Справа № 817/3473/15
Суддя: Євпак В.В.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шарапа В.М.
Суддя-доповідач:Євпак В.В.
УХВАЛА
іменем України

"01" червня 2016 р. Справа № 817/3473/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Євпак В.В.

суддів: Капустинського М.М.

Мацького Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "05" квітня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинення певних дій ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в якому просить:

-встановити, що з 09.03.2015 року визначається строк служби позивача, встановлений абзацом 2 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

-визнати дії командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 неправомірними щодо: відмови у направленні позивача для проходження лікування та обстеження у військові медичні установи; відмови у звільненні позивача з військової служби; відмови у виплаті позивачу грошового забезпечення;

-зобов`язати командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 направити позивача у військові медичні установи з метою лікування, обстеження, проходження повторної військово-лікарської комісії та встановлення ступеня часткової втрати працездатності відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

-у зв`язку із закінченням 2015 року зобов`язати командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 надати позивачу щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення тривалістю встановленою статтею 10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

-зобов`язати командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 клопотати про перевід позивача для подальшого проходження служби у Володимирецький районний військовий комісаріат Рівненської області за місцем постійного проживання або про звільнення позивача із військової служби за підставами: у зв`язку із закінченням строку контракту; у зв`язку із вислугою строку військової служби за контрактом; за станом здоров`я; за сімейними обставинами;

-зобов`язати командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 виплатити позивачу грошове забезпечення з часу, коли йому було зупинено його виплату та надалі виплачувати грошове забезпечення до часу виключення його зі списків частини в повному обсязі зі щомісячними додатковими видами грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразовими додатковими видами грошового забезпечення у відповідності до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 05.04.2016 позивачу - ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинення певних дій відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову про задоволення позову. В апеляційній скарзі зазначив, що він з 19.03.2014 року проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, після чого добровільно 06.03.2015 року подав рапорт, яким висловив свою згоду на укладення контракту про проходження військової служби. Позивач вважає, що у зв`язку з цим, з 09.03.2015 року обраховується строк проходження ним військової служби за контрактом. Станом на даний час строк дії його контракту закінчився, крім того, в Україні вже не діє особливий період, тому вбачає необхідність у звільненні його зі служби з цих підстав. Також зазначив, що під час безпосередньої участі у проведенні антитерористичної операції, ним було отримано ушкодження здоров`я, внаслідок яких він визнаний обмежено придатним до військової служби. У зв`язку з цим, та з огляду на сімейні обставини - наявність 4-ьох дітей, також вважає, що мав бути звільнений з військової служби. На його численні рапорти та звернення про направлення на лікування, обстеження сімейних обставин і звільнення відповідач жодним чином не відреагував. При цьому, його неправомірно зняли з усіх видів забезпечення, замість звільнення з військової служби. Крім того зазначив, що судом не розглянута його вимога про скасування наказу №234 від 05.11.2015. Суд першої інстанції не врахував вище викладені обставини та ухвалив незаконне рішення.

Переглянувши судове рішення, доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що майор ОСОБА_1 є офіцером запасу згідно посвідчення офіцера НОМЕР_2 , виданого 03.04.2014 року (а.с. 16).

З 19.03.2014 року майор ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Наказом командуючого військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 02.02.2015 року №13 майор ОСОБА_1 призначений на посаду начальника служби ракетно-артилерійського озброєння першого окремого мотопіхотного батальйону Військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 04.02.2015 року №13 майора ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу (а.с. 50).

З 14.06.2015 року майор ОСОБА_1 вибув на лікування у шпиталь міста Часів Яр, про що командиром Військової частини польова пошта НОМЕР_1 прийнято наказ по стройовій частині від 15.06.2015 року №121 (а.с. 49).

У період з 16.06.2015 року по 21.06.2015 року майор ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у військово-медичному клінічному центрі північного регіону військової частини НОМЕР_3 , з якої переведений для подальшого лікування до військової частини НОМЕР_4 (а.с. 18).

У період з 22.06.2015 року по 10.07.2015 року, з 28.07.2015 року по 12.08.2015 року майор ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у Рівненському військовому госпіталі військової частини НОМЕР_4 (а.с. 19-21).

Військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_4 прийнято постанову, оформлену свідоцтвом про хворобу від 12.08.2015 року №233, яку затверджено постановою військово-лікарської комісії Західного регіону від 26.08.2015 року, про визнання майора ОСОБА_1 обмежено придатним до військової служби (а.с. 23).

У період з 25.08.2015 року по 10.09.2015 року майор ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні військової частини НОМЕР_5 (а.с. 22-20).

Поряд з цим, 05.08.2015 року, між Міністерством оборони України в особі командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , майором, начальником служби ракетно-артилерійського озброєння технічної частини Військової частини польова пошта НОМЕР_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на строк - до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію (а.с. 89-91).

Наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 14.09.2015 року №193 майора ОСОБА_1 зобов`язано повернутися з військового шпиталю військової частини НОМЕР_5 у пункт постійної дислокації у м. Володимир-Волинський (а.с. 48).

На підставі бойового розпорядження командира окремого мотопіхотного батальйону Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 28.10.2015 року начальника служби ракетно-артилерійського озброєння майора ОСОБА_1 зобов`язано прибути в тимчасовий пункт дислокації у триденний строк (а.с. 74).

З розпорядженням ОСОБА_1 ознайомився 28.10.2015 року.

Наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 05.11.2015 року №234 майора ОСОБА_1 , не прибувшого у місце дислокації, з 05.11.2015 року знято з усіх видів забезпечення (а.с. 47).

12.11.2015 року майор ОСОБА_1 звернувся з рапортом на ім`я військового прокурора Луцького гарнізону (зареєстрований вх. №435вх-15 13.11.2015 року), в якому повідомив про відмову командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 у направленні його на лікування і звільненні з військової служби за сімейними обставинами (а.с. 54).

Листом від 16.11.2015 року №5893 Військовою прокуратурою Луцького гарнізону вказане звернення майора ОСОБА_1 перенаправлено для розгляду до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (а.с. 29).

Листом від 23.11.2015 року №715 Військова частина польова пошта НОМЕР_1 повідомила Військову прокуратуру Луцького гарнізону, що майор ОСОБА_1 направлявся для проходження військово-лікарської експертизи до військового шпиталю Військової частини НОМЕР_4 , за наслідками якої був визнаний обмежено придатним до військової служби, а також про те, що для його звільнення за сімейними обставинами необхідним є проведення обстеження військовим комісаром за місцем проживання сім`ї.

10.12.2015 року майор ОСОБА_1 звернувся з рапортом на ім`я військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрований за вх. №7192 10.12.2015 року), в якому просив провести обстеження сімейних обставин за місцем проживання його сім`ї (а.с. 55)

Згідно резолюції військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 , проставленої на вказаному рапорті, останній повинен розглядатися за розпорядженням військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 за наявності запиту командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , які на даний час не надходили (а.с. 55).

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у направленні позивача для проходження лікування та обстеження у військові медичні установи; відмови у звільненні позивача з військової служби; відмови у виплаті позивачу грошового забезпечення, неправомірними; необхідності зобов"язання відповідача вчинити певні дії та встановити йому факт строку служби, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Частина 2 статті 65 Конституції України гарантує, що громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), призов військовозобов`язаних на військову службу у зв`язку з мобілізацією та звільнення з військової служби у зв`язку з демобілізацією проводяться в порядку, визначеному Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Згідно з абз. 4 ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року №3543-XII, мобілізацією є комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Абзацом 8 статті 11 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року №3543-XII передбачено, що відповідно до повноважень, визначених Конституцією України, Президент України приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію і про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України.

Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року №303/2014 оголошено часткову мобілізацію (пункт 1), яка проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом (пункт 3) та постановлено, що цей Указ набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України (пункт 8).

Даний Указ Президента України затверджено Законом України від 17.03.2014 року №1126-VII, який набрав чинності 18.03.2014 року.

Отже, часткова мобілізація на підставі вказаного Указу Президента України діяла з 18.03.2014 року по 01.05.2014 року.

Пунктом 4 Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015 року №15/2015 вирішено провести у період з 18 березня по 1 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року № 303.

В свою чергу, підпунктом "а" пункту 3 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII встановлено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України - після прийняття рішення про демобілізацію.

Відтак, у строки визначені Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015 року №15/2015, а саме з 18 березня по 1 травня 2015 року, позивач підлягав звільненню в запас (демобілізацію), як військовослужбовець, призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року № 303.

Відповідно до ч. 9 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з пп. 3 п. 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, звільнення військовослужбовців з військової служби на підставах, передбачених пунктом 2 частини третьої, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", здійснюється у військових званнях до майора (капітана 3 рангу) включно за всіма підставами (крім звільнення осіб офіцерського складу через службову невідповідність та у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) - командувачами видів Збройних Сил України, а також першим заступником начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Відомості щодо прийняття уповноваженою особою наказу про звільнення позивача з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період відсутні.

Разом із тим встановлено, що позивачем 05.08.2015 з Міністерством оборони України укладено контракт про проходження військової служби.

Дана обставина підтверджується відповідним контрактом. А відтак. колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість твердження апелянта, що 6-місячний строк проходження ним служби, встановлений абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", розпочався у нього 06.03.2015 року, з дати подання ним рапорту на ім`я командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 05.11.2015 року про свою згоду на укладення контракту.

Частиною 2 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII передбачено, що для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні, зокрема для осіб офіцерського складу:

для громадян, яким первинне військове звання присвоєно після проходження повного курсу військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу або в порядку атестування осіб до присвоєння первинних військових звань офіцерського складу запасу, - від 2 до 5 років;

для інших громадян - від 1 до 5 років.

Частиною 3 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII визначено, що для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Таким чином, з позивачем було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 05.08.2015 року на строк - до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо уточнення строків військової служби за контрактом" від 06.10.2015 року №711-VIII, який набрав чинності 25.10.2015 року, тобто після укладення контракту, частину 3 статті 23 даного Закону доповнено абзацом 2, яким передбачено, що для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) або оголошення рішення про демобілізацію, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється шість місяців. Строк проходження військової служби для таких військовослужбовців може бути продовжено за новими контрактами на строк шість місяців.

Встановлено, що контракт про проходження військової служби з позивачем укладено до набрання чинності вказаною нормою.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про встановлення що з 09.03.2015 року визначається строк служби ОСОБА_1 , встановлений абз. 2 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", до задоволення не підлягають.

Відповідно до п. "б" ч. 2 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII, звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом проводиться на підставах, передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Згідно з п. "а" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

Абзацом 5 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року №3543-XII передбачено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відтак, особливий період починається з моменту оголошення рішення про мобілізацію.

Абзацом 6 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року №3543-XII визначено, що демобілізація - це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Таким чином, продовження дії контракту про проходження військової служби до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, як встановлено частиною 3 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", пов`язується не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання.

Отже, з огляду на викладене, закінчення проведення мобілізації не є самостійною підставою для закінчення особливого періоду, стан якого на даний час не припинявся.

При цьому, в силу вимог Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015 року №15/2015, демобілізації підлягали лише військовослужбовці, які були призвані на військову службу саме під час мобілізації на особливий період.

Крім того встановлено, що станом на час розгляду і вирішення даної адміністративної справи у суді жодних рішень про демобілізацію осіб, призваних на військову службу за контрактом, Президентом України, у передбаченому законодавством порядку, не приймалося.

Відтак, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби, закріплені у п. "б" ч. 2 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням вимог п. "а" ч. 6 ст. 26 цього Закону, відсутні.

За змістом підпункту "ж" пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII, під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини, які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.

Встановлено, що контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 05.08.2015 року з позивачем укладався без урахування положень абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а тому підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби, визначені пп. "ж" п. 1 ч. 8 ст. 26 даного Закону також не мають місця.

Відповідно до п. "б" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.

Згідно з п. "б" ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII, під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.

Тобто, звільнення військовослужбовця, що проходить військову службу за контрактом, за станом здоров`я під час особливого періоду можливе лише у випадку визнання його непридатним до військової служби.

Військовослужбовці, визнані військово-лікарськими комісіями обмежено придатними до військової служби в особливий період продовжують проходити військову службу.

Підпунктом 22.4 пункту 22 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що затверджене Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за №1109/15800, передбачено, що свідоцтво про хворобу в мирний час складається на всіх військовослужбовців, визнаних непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку; непридатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час; обмежено придатними до військової служби. У всіх інших випадках у мирний час постанова військово-лікарської комісії оформляється довідкою.

Підпунктом "а" підпункту 22.6 пункту 22 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що затверджене Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за №1109/15800, визначено, що свідоцтво про хворобу підлягає розгляду, а постанова військово-лікарської комісії затвердженню у мирний час на всіх військовослужбовців, членів їх сімей, курсантів, учнів військових ліцеїв - військово-лікарською комісією регіону.

З матеріалів справи вбачається, що постанова військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_4 , якою майора ОСОБА_1 визнано обмежено придатним до військової служби, оформлена свідоцтвом про хворобу від 12.08.2015 року №233, що затверджене постановою військово-лікарської комісії Західного регіону від 26.08.2015 року, тобто, у відповідності до вимог даного Положення.

Крім того, за змістом вказаної постанови, позивача визнано обмежено придатним до військової служби на підставі статей 64б, 23в, 39в графи ІІІ Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби.

В силу вимог Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, який є додатком №1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що затверджене Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за №1109/15800, на підставі названих статей військовослужбовці визнаються: 23в графи ІІІ (хвороби периферичної нервової системи G50-G75 (ураження черепних нервів, нервових корінців та сплетінь, полі-, мононейропатії, усі форми міастеній, міопатії, хвороби нервово-м`язового з`єднання та м`язів, M45 (дорсалгія, радикулопатія, цервікалгія, ішіас, люмбаго та інші) з незначними порушеннями функцій) - придатними до військової служби або обмежено придатними до військової служби, що визначається індивідуально; 39в графи ІІІ (хвороби, що характеризуються підвищеним кров`яним тиском I10-I15 (гіпертонічна хвороба, вторинна гіпертензія) гіпертонічна хвороба І стадії) - придатними до військової служби або обмежено придатними до військової служби, що визначається індивідуально; 64б графи ІІІ (хвороби хребта (дорсопатії) та їх наслідки М40-М54 (кіфоз і лордоз, сколіоз, остеохондроз хребта, спондилоліз, спондилолістез, ураження міжхребцевих дисків, інші дорсопатії) (за виключенням: анкілозуючий спондилоартрит М45 (включено до статті 60) з помірними порушеннями функцій) - непридатними до військової служби або обмежено придатними до військової служби, що визначається індивідуально.

Постанова про обмежену придатність майора ОСОБА_1 до військової служби, оформлена свідоцтвом про хворобу від 12.08.2015 року №233, затверджена постановою військово-лікарської комісії Західного регіону від 26.08.2015 року, у встановленому законодавством порядку не оскаржувалась і є чинною. При цьому, постанова "обмежено придатний до військової служби" чинна у мирний та у воєнний час.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби, закріплені у п. "б" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відсутні.

Відповідно до п. "д" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких встановлено Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз. 5 пп. "ґ" п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII, під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини через такі сімейні обставини або інші поважні причини - наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року №413, передбачено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема, наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей.

Пунктом 213 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, визначено, що у разі надходження рапорту від військовослужбовця або заяви від його родичів про дострокове звільнення в запас за сімейними обставинами командир військової частини зобов`язаний надіслати у триденний строк до відповідного військового комісаріату за місцем проживання сім`ї військовослужбовця запит для перевірки його сімейного стану. Районний військовий комісар, одержавши документи від командира військової частини або заяву безпосередньо від родичів військовослужбовця про дострокове звільнення в запас, призначає комісію, яка перевіряє в десятиденний строк сімейний стан родичів військовослужбовця. За результатами перевірки складається акт обстеження, який надсилається для розгляду обласному військовому комісару. Обласний військовий комісар зобов`язаний у триденний строк розглянути документи про дострокове звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби і за наявності законних підстав надіслати їх командиру військової частини, де проходить службу військовослужбовець. У разі відсутності законних підстав для дострокового звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби за сімейними обставинами обласний військовий комісар надає заявнику відповідь про причини відмови і повідомляє про це командира військової частини, де проходить службу військовослужбовець.

Отже, звільнення військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом, за сімейними обставини можливе лише у разі наявності у нього трьох і більше дітей до 18 років та за умови подання ним відповідного рапорту про звільнення, в якому зазначаються відповідні причини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком чотирьох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , 25.04.2010 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , 08.06.2014 року (а.с. 26-28).

Разом із тим встановлено, що з рапортом про проведення обстеження сімейних обставин за місцем проживання сім`ї, позивач звернувся на ім`я Володимирецького районного військового комісаріату лише 10.12.2015 року, після його зняття з усіх видів забезпечення.

Судом першої інстанції також встановлено про відсутність відомостей щодо подання позивачем рапортів на ім`я командування про звільнення зі служби за сімейними обставинами. Факти відмови відповідача у задоволенні будь-яких рапортів позивача про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами не підтвердились.

Поданий позивачем 24.11.2015 року рапорт на ім`я командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (зареєстрований 26.11.2015 року за вх. №1921) стосується надання відпустки за сімейними обставинами та був поданий після зняття позивача з усіх видів забезпечення (а.с. 43, 46).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби, закріплені у п. "д" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відсутні, а твердження позивача про протиправність такої відмови є передчасними і необґрунтованими.

Щодо виплати позивачу грошового забезпечення відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 року №551-XIV встановлено право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

За змістом пункту 2.9 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, що затверджена Наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014 року №333, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.06.2014 року за №611/25388, виключення зі списків особового складу військової частини проводиться наказом по стройовій частині в такі строки: осіб, які самовільно залишили військові частини або місце служби, та тих, що не з`явилися в строк без поважних причин на службу при призначенні, переміщенні, з відрядження, відпустки, навчання або закладів охорони здоров`я тривалістю понад три доби, - тільки після з`ясування причин залишення ними (неповернення) військової частини та порушення кримінальної справи, але не раніше ніж через три місяці після закінчення встановленого строку відрядження, відпустки, лікування, навчання або самовільного залишення військової частини. Протягом цього часу вони вважаються тимчасово відсутніми і обліковуються у штабі військової частини у книзі обліку тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до військової частини особового складу в окремому розділі (абзац 12). Військовослужбовці строкової військової служби, які самовільно залишили військові частини, у триденний строк з моменту залишення частини знімаються зі всіх видів забезпечення (абзац 13). Підставою для виключення військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину, зі списків особового складу наказами по стройовій частині є повідомлення органів досудового розслідування, прокуратури, суду (абзац 14). Персональний облік військовослужбовців строкової військової служби, які самовільно залишили військові частини та виключені зі списків особового складу частини, ведеться в районному (об`єднаному, міському) комісаріаті на основі витягу з наказу командира військової частини та облікових документів (абзац 15).

Саме зазначена Інструкція визначає зокрема організацію і порядок обліку в особливий період осіб офіцерського складу в військових частинах; порядок персонального обліку безповоротних втрат особового складу в особливий період; порядок видання, обліку, зберігання, розсилки наказів по особовому складу і облікових документів.

Встановлено, що на виконання бойового розпорядження командира окремого мотопіхотного батальйону Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 28.10.2015 року, позивач не прибув у тимчасовий пункт дислокації, що і стало підставою для зняття його з усіх видів забезпечення.

Наказ командира військової частини НОМЕР_1 №234 від 05.11.2016 про зняття ОСОБА_1 з усіх видів забезпечення на даний час не скасований та є чинним.

Відтак, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо виплати йому грошового забезпечення з щомісячними додатковими видами грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразовими додатковими видами грошового забезпечення з часу зупинення і до часу виключення його зі списків частини, є безпідставними.

Щодо відмови у направленні позивача на лікування та обстеження у військові медичні установи і зобов`язання командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 направити позивача у військові медичні установи з метою лікування, обстеження, проходження повторної військово-лікарської комісії та встановлення ступеня часткової втрати працездатності.

Підпунктом "б" пункту 6.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що затверджене Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за №1109/15800, передбачено, що направлення на медичний огляд військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) проводиться прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

Пунктом 6.10 цього Положення встановлено, що медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії). Визначений наслідок (результат) захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва - це такий стан здоров`я, коли результати обстеження та лікування дають підстави ВЛК (ЛЛК) винести постанову про ступінь придатності до військової служби (служби за військовою спеціальністю), а подальше лікування не призведе до відновлення придатності до військової служби.

Судом першої інстанції не встановлено подання позивачем рапортів на ім`я командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 про направлення його на лікування, обстеження в тому числі з метою визначення ступеня придатності до військової служби.

Позивач доказів в підтвердження зазначених підстав суду не надав.

Факти відмови відповідача у задоволенні будь-яких рапортів позивача про направлення його на лікування, обстеження та/або проходження повторної військово-лікарської експертизи не підтвердились,

Відтак правомірним є висновок суду першої інстанції про безпідставність заявлених позивачем позовних вимог в цій частині.

Щодо вимог про зобов`язання командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 надати позивачу щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення тривалістю встановленою статтею 10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до ч. 1 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

За змістом частини 2 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII, щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Згідно довідки Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 08.02.2016 року №158, позивач з рапортами про надання йому щорічної основної відпустки протягом 2015 року на ім`я командування не звертався (а.с. 46).

Позивач доказів в підтвердження своїх вимог в цій частині суду не надав.

А тому суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Не знайшли свого підтвердження і факти подання позивачем будь-яких рапортів щодо переведення його для подальшого проходження служби до Володимирецького районного військового комісаріату Рівненської області та відмови відповідача у задоволенні таких рапортів.

Відтак, позовні вимоги про зобов`язання командування Військової частини польова пошта НОМЕР_1 клопотати про перевід позивача для подальшого проходження служби у Володимирецький районний військовий комісаріат Рівненської області за місцем постійного проживання , суд першої інстанції правомірно визнав необгрунтованими.

Щодо позовної вимоги позивача про скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 №234 від 05.11.2016.

Так, суд першої інстанції ухвалою від 11.03.2016 відмовив у прийнятті заяви позивача про збільшення позовних вимог щодо скасування наказу № 234 від 05.11.2016.

Колегією суддів встановлено, що позивач змінив позовні вимоги шляхом пред"явлення вимоги про скасування наказу № 234 в ході розгляду справи по суті, і фактично зазначена позовна вимога судом першої інстанції не розглядалась (відмовлено у прийнятті заяви). Відтак, зазначене позбавляє права апеляційної інстанції щодо перегляду такої позовної вимоги.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "05" квітня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.В. Євпак

судді: М.М. Капустинський

Є.М. Мацький

Повний текст cудового рішення виготовлено "02" червня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_1

АДРЕСА_1 - відповідачу/відповідачам: Військова частина польова пошта НОМЕР_1 вул.Ковельська,265,м.Володимир-Волинський,Волинська область,44701

- ,