу України (далі - МК України), а саме; 1,49 доларів США за кг.

Митним органом з позивачем було проведено процедуру консультації та у декларації митної вартості №/2011/022064 на підставі положень Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року № 1766 було здійснено відмітку про витребування додаткових документів: договір з третіми особами, що пов'язані з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; каталоги, прас-листи фірми-виробника товару; рахунок-фактуру від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг.

Із зазначеними вимогами позивач був ознайомлений 03 серпня 2011 року та вказав, що надання додаткових документів в термін згідно чинному законодавству не є можливим, про свідчить запис на зворотному боці ВМД.

03 серпня 2011 року Дніпропетровська митниця карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 03 серпня 2011 року №110010000/1/20028 відмовила позивачеві в митному оформленні товару за його товарною вартістю.

Того ж дня відповідачем винесено рішення про визначення митної вартості товару від 03 серпня 2011 року №110010000/2011/600218/1, відповідно до якого митну вартість визначено за 6 (шостим) резервним методом в розмірі 1,7 доларів США за 1 кг.

21 вересня 2011 року позивач звернувся до Дніпропетровської митниці з проханням відкликати рішення про підвищення митної вартості від 03 серпня 2011 року №110010000/2011/600218/1, у зв'язку із наданням додаткових документів, а саме: листа від продавця б/н від 20 вересня 2011 року про неможливість надання підтвердження транспортно-експедиційних послуг морським шляхом.

24 жовтня 2011 року Дніпропетровською митницею надана відповідь про те, що підприємством не надано всіх додаткових документів, які вимагались митним органом під час розгляду запитів про визначення митної вартості товару "феросилікомарганець РеЗіМп, країна виробництва: Індія" та не забезпечено можливості їх перевірки у митного органу відсутні підстави для перегляду рішення від 03 серпня 2011 року № 110010000/2011 /600218/1.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов висновку, що спірне рішення про визначення митної вартості товару при митному оформленні Дніпропетровською митницею прийнято в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи таке рішення суду першої інстанції, та, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що митним органом, як суб'єктом владних повноважень, не наведено обґрунтованих доводів, чому представлені позивачем на час здійснення митного оформлення документи, не могли бути підставою для визначення митної вартості за першим основним методом її визначення, не наведено умови, що унеможливлювали використання обраного декларантом методу визначення митної вартості товару при наданні декларантом документів, достатніх для підтвердження заявленої митної вартості за відсутності сумніву щодо достовірності поданих документів.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). При митному оформленні спірного товару у митного органу виник сумнів щодо правильності заявленої митної вартості товару відповідно даних цінової інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України. Згідно даних цінової інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи ціна вказаного товару значно вища ніж задекларована позивачем. Враховуючи наведене у митного органу були обґрунтовані підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару.

Відповідно до частини четвертої статті 267 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується в разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) стосовно продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень частини другої цієї статті.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем надані відповідачу документи для митного оформлення товару, однак вказані документи не відображали дійсну митну вартість вказаного товару.

Згідно з частиною другою статті 265 Митного кодексу України митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Відповідно до положень статті 88 Митного кодексу України декларант зобов'язаний надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур.

При цьому, в рамках положень пункту 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року № 1766 (далі - Порядок № 1766), для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи.

Термін подання додаткових документів становить 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх надання, за вмотивованою заявою декларанта такий строк продовжується.

Судом першої інстанції встановлено, що на вимогу надати договір з третіми особами, що пов'язані з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначалась, а також розрахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, позивачем до митного органу був наданий лист від продавця б/н від 20 вересня 2011 року про неможливість надання підтвердження транспортно-експедиційних послуг морським шляхом.

Таким чином, позивачем не були надані всі визначені Дніпропетровською митницею додаткові документи у строк визначений чинним законодавством України.

Якщо декларантом не надані в установлений законодавством термін вищезазначені додаткові документи або якщо він відмовився від їх надання, то митний орган відповідно до статті 265 Митного кодексу України, пункту 14 Порядку № 1766, визначає митну вартість товарів на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Крім того, відповідно до положень МК України при застосуванні методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних товарів - другий метод (стаття 268 МК України) за основу береться вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті.

При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики;

2) якість та репутація на ринку; 3) країна походження; 4) виробник.

При застосуванні другого методу визначення митної вартості товару митний орган використовує інформацію, яка міститься в базі даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України (далі - ЄАІС ДМСУ) про продаж ідентичних товарів. Однак, відсутність інформації в ЄАІС ДМСУ унеможливила застосування цього методу для визначення митної вартості товару.

При застосуванні методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів - 3-ій метод (стаття 269 МК України) під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не є однаковими за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються із схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються такі ознаки: 1) якість, наявність торгової марки та їх репутація на ринку; 2) країна походження; 3) виробник.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно і тій же кількості і на тих же комерційних умовах, що й оцінювані товари.

При застосуванні третього методу визначення митної вартості товару митний орган використовує інформацію, яка міститься в базі даних ЄАІС ДМСУ про продаж подібних (аналогічних) товарів. Однак, відсутність інформації в ЄАІС ДМСУ унеможливила застосування цього методу для визначення митної вартості товару.

Факт відсутності митних оформлень ідентичних та подібних (аналогічних) товарів підтверджується витягом із бази даних ЄАІС ДМСУ, який долучений представником Дніпропетровської митниці до матеріалів справи та досліджений судом першої інстанції під час розгляду справи по суті.

Неможливість застосування 2-го та 3-го методів визначення митної вартості обумовлена також тим, що необхідною умовою для застосування зазначених методів є інформація щодо виробника товару. Однак, позивачем у графі 31 ВМД "Опис товару" зазначено: Торговельна марка: відсутня. Виробник: не визначений.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні митної вартості товару за 6-им методом митниця діяла відповідно до вимог статті 266 Митного кодексу України, обґрунтувавши послідовність неможливості застосування цих методів визначення митної вартості товару.

Приймаючи рішення про визначення митної вартості товару та картку відмови в прийняття ВМД, Дніпропетровська митниця діяла в межах повноважень та підставі вимог чинного законодавства.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції - залишенню без зміни, як така, що відповідає вимогам чинного законодавства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2012 року в адміністративній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" до Дніпропетровської митниці, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про скасування рішення та стягнення надмірно сплаченого ввізного мита скасувати, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2012 року

залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.