Справа № 813/397/16
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року Справа № 876/3214/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправним дій та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо порушення процедури розгляду клопотання позивача про виділення та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 га адміністративних межах Мокротинської сільської ради, поблизу с. Поляни, Жовківського району, Львівської області та зобов'язати відповідача розглянути подане клопотання позивача про виділення та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 га в адміністративних межах Мокротинської сільської ради, поблизу с. Поляни, Жовківського району, Львівської області відповідно до законодавства з прийняттям рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки чи надати мотивовану відмову у його наданні.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Мокротинська сільська рада Жовківського району Львівської області про зобов'язання вчинити дії відмовлено повністю.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржив позивач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим просить таку скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що відповідач протиправно відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою про виділення земельної ділянки, оскільки, на його думку, з поданих позивачем неможливо ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки. Разом з тим, вона не може володіти і, відповідно надати інформацію щодо розташування і розмежування бажаної земельної ділянки.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч.1 п.2 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе розглядати справу у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю - доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2015р. позивач звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га. у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Мокротинської сільської ради Жовківського району Львівської області, до якого долучила графічні матеріали із позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

Головне управління Держгеокадастру України у Львівській області листом №С-1985/0-255/6-16 від 19.01.2016р. відмовило позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Відмова мотивована тим, що відповідно до інформації наданої відділом Держгеокадастру у Жовківському районі, згідно з поданими графічними матеріалами неможливо визначити бажане місце розташування земельної ділянки.

В силу дії норм ст.14 Конституції України та ст.373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частинами 1-3 ст.116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених вказаним Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б)одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в)одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Таким чином, згідно із нормами Земельного кодексу України отримати земельну ділянку у власність із земель державної або комунальної власності можливо шляхом безоплатної приватизації земельної ділянки або в порядку продажу, передбаченим вказаним Кодексом.

Положеннями ч.6 ст.118 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені зазначеною статтею.

Частиною 7 ст.118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 вказаного Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Пунктом "б" ч.1 ст.121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,0 га.

Відмовляючи позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га. у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Мокротинської сільської ради Львівської області відповідач покликався на неможливість визначити місце розташування бажаної земельної ділянки відповідно до графічних матеріалів.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем разом з клопотанням подавалися: графічні матеріали з бажаним місцем розташування земельної ділянки в межах території що виділена (с.Поляни, Жовківський район, Львівська область) у відповідності та, що не суперечить ч.6 ст.118 Земельного кодексу України; графічна карта кадастрового розподілу з бажаним місцем розташування земельної ділянки в межах території, що виділена (с.Поляни, Жовківський район, Львівська область) у відповідності та, що не суперечить ч.6 ст.118 Земельного кодексу України.

З аналізу ч.6 ст. 118 Земельного кодексу України випливає висновок, що бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовним розмірами зазначається заявником на фрагментах планово - картографічних матеріалів, які надають можливість правильно визначити місце розташування земельної ділянки, на яку претендує особа, яка звернулась з клопотанням з метою безоплатного отримання земельної ділянки у власність.

Разом з тим, в наданих графічних матеріалах лише частково відображено карту с.Поляни, Жовківського району, Львівської області, визначити розташування земельної ділянки відносно меж населеного пункту не можливо, оскільки на роздрукованій карті відсутні будь-які прив'язки бажаної позивачем земельної ділянки до населених пунктів. Крім цього, саме відображення фрагменту карти без будь - яких графічних зображень, прив'язок до населених пунктів та відповідного масштабу, які б давали можливість встановити конкретне місце розташування земельної ділянки, не є достатнім для визначення бажаного місця розташування земельної ділянки.

Крім того, згідно листа відділу Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області №23-13-0.7-4726/2-16 від 25.03.2016, вбачається, що при розгляді клопотання позивача неможливо ідентифікувати земельну ділянку та її орієнтовне місце розташування, оскільки у доданих до клопотання матеріалах наявне графічне зображення всього населеного пункту с.Поляни, а також частина земель в межах населеного і за його межами ( в тому числі землі державної, комунальної та приватної власності). В листі також зазначено, що зважаючи на відсутність графічних матеріалів з орієнтовним, але конкретніше визначеним місцем розташування земельної ділянки, відділ був позбавлений можливості визначити бажане місце розташування земельної ділянки та ідентифікувати об'єкт на відповідність вимогам Земельного кодексу України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачу правомірно відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, з мотивів неможливості визначити бажане місце розташування земельної ділянки та підставно відмовив у задоволенні заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без змін , а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року у справі № 813/397/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя В.С. Затолочний

суддя З.М. Матковська