Справа № 523/2647/15-а
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 523/2647/15-а

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Середа І.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів Турецької І.О.

ОСОБА_2

при секретарі судового засідання Разінкіної Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 10 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради, треті особи: Об'єднання співвласників гуртожитку "Заболотного-26А", ОСОБА_4, про визнання рішення протиправним,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради від 29.10.2014 року №5587-VI «Про впорядкування займаних приміщень та затвердження заходів щодо реалізації житлових прав мешканців гуртожитку (на приватизацію) за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, 26-А за зверненням громадянки ОСОБА_4».

В обґрунтування позову зазначив, що він користується правом на проживання в кімнатах № 131, 136 гуртожитку, яке виникло на підставі укладеного 15.11.2014 року між ним та ОСГ «Заболотного 26-А» договору найму житла в будинку гуртожитку, однак оскаржуваним рішенням його протиправно позбавлено цього права. При цьому зазначив, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем з перевищенням компетенції та положень житлового законодавства, адже на момент його прийняття громадянка ОСОБА_4 не мала виданого у встановленому законом порядку ордеру, вона судовими рішеннями була виселена з зазначеного житла, а допоміжні приміщення є власністю мешканців гуртожитку.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування судового рішення з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повного з'ясування обставин справи, що призвело до постановлення необґрунтованого та неправомірного рішення суду.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.4 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Згідно ст.5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів, а відповідно до пункту 6 статті 15 Житлового кодексу України до компетенції виконкому міської Ради відноситься прийняття рішень про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради.

За приписами ст.9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 26 травня 2009 року гуртожиток №26-А по вул. Ак.Заболотного в м. Одесі був переданий з державної до комунальної власності територіальної громади м. Одеси і прийнято на баланс КП "ЖКС "Північний», а 24 вересня 2010 року переданий на баланс ОСГ «Заболотного -26А». Зазначена обставина сторонами не оспорюється, а відтак вважається встановленою.

Ршенням Одеської міської ради від 29.10.2014 року №5587-VI «Про впорядкування займаних приміщень та затвердження заходів щодо реалізації житлових прав мешканців гуртожитку (на приватизацію) за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, 26-А за зверненням громадянки ОСОБА_4» за громадянкою ОСОБА_5 Жанівною визнано право користування трьома житловими кімнатами № 127, № 131 та № 136, допоміжними приміщеннями: кухнею №128, коридором №129, підсобним приміщенням №134, верандою №130, ванною №132, туалетом №133, а також приміщеннями №125 та №126, які дозволено використовувати як допоміжні приміщення (кухню та санвузол відповідно), розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного,26А, з внесенням відповідних змін до технічного паспорту будинку. Доручено Суворовській райдержадміністрації укласти договір найму з ОСОБА_4 на вказані приміщення, а ОСГ « Заболотного-26А» на підставі договору найму укласти з ОСОБА_4 договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, у разі звернення ОСОБА_4 оформити та видати заявниці необхідні документи щодо приватизації вказаних приміщень (а.с.98 т.1).

Предметом спору у даній справі є законність вищезазначеного рішення органу місцевого самоврядування з тих підстав, що право користування частиною переданих житлових приміщень належить позивачеві.

Вирішуючи даний спір по суті, суд першої інстанції, з яким погоджується судова колегія, виходив з того, що оскаржуваним рішенням Одеська міська рада не порушувала прав позивача, як співвласника будинку, оскільки договір між останнім та ОСГ «Заболотного 26-А» був укладений 15.11.2014 року, тобто вже після прийняття рішення Одеської міської ради.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 55 Конституції України будь-яка особа має право звернутися до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб. Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у звязку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) субєктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Відсутність у заявника прав чи обовязків у звязку з виданням оскаржуваного рішення не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення з цим адміністративним позовом.

За змістом статті 6 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до частини другої статті 171 КАС право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС, також убачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

ОСОБА_3 оспорив рішення, яке є правовим актом індивідуальної дії. Такий правовий акт породжує права й обов'язки тільки тих суб'єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), яким його адресовано.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого (крім осіб, відносно яких прийняті оскаржувані рішення), в тому числі і позивача ОСОБА_3, прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваним рішенням не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Посилання позивача на його право звернення до суду з цим позовом є безпідставними, оскільки зазначене рішення не стосується його безпосередньо, адже він не є власником житлових кімнат та приміщень в ОСГ «Заболотного 26-А».

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові, про що зауважив Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 25.09.2014 року у справі №826/9638/13-а.

Крім того, в ухвалі від 16.10.2015 року по справі №К/800/19498/15 Вищий адміністративний суд України зазначив, що відсутність порушеного права, встановленого при розгляді справи по суті, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові, навіть якщо цей акт прийнятий з порушенням закону.

Отже, оцінивши фактичні обставини у даній справі, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення Одеської міської ради від 29.10.2014 року №5587-VI не порушуює прав та інтересів ОСОБА_3, а відтак, не може бути ним оскаржене, тому позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 10 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради треті особи: Об'єднання співвласників гуртожитку "Заболотного-26А", ОСОБА_4 про визнання рішення протиправним залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1.

Суддя: Турецька І.О.

Суддя: Стас Л.В.