Справа № 815/1050/15
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року м. Київ К/800/34808/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Одеської міської ради

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2015 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року

у справі №815/1050/15

за позовом Першого заступника прокурора м.Одеси

до Одеської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача фізична особа-підприємець ОСОБА_4

про визнання протиправним та скасування рішення в частині, -

ВСТАНОВИЛА:

Перший заступник прокурора м.Одеси звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування п.3 рішення Одеської міської ради №5669-VI від 29.10.2014 року «Про встановлення розміру орендної плати», яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року встановлено орендну плату в розмірі 1,00 грн. за рік за оренду комунального майна - нежитлового приміщення по вул.Преображенській,1 у м.Одесі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішення Одеської міської ради «Про встановлення розміру орендної плати» від 29.10.2014 року №5669-VI в оскаржуваній частині прийнято з порушенням вимог ст.ст. 2, 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786 та Методики розрахунку граничних розмірів орендної плати за оренду майна, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади м.Одеси, затвердженої рішенням Одеської міської ради від 09.11.2005 року №48040- VI, оскільки фізична особа-підприємець ОСОБА_4 не відноситься до категорій осіб, для яких встановлені знижені ставки орендної плати за оренду комунального майна, та не займається діяльністю, проведення якої передбачає надання певних пільг. З цих підстав позивач вважає, що оскаржуваний пункт зазначеного рішення Одеської міської ради є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано п. 3 рішення Одеської міської ради №5669-VI від 29.10.2014 року «Про встановлення розміру орендної плати».

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Одеська міська рада звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ФОП ОСОБА_4 на підставі договору оренди нежитлового приміщення №102/31 від 02.10.2007 року, укладеного з представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, як орендодавцем, орендує нежитлове приміщення комунальної власності, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 1 загальною площею 70,2 кв.м, для розміщення майстерні з ремонту взуття.

Згідно розрахунку орендної плати до договору оренди нежитлового приміщення №102/31 від 02.10.2007 року, орендна плата за користування вищезазначеним приміщенням складала 414,29 грн. в рік.

Пунктом 3 рішенням Одеської міської ради «Про встановлення розміру орендної плати» від 29.10.2014 року №5669-VI ФОП ОСОБА_4 з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року встановлено орендну плату в розмірі 1,00 грн. за рік за оренду комунального майна - нежитлового приміщення по вул. Преображенській, 1 у м. Одесі.

Згідно виписки із протоколу засідання постійної комісії з планування, бюджету та фінансам Одеської міської ради від 07.10.2014 року ФОП ОСОБА_4 пільговий розмір орендної плати на 2015 рік був встановлений з огляду на те, що зазначена особа є інвалідом 2 групи.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини 1 статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими Законами.

За визначенням статті 1 Закону України №280/97-ВР право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 року №2269-XII державну політику у сфері оренди здійснюють органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Статтею 19 Закону України №2269-XII встановлено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності.

Згідно п.10 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786, розмір річної орендної плати за оренду нерухомого майна бюджетними організаціями, які утримуються за рахунок державного бюджету, державними та комунальними закладами охорони здоров'я, які утримуються за рахунок державного та місцевих бюджетів, державними та комунальними телерадіоорганізаціями, редакціями державних і комунальних періодичних видань та періодичних видань, заснованих об'єднаннями громадян, державними науково-дослідними установами, навчальними закладами, трудовими і журналістськими колективами, підприємствами зв'язку, що їх розповсюджують, Товариством Червоного Хреста України та його місцевими організаціями, асоціаціями органів місцевого самоврядування із всеукраїнським статусом, а також інвалідами з метою використання під гаражі для спеціальних засобів пересування становить 1 гривню.

Пунктом 8.12 Методики розрахунку граничних розмірів орендної плати за оренду майна, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Одеси, затвердженої рішенням Одеської міської ради від 09.11.2005 року №4840-VI передбачена можливість встановлення громадським, благодійним організаціям, політичним партіям, фондам, громадським організаціям інвалідів, які не займаються комерційною діяльністю орендної плати за оренду приміщень площею 50 кв.м в розмірі 1 гривні, понад 50 кв.м - 15 % від експертної грошової оцінки майна.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ФОП ОСОБА_4 використовує нежитлове приміщення комунальної власності загальною площею 70,2 кв.м для розміщення майстерні по ремонту взуття та фактично займається комерційною діяльністю з надання послуг.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується із судами попередніх інстанцій, що ФОП ОСОБА_4 не відноситься до пільгових категорій осіб (або видів діяльності), яким (або до яких) відповідно до чинного законодавства органом місцевого самоврядування може бути встановлено пільговий розмір орендної плати в сумі 1,00 грн. в рік, у зв'язку з тим, що він займається комерційною діяльністю та використовує приміщення комунальної власності загальною площею більш ніж 50 кв.м (а саме 70,2 кв.м.), а тому не підпадає під пільгову категорію, встановлену п.8.12 Методики розрахунку граничних розмірів орендної плати за оренду майна, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Одеси.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводами касаційної скарги наведених обставин не спростовано.

Судами першої та апеляційної інстанції правозастосування відбулось із дотримання норм діючого законодавства та з повним, достовірним, неупередженим та об'єктивним з'ясуванням обставин справи.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, вони ґрунтуються на вимогах норм матеріального та процесуального законодавства, підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Одеської міської ради - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року у справі №815/1050/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді