Справа № 815/102/14
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/102/14

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача - ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді за участю секретарівОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03.02.2016 р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Управління служби безпеки України в Одеській області , Служби безпеки України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Служби безпеки України, Управління служби безпеки України в Одеській області, Головного управління Державного казначейства України в Одеській області, та просив визнати протиправним та скасувати наказ Служби безпеки України № 1150 о/с від 30.09.2013 року про пониження його у військовому званні на один ступінь; визнати протиправним та скасувати наказ Служби безпеки України № 1174 о/с від 02.10.2013 року про звільнення його з військової служби у зв'язку зі службовою невідповідністю; визнати протиправним та скасувати наказ Служби безпеки України № 1228-ос від 17.10.2013 року про звільнення позивача відповідно до п.п. б п. 61 та п.п. е п. 62 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України; визнати протиправним та скасувати наказ Управління Служби безпеки України в Одеській області № 323-ос від 22.10.2013 року про виключення позивача із списків особового складу; поновити позивача на посаді старшого оперуповноваженого Котовського міжрайонного відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області; стягнути з Управління Служби безпеки України в Одеській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу; та стягнути за рахунок коштів державного бюджету України через ОСОБА_6 управління Державного казначейства України в Одеській області на користь позивача суму в розмірі 50 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.09.2015 року було замінено відповідача ОСОБА_6 управління Державного казначейства в Одеській області на правонаступника ОСОБА_6 управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03.02.2016 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаною постановою представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій вважає вказану постанову прийнятою з порушенням норм процесуального та матеріального права, просив її скасувати та прийняти нову , якою задовольнити позов у повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.34 -39 КАС України.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов'язані діяти тільки на підставі ,в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією й законами України.

У «Основних принципах незалежності судових органів», схвалених резолюціями № 40/32 та № 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, зазначено:«Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів і відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонуки, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з яких би то не було причин».

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно п.104 -106 рішення ЄСПЛ по справі «ОСОБА_7 проти України» (заява № 21722/11), рішення набуло статусу остаточного від 27 травня 2014 року, як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ'єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб'єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об'єктивним у цій справі, та (ii) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах "Фей проти Австрії", від 24 лютого 1993 року, Series A N 255, пп. 28 та 30, та "Веттштайн проти Швейцарії", заява N 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII).

Проте між суб'єктивною та об'єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об'єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об'єктивний критерій), а й може бути пов'язана з питанням його або її особистих переконань (суб'єктивний критерій) (див. рішення у справі "Кіпріану проти Кіпру" [ВП], заява N 73797/01, п. 119, ECHR 2005-XIII). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб'єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об'єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства", п. 32, Reports 1996-III).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі "ОСОБА_8 проти Бельгії", Series A, N 86).

Згідно п.2.5. «Бангалорських принципах поведінки суддів», схвалених резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006 р. суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді, у тому числі , коли у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається.

Із врахуванням вищенаведеного , ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2016 року заява про відвід складу суду була повернута представнику позивача в порядку ч.3 ст.30 КАС України, як заявлена після початку апеляційного розгляду , крім того, апеляційний суд вважає ,що відсутні підстави встановлені ст.27,28 КАС України для відводу та самовідводу суддів , наявна безсторонності суду , а також ,що участь колегії суддів у вирішенні процесуального питання щодо залишення позову без розгляду (ухвала від 28.03.2014 року , яка була скасована ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.03.2015 року ) не можна вважати повторною участю у розгляді справи та такою, що викладає обґрунтовані побоювання в упередженості суду.

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що позивач у званні майора проходив військову службу в органах Служби безпеки України з 15 червня 2010 року на підставі контракту від 05.04.2012 року, укладеного зі Службою безпеки України терміном на п'ять років.

З 23.07.2005 року позивач перебував на посаді старшого оперуповноваженого Котовського міжрайонного відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області.

Наказом Служби безпеки України по особовому складу № 1150-ос від 30.09.2013 року Про накладення дисциплінарного стягнення на майора ОСОБА_5В. майору ОСОБА_5, старшому оперуповноваженому Котовського міжрайонного відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області понижено військове звання на один ступінь.

Наказом Служби безпеки України по особовому складу № 1174-ос від 02.10.2013 року Про накладення дисциплінарного стягнення на капітана ОСОБА_5В. за порушення військової дисципліни відповідно до пункту є ст. 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, капітана ОСОБА_5, старшого оперуповноваженого Котовського міжрайонного відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області звільнено з військової служби за службовою невідповідністю відповідно до пункту є ст. 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Наказом голови Служби безпеки України по особовому складу № 1228-ос від 17.10.2013 року капітана ОСОБА_5, старшого оперуповноваженого Котовського міжрайонного відділу звільнено з військової служби за підпунктом б пункту 61 та підпунктом е пункту 62 (через службову невідповідність) у запас Збройних Сил України.

Наказом Управління Служби безпеки України в Одеській області № 323-ос від 22.10.2013 року капітана ОСОБА_5, старшого оперуповноваженого Котовського міжрайонного відділу, звільненого наказом голови Служби безпеки України від 17.10.2013 року № 1228-ос за підпунктом б пункту 61 та підпунктом е пункту 62 (через службову невідповідність) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України в у запас Збройних Сил України без права носіння військової форми одягу, з 22 жовтня 2013 року виключено зі писків особового складу .

Також судом 1-ої інстанції було встановлено, що 07.08.2013 року Центральним управлінням СБУ було призначено службове розслідування з приводу зникнення документів співробітника Котовського МРВ УСБУ України в Одеській області ОСОБА_9, які знаходились в одному кабінеті з робочим місцем позивача. Як зазначив позивач, в період проведення співробітниками ЦУ СБУ службового розслідування за фактом втрати співпрацівником Котовського МРВ УСБУ України в Одеській області ОСОБА_9 документів в період з 22 по 29 серпня 2013 року особовий склад Котовського МРВ, в тому числі і позивач, на протязі 8 діб був позбавлений можливості вільно пересуватися, покидати територію відділу, потрапити додому, спілкуватися з рідними. У зв'язку з цим був порушений звичайний режим дня, були відсутні умови для відпочинку, задоволення потреб у їжі та сні, що потягнуло за собою зниження стану працездатності. В такому стані 24.08.2013 року йому було віддано наказ про заступлення до наряду згідно графіку. При цьому з боку керівництв крім створення умов, що перешкоджають нормальному несенню служби, не було проведено інструктажу, медичного обстеження для встановлення стану придатності позивача знаходитись у наряді, була видана чужа зброя, що є порушенням ст. ст. 152, 283, 284, 286 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІУ. За таких умов під час проведення перевірки технічного стану виданої позивачу зброї, ним було випадково зроблено постріл у підлогу. При цьому, як вказує позивач, ним не були порушені приписи вимог чинного законодавства України, в зазначених діях не має його вини, скоєне сталося внаслідок порушення вимог чинного законодавства з боку керівництва, до будь-яких негативних наслідків його дії не призвели. Проте внаслідок зазначених дій позивача на підставі наказу СБУ № 1150-ос від 30.09.2013 року було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді пониження у військовому званні на одну ступінь.

Відповідно до ст.. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов'язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Згідно статей 45 та 68 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем, своїх службових обов'язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов'язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення, зокрема, стосовно молодших та старших офіцерів у вигляді:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) попередження про неповну службову відповідність;

д) пониження в посаді;

е) пониження військового звання на один ступінь;

є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю;

ж) позбавлення військового звання.

Відповідно до ст.ст. 83 та 84 Дисциплінарного статуту встановлено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до ст. 85 Дисциплінарного статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Так, 18.03.2013 року начальником Управління Служби безпеки України в Одеській області полковником ОСОБА_10 затверджено висновок за результатами службового розслідування стосовно порушення майором ОСОБА_5 правил поводження з вогнепальною зброєю.

Висновок, який має гриф - ДСК, містить в собі опис конкретних порушень військової дисципліни позивачем.

Як було зазначено у висновку службового розслідування, за результатами перевірки комісією порядку отримання майором ОСОБА_5В вогнепальної зброї було встановлено, що вказаний військовослужбовець 24 серпня 2013 року отримав незакріплений за ним 9 мм пістолет Макарова № КЛ 3205-д (закріплений за прапорщиком ОСОБА_11), 2 магазина та 16 патронів до нього (зроблено запис у книзі №100 від 20.07.2012 року, рядок 1220, ч.2 форми 15-арт) від прапорщика ОСОБА_12О (рапорт майора ОСОБА_5В від 10 09.2013 року, рапорт майора ОСОБА_13 від 10.09.2013 року, старшого прапорщика ОСОБА_11 від 12.09.2013 року, рапорт прапорщика ОСОБА_12 від 10.09.2013 року, рапорт підполковника ОСОБА_14Ю.). Через здійснення майором ОСОБА_5 (приблизно о 9 г. ранку) випадкового пострілу ст. прапорщик ОСОБА_15 відібрав зазначену вогнепальну зброю - 9 мм пістолет Макарова № КЛ 3205-д, витягнув магазин з 6 патронами та розрядив пістолет (витягнув 7-й патрон). Надалі ст. прапорщик ОСОБА_15 передав вказаний пістолет, 2 магазина та 15 патронів начальнику МРВ підполковнику ОСОБА_14, які у встановленому порядку були долучені до сховища зберігання зброї (металева шафа №2) та здійснено відповідний запис у книзі №100 від 20.07.2012 року (рядок 1223, ч.2 форми 15-арт). Комісією також встановлено, що зброя 9 мм пістолет Макарова № КЛ 3502-д (закріплена за ст. прапорщиком ОСОБА_11) видавалась з 22.08.2013 року по 24.08.2013 року та використовувалась ст. прапорщиком ОСОБА_16, прапорщиком ОСОБА_12 та майором ОСОБА_5В..

Під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій позивачем було підтверджено факт здійснення ним 24.08.2013 року випадкового пострілу з вогнепальної зброї, яка не була за ним закріплена.

Згідно п. 1.4 Інструкції, військовослужбовець СБ України , за яким закріплена табельна вогнепальна зброя, зобов'язаний: отримавши табельну вогнепальну зброю, перевірити, чи вона не заряджена, оглянути її в зібраному стані та патрони. Вважати зброю зарядженою доти, доки вона не буде перевірена і розряджена (п.п. 1.4.3); розрядивши вогнепальну зброю, поводитися з нею, як із зарядженою (п.п. 1.4.4).

Та відповідно до п. 1.5 Інструкції категорично забороняється: при поводженні з вогнепальною зброєю безпідставно спрямовувати ствол зброї у бік людей, транспорту, будинків, інших будівель та споруд. За необхідності вогнепальна зброя має бути спрямована на поверхню, яка зможе прийняти кулю, наприклад, на землю, стовбур дерева, кулеуловлювач або вгору під кутом 45-60 градусів (п.п. 1.5.1); користуватися без необхідності чужою зброєю та зброєю, навички поводження з якою відсутні (п.п. 1.5.3); тримати палець на спусковому гачку без необхідності (п.п. 1.5.5); знімати запобіжник з положення "запобігання" у всіх випадках, не пов'язаних зі стрільбою (п.п. 1.5.6).

Тобто ОСОБА_5 не було дотримано вимог, передбачених Інструкцією щодо порядку перевірки зброї на розрядженність, у звязку з чим позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді пониження у військовому званні на одну ступінь.

Судом першої інстанції було встановлено, що підставою для звільнення ОСОБА_5 з військової служби був наказ Служби безпеки України по особовому складу № 1174-ос від 02.10.2013 року, яким на нього було накладено дисциплінарне стягнення - звільнення з військової служби за службовою невідповідністю (п. є ст. 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).

Відповідно до чого було проведено службове розслідування, за результатами якого 21.09.2013 року першим заступником голови Служби безпеки України генерал-полковником ОСОБА_17 та комісією був затверджений висновок, у відповідності до якого були встановлені порушення майором ОСОБА_5 військової дисципліни.

Вказаний висновок має гриф - ДСК, містить в собі опис конкретних порушень військової дисципліни позивачем.

Відповідно до вказаного висновку службового розслідування, комісією, зокрема, було встановлено,що підставою для призначення розслідування стала інформація, що надійшла з УСБУ в Одеській області, щодо втрати оперуповноваженим Котовського МРВ вказаного регіонального органу СБУ старшим лейтенантом ОСОБА_18 17-ти секретних документів, з зазначенням, що вжитими заходами встановити місце знаходження втрачених документів не вдалося.

Тому з метою спростування підозр було проведено опитування співробітників Котовського МРВ з використанням поліграфу, у ході якого було зясовано, що до зникнення секретних документів з великою долею вірогідності причетний майор ОСОБА_5, який знав, що вказані документи були знищені.

31.08.2013 року на імя ОСОБА_6 СБУ позивачем був поданий рапорт щодо своєї причетності до зникнення секретних матеріалів, робоче місце якого знаходилося в одному службовому кабінеті зі старшим лейтенантом ОСОБА_18

12.09.2013 року майором ОСОБА_5 було надіслано поштою, на адресу ОСОБА_6 СБУ рапорт, в якому було зазначено, що позивач не мав ніякого відношення до втрати секретних документів лейтенанта ОСОБА_18, а щодо попереднього зізнання про свою причетність до вказаного факту було написано внаслідок психологічного та морального тиску, який здійснювався на нього та його членів сімї.

В результаті чого 17.09.2013 року повторним опитуванням з використанням поліграфу полковника ОСОБА_19 та майора ОСОБА_5 було підтверджено достовірність наданих у ході службового розслідування пояснень щодо знищення секретних документів, які належали лейтенанту ОСОБА_18

Але , апеляційним судом було встановлено ,що відповідно до Порядку організації та забезпечення режиму секретності в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України ' від 02.10.2003 року № 1561-12,(діючого на момент проведення службового розслідування, та який втратив чинність відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 р. №939)за нормами якого було проведено вищевказане службове розслідування яке не передбачало опитування співробітників з використанням поліграфу.

Але , показання свідків ОСОБА_15,1970 р.н, та ОСОБА_20,ІНФОРМАЦІЯ_1,рапорти полковника ОСОБА_19, ОСОБА_21, та інших співробітників Котовського МРВ, які наявні у матеріалах службового розслідування та оглянуті апеляційним судом під час судового засідання разом із рапортом майора ОСОБА_5 від 31.08.2013 року, свідчать про те ,що дії ОСОБА_5 призвели до втрати секретних документів лейтенанта ОСОБА_18, а рапорт майора ОСОБА_5 від 12.09.2013 року, яким він спростовує попередній рапорт, не підтверджений належними та допустимими доказами , які мали підтвердити факт неправомірного тиску на позивача(відсутні кримінальні провадження та відповідні судові рішення,що набули законної сили , які свідчать про неправомірне взяття під варту чи обшуки позивача та членів його родини, записи телефонних та особистих переговорів ,показання безпосередніх свідків подій ) ,а показання свідка ОСОБА_22,ІНФОРМАЦІЯ_2- матері позивача ,що не була безпосереднім свідком подій та повязана родинними звязками із позивачем - не можна враховувати ,як обєктивні .

Згідно п.п. 7.12; 7.15; 7.16. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України ,затвердженої Наказом, СБУ, від 14.10.2008, № 772( в ред.,діючої на момент виникнення правовідносин) ,військовослужбовець, стосовно якого прийнято рішення про дострокове розірвання контракту, має право оскаржити це рішення у встановленому чинним законодавством порядку. Оскарження не припиняє виконання рішення. У разі визнання рішення про дострокове розірвання контракту (звільнення) незаконним військовослужбовець поновлюється на посаді, яку займав до звільнення, або на рівній посаді.

Наказ про звільнення військовослужбовця у запас або у відставку оголошується йому особисто його прямим начальником.

Виключення військовослужбовців, які звільнені з військової служби, зі списків особового складу проводиться на підставі відповідного наказу з урахуванням часу на здавання посади.

Після видання наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця із військової служби підстави звільнення (пункти 62 і 63 Положення) зміні не підлягають, якщо під час звільнення не допущено порушення чинного законодавства і не виявлено нових обставин, пов'язаних зі звільненням.

Таким чином , суд доходить до висновку щодо наявності достатніх та допустимих доказів у матеріалах службового розслідування ,висновки якого були підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності , що свідчать про наявність та доведеність винних дій майора ОСОБА_5 , що призвели до втрати секретних документів лейтенанта ОСОБА_18, у звязку із чим було правомірно накладено на ОСОБА_5 дисциплінарне стягнення, передбачене ст.. 68 Дисциплінарного статуту вигляді звільнення з військової служби у звязку зі службовою невідповідністю та відповідно відсутні підстави для наказу Служби безпеки України від 02.10.2013 року №1174-ос про накладання на ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення - звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, наказу голови Служби безпеки України №1228-ос від 17.10.2013 року про звільнення ОСОБА_5 з військової служби за пунктом б пункту 61 та підпунктом є пункту 62 Положення (через службову невідповідність) та наказу начальника Управління Служби безпеки України в Одеській області від 22.10.2013 року № 323-ос він був виключений із списків особового складу, які також є правомірними, оскільки при їх прийнятті відповідачем враховувалося тяжкість проступку, обставини, за яких було скоєно, заподіяна шкода та попередня поведінка позивача, та відмові позивачу у задоволенні позову .

Також погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачу в порядку ст. 1167 Цивільного кодексу України не була спричинена моральна шкода , так як дисциплінарне стягнення та звільнення з військової служби було накладено на позивача згідно чинного законодавства, але вважає ,що посилання суду 1-ої інстанції на довідки за результатами опитування ОСОБА_5 з використанням поліграфу від 04.09.2013 року та від 23.09.2013 року , як на доказ вчинення ОСОБА_5 дисциплінарного порушення та підставу відмови у задоволенні позову є безпідставним.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні апелянтом фактичних обставин і норм матеріального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 198 КАС України ,за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду .

Апеляційний суд вважає, що судом 1-ої інстанції справа по-суті вирішена правильно, але із помилковим застосуванням норм матеріального права, та неналежним мотивуванням та доходить до висновку, що є підстави для зміни постанови суду 1-ої інстанції , а апеляційну скаргу слід задовольнити частково , змінивши мотивувальну частину постанови 1-ої інстанції .

Керуючись ч.1 ст. 195, ст.196, п.2 ч.1. ст.198, 201, ч.2 ст. 205,ст. 206,210, 211, 212 , ч. 5 ст. 254 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року змінити, виключити з мотивувальної частини постанови Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року посилання на довідки за результатами опитування ОСОБА_5 з використанням поліграфу від 04.09.2013 року та від 23.09.2013 року ,як на доказ вчинення ОСОБА_5 дисциплінарного порушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 02.06.2016 року

Головуючий

суддя-доповідач ОСОБА_1

Суддя Домусчі С.Д.

Суддя Турецька І.О.