Справа № 820/11546/15
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 р. Справа № 820/11546/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Русанової В.Б. , Курило Л.В.

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А. ,

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2016р. по справі № 820/11546/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна"

до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю Україна звернулося до суду з адміністративним позовом до Західної обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, в якому просив: скасувати податкові повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 22.09.2015 року, яким підприємству донараховано податку на додану вартість в розмірі 250719 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 125359 грн., на загальну суму 376078 грн. та № НОМЕР_2 від 22.09.2015 року, яким підприємству донараховано податок на прибуток в розмірі 231051 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 57763 грн., на загальну суму 288814 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції в зв'язку з ненаданням належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2016 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Податкового кодексу України, КАС України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю Україна взято на податковий облік і станом на даний час перебуває на обліку в Західній обєднаній державній податковій інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

Західною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ Україна з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, за результатми якої складений акт № 222/20-33-22-01-07/30237049 від 07.09.2015 року, висновками якого встановлені порушення п.138.2 ст.138, пп..139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, а саме: завищено витрати на загальну суму 1 253 594 грн. (2013 рік - 540 396 грн., 2014 рік - 713 198 грн.), що призвело до заниження податку на прибуток у загальному розмірі 231 051 грн. (2013 рік - 102 675 грн., 2014 рік - 128 376 грн.) та на порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПКУ, а саме: завищено податковий кредит на загальну суму 250 719 грн., що призвело до заниження у 2013-2014 роках податку на додану вартість у загальному розмірі 250 719 грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 22.09.2015 року, яким підприємству донараховано податку на додану вартість в розмірі 250719 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 125359 грн., на загальну суму 376078 грн. та № від 22.09.2015 року, яким підприємству донараховано податок на прибуток в розмірі 231051 грн. та застосовано штрафну ( фінансову) санкцію в розмірі 57763 грн., на загальну суму 288814 грн.

Перевіркою встановлено, що ТОВ Україна включено до складу витрат маркетингові послуги на загальну суму 1 253 594,16 грн. (2013 рік - 540 395,83 грн., 2014 рік - 713 198,33 грн.), отримані від ТОВ Адвентіс на суму 35 883, 33 грн. (2013 рік - 23 848,33 грн., 2014 рік - 12 035,00 грн.); ТОВ АТБ-Маркст на суму 668 962, 50 грн.(2013 рік - 365 975,00 грн., 2014 рік - 302 987,50 грн.); ТОВ Восторг на суму 42 339, 17 грн. (2013 рік - 24 149,17 грн., 2014 рік - 18 190 грн.); ПП Орім на суму 287 466, 67 грн. (2014 рік); ТОВ Сучасний Модерн на суму 27 266, 67 грн. (2013 рік - 1 891, 67 грн., 2014 рік - 25 375 грн.); ТОВ ОСОБА_3 ОСОБА_4 Україна на суму 87 758 грн. (2013 рік - 76 543.33 грн., 2014 рік-11215 грн.); ТОВ Рокфор Маркет на суму 2 830 грн. (2013 рік - 1 817, 50 грн., 2014 рік 1012, 50 грн.); ТОВ Фудмаркет на суму 23 045, 83 грн. (2013 рік - 11 670, 83 грн., 2014 рік - 11 375,00 грн.); ТОВ Лікон-Трейд на суму 16 666,67 грн. (2013 рік); ТОВ Респектплюс на суму 8 333, 33 грн. (2014 рік); ТОВ Група рітейлу України на суму 4 375 грн. (2014 рік); ТОВ Стратон на суму 5 000 грн. (2014 рік); ТОВ Край-2 на суму 5 833, 33 грн. (2013 рік); ТОВ Союз супермаркетів Харкова на суму 25 833, 33 грн. (2014 рік); ТОВ ТП Нова торгівельна мережа на суму 12 000 грн. (2013 рік) та до складу податкового кредиту у 2013-2014 роках суму ПДВ по вищевказаним підприємствам у загальному розмірі 250 718, 84 грн. з вартості придбаних маркетингових послуг без підтверджуючих документів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення рішення обґрунтовані та прийняті на підставі діючого законодавства.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п.п. 14.1.36 п. 14 ст. 14 Податкового Кодексу України, господарською діяльністю визнається діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового Кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно до п.п. 14.1.108 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та після продажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків.

Абзацом «г» пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що до складу інших витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, включаються витрати на збут, зокрема витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з підпунктом а пункту 198.1 статті 198 Податкового Кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України).

При цьому, згідно з п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судовим розглядом встановлено, що факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами, в той же час, акт перевірки не містить інформації про відсутність статусу платника податку у контрагентів позивача станом на дату їх виписки, не доведено це контролюючим органом і під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції

Колегія суддів зазначає, що виписані контрагентами позивача податкові накладні, копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України.

Доводи відповідача про нікчемність угод, укладених між позивачем та його контрагентами про надання маркетингових послуг, необґрунтовані, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вказаного факту. Також, відповідачем під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції не було надано належних та допустимих доказів: нікчемність договорів, укладених позивачем з ТОВ Адвентіс, ТОВ АТБ-Маркст, ТОВ Восторг, ПП Орім, ТОВ Сучасний Модерн, ТОВ ОСОБА_3 ОСОБА_4 Україна, ТОВ Рокфор Маркет, ТОВ Фудмаркет, ТОВ Лікон-Трейд, ТОВ Респектплюс, ТОВ Група рітейлу України, ТОВ Стратон, ТОВ Край-2, ТОВ Союз супермаркетів Харкова, ТОВ ТП Нова торгівельна мережа; фіктивної господарської діяльності контрагентів позивача; безтоварності господарських операцій, відсутність зв'язку укладених угод з господарською діяльністю позивача.

Також, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції стосовно того, що нікчемність вищезазначених угод підтверджується тим, що в актах виконаних робіт не вказано які саме роботи надані, в яких магазинах проводились ці дослідження, перелік осіб з якими проведено опитування, анкетування та інші докази зв'язку з господарською діяльністю товариства та як саме збільшився попит на реалізовану продукцію, оскільки матеріали справи містять звіти про надання маркетингових досліджень, звіти про визначення обємів продажу, динаміки продажу саме продукції позивача та зазначені адреси магазинів де проводились зазначені дослідження, а окремі недоліки складання первинних документів не можуть спростувати реальність здійсненної господарської діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Україна.

Відповідно до ст. 94 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань Західної обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області підлягають стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Україна витрати по сплаті судового збору у розмірі 20 944, 10 грн.

Керуючись ст. ст. 94, 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, 202, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2016р. по справі № 820/11546/15 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Україна задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення № від 22.09.2015 року та № від 22.09.2015 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Західної обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" витрати по оплаті судового збору в розмірі 20 944 (двадцять тисяч дев'ятсот сорок чотири) гривні 10 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст постанови виготовлений 06.06.2016 р.