Справа № 438/316/15а,2а/438/27/15
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року Справа № 876/8115/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до в.о. начальника Запорізької митниці Міндоходів про визнання дій посадової особи протиправними та скасування постанови у справі про порушення митних правил за апеляційною скаргою Запорізької митниці Державної фіскальної служби на постанову Бриславського міського суду Львівської області від 8 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Бориславського міського суду з адміністративним позовом до в.о. начальника Запорізької митниці Міндоходів про визнання дій посадової особи протиправними та скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0220/11200/14 від 14 жовтня 2014 року, винесену в.о. начальника Запорізької митниці Міндоходів про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 173384,58 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що позивач перебуває у трудових відносинах з ТОВ «STE-BUD», яке зареєстровано за адресою: Республіка Польща, м. Бельсько-Бяла, вул. Ольшова, 67. Відповідно до трудових угод від 30.12.2012 р., 30.06.2013 р., 02.12.2013 р., 08.06.2014 р., 10.12.2014 р., укладених між ним та компанією «STE-BUD» він здійснює залучення клієнтів з території України з метою просування послуг та продуктів компанії «STE-BUD». Для виконання мети трудового договору використовує автомобіль «VW T4», кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер «НОМЕР_2», який зареєстрований у Республіці Польща. Пересувається на цьому автомобілі на підставі довіреностей голови правління компанії «STE-BUD». Цей автомобіль є службовим, належить компанії, а він, будучи її найманим працівником та перебуваючи з нею у трудових відносинах, використовує транспортний засіб на території України для службових цілей. Позивач вказує, що відповідач порушив один із конституційних принципів, згідно з яким ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду і за те саме порушення. Крім цього, на спірні правовідносини не поширюється митний режим транзиту, а їх регулювання здійснюється положеннями гл. 18 МК України, що стосується митного режиму тимчасового ввезення.

Постановою Бориславського міського суду Львівської області від 8 червня 2015 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії в.о. начальника Запорізької митниці Міндоходів щодо винесення постанови у справі про порушення митних правил № 0220/11200/14 від 14 жовтня 2014 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 173384,58 грн. Скасовано постанову у справі про порушення митних правил № 0220/11200/14 від 14 жовтня 2014 року, винесену в.о. начальника Запорізької митниці Міндоходів про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 173384,58 грн.

Із таким судовим рішенням не погодилася Запорізька митниця Міндоходів та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржувану постанову та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Апелянт зазначив, що постанова у справі про порушення митних правил № 0220/11200/14 від 14 жовтня 2014 року є законною, а позивача було правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.

У судовому засіданні представник позивача зауважила, що скасована постанова про застосування щодо позивача штрафних санкції є протиправною, а тому була скасована судом першої інстанції у відповідності до норм чинного законодавства.

Представник апелянта у судове засідання не з'явився.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 26 травня 2013 року в зоні діяльності м/п «Краковець» Львівської митниці Міндоходів по смузі руху «Зелений коридор» на митну територію України у митному режимі «транзит» ввіз транспортний засіб «VW T4», кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер «НОМЕР_2» (країни реєстрації: Польща). Вищевказаний автомобіль він повинен був вивезти з України у строк до 04.06.2013 року. Однак цього зроблено не було станом на вересень 2014 року.

За цим фактом 2 вересня 2014 року головним державним інспектором сектору планування та координації роботи оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Запорізької митниці Міндоходів було складено протокол про порушення митних правил.

19 вересня 2014 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачене ч. 3 ст. 470 МК України (постанова Запорізької митниці Міндоходів № 0194/11200/14), за фактом перевищення строку транзитного перевезення.

Постановою в.о. начальника Запорізької митниці Міндоходів від 14 жовтня 2014 року у справі про порушення митних правил № 0220/11200/14 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 173 384,58 грн.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 неправомірно притягнуто до відповідальності за одне правопорушення - порушення строків транзиту, до відповідальності за двома статтями Митного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 70 Митного кодексу України встановлені види митних режимів. Відповідно до положень статті 71 Митного кодексу України встановлено, що декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом. Митний режим, у який поміщено товари, може бути змінено на інший, обраний декларантом відповідно до частини першої цієї статті, за умови дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, встановлених відповідно до закону для товарів, що поміщуються у такий інший митний режим.

Таким чином, вибір митного режиму, поміщення у митний режим та зміна митного режиму є виключним правом декларанта.

Судом встановлено, що при митному оформленні 26 травня 2013 року в зоні діяльності м/п «Краковець» Львівської митниці Міндоходів транспортний засіб «VW T4», кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер «НОМЕР_2» був оформлений позивачем у режимі «транзит».

Відповідно до ст. 90 Митного кодексу України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 1 частини 2 статті 91 МК України визначено, шо митний режим транзиту застосовується до товарів, які переміщуються прохідним транзитом від пункту ввезення (пропуску) на митну територію України до пункту вивезення (пропуску) за межі митної території України (у тому числі в межах одного пункту пропуску через державний кордон України);

Згідно ст. 92 МК України митний режим транзиту може бути застосований як до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що безпосередньо ввозяться на митну територію України, так і до таких, що перебувають на митній території України.

У митний режим транзиту можуть бути поміщені товари, транспортні засоби комерційного призначення незалежно від їх митного статусу.

У митний режим транзиту можуть бути поміщені будь-які товари, крім заборонених законодавством для ввезення та/або транзиту через митну територію України.

Для поміщення товарів та/або транспортних засобів комерційного призначення у митний режим транзиту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна:

1) подати митному органу митну декларацію (документ, який відповідно до статті 94 цього Кодексу використовується замість митної декларації), товарно-транспортний документ на перевезення та рахунок-фактуру (інвойс) або інший документ, який визначає вартість товару;

2) у випадках, визначених законодавством, надати митному органу дозвільний документ на транзит через митну територію України, який видається відповідними уповноваженими органами;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, забезпечити виконання зобов'язання із сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу.

Статею 92 МК України встановлено, що митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України:

1) товари не є об'єктом оподаткування митними платежами;

2) щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв'язку з якими його надано;

3) при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму;

4) коли загальна фактурна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України громадянами, не перевищує обсягів, які не є об'єктом оподаткування митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу.

Згідно ст. 93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленими у митний орган призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 95 Митного кодексу України, встановлюються строк транзитного перевезення для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Відповідно до норм ст. 284 Митного кодексу України, за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених розділом V «Митні режими» цього кодексу, застосовується умовне повне звільнення від оподаткування ввізним митом - до товарів, поміщених у митний режим «транзит».

Згідно ст. 292 Митного кодексу України митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України:

1) товари не є об'єктом оподаткування митними платежами;

2) щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв'язку з якими його надано;

3) при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму;

4) коли загальна фактурна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України громадянами, не перевищує обсягів, які не є об'єктом оподаткування митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, ОСОБА_1, задекларувавши автомобіль як такий, що ввезений в Україну в режимі транзиту, повинен був на протязі 10 днів його вивезти і використовувати лише з метою переміщення до пункту призначення.

Однак, позивач цього не зробив і використовував транспортний засіб на території України з метою виконання обов'язків по залученню клієнтів фірми, що підтверджено ним самим у позовній заяві, а також поданими матеріалами на обґрунтування позовних вимог (наказами по підприємству, дорученнями).

Отже, ОСОБА_1 порушив вимоги до режиму ввезення транспортного засобу, який передбачав звільнення від сплати митних платежів.

Оскільки фактично автомобіль був ввезений в Україну не з метою транзиту, а з метою використання на території України, ОСОБА_1 при його ввезенні повинен був у відповідності до вимог чинного законодавства сплатити митні платежі.

Однак цього не було зроблено.

Відповідно до норм ст. 485 Митного кодексу України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в діях позивача дійсно є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, у зв'язку з чим відповідачем правомірно винесено спірну постанову.

Колегія суддів вважає помилковим посилання заявника на те, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 470 МК України виключає притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України, оскільки за змістом ч. 2 ст. 36 КУпАП України, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Отже, притягнення позивача до відповідальності за ст. 485 МК України є законним, а питання щодо законності постанови про застосування щодо нього санкцій за ст. 470 МК України не є предметом рогляду у даній справі.

Доводи позивача про закінченя строку притягнення до відповідальності на момент винесення оскаржуваної постанови є безпідставними, адже порушення є триваючим, так як на момент винесення постанови автомобіль залишався і використовувався на території України.

Строк притягнення позивача до відповідальності розпочався з травня 2014 року - дати, коли стало відомо про використання ввезеного на митну територію в режимі «транзит» транспортного засобу всупереч меті, згідно якої було надано митні пільги.

Саме ж порушення митним органом строку винесення постанови про притягнення позивача до відповідальності після складання протоколу не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, адже не потягло незаконності притягнення до відповідальності.

Отже, підстав для скасування постанови немає.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційну скаргу слід задовольнити та скасувати оскаржувану постанову, прийнявши нову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Запорізької митниці Державної фіскальної служби задовольнити частково, скасувати постанову Бориславського міського суду Львівської області від 8 червня 2015 року у справі № 438/316/15-а.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 07 червня 2016 року.