Справа № 607/2967/16-а
Суддя: Братасюк В. М.
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.05.2016 Справа №607/2967/16-а

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді В.М. Братасюка

за участю секретаря О.І. Чичкевич

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі, правонаступником якого, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015року, є Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій неправомірними щодо відмови виплачувати пенсію в повному розмірі, без нарахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору, зобов'язання в подальшому виплачувати пенсію в повному розмірі та здійснити перерахунок та виплату пенсії у призначеному розмірі без утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору починаючи з 01.01.2015 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на ту обставину, що відповідачем неправомірно зменшено розмір його пенсії починаючи з 01.01.2015року,через нарахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору, що призвело до порушення його прав згідно ст.ст.22, 64 Конституції України, поставило в залежність право на отримання пенсії в повному розмірі від бюджету держави та стану Пенсійного фонду України. У зв'язку із чим, згідно абз.4 ст.8 Закону України «Про пенсійне забезпечення» він змушений звертатися за захистом своїх прав до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зіславшись на мотиви зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача Тернопільського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів викладених в запереченні відносно позову, просить відмовити в задоволенні даного позову.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, приходить до переконання, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з червня 2007року.

В січні 2016 року він звернувся із заявою до начальника Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі з проханням надати доказ на якій підставі запроваджено обмеження та зменшено розмір його пенсії, що привело до звуження змісту та обсягу права на пенсійне забезпечення гарантоване Конституцією та законами України, здійснити перерахунок та забезпечити виплату пенсії за спірний період у призначеному

розмірі, без утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору, за кожен

місяць починаючи з 1 січня 2015 року по теперішній час, а також одночасно просив надалі забезпечити щомісячну виплату пенсії в повному розмірі, без оподаткування у відповідності з Конституцією України, Законами України "Про пенсійне забезпечення" та "Про державну службу".

Відповідно до ч. 1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Право позивача на одержання пенсії, відповідачем не оспорюється, а тому у відповідності до ч. 3 ст. 72 КАС України доказуванню не підлягає.

08.02.2016року Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі відмовило ОСОБА_1 у задоволенні заяви, мотивуючи тим, що пенсійні виплати приведено у відповідність до норм чинного законодавства.

Позивач звернувся до суду 22.03.2016року та просить визнати дії відповідача неправомірними щодо відмови виплачувати пенсію в повному розмірі, без нарахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору, зобов'язати в подальшому виплачувати пенсію в повному розмірі та здійснити перерахунок та виплату пенсії у призначеному розмірі без утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору починаючи з 01.01.2015 року.

Однак ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 30.05.2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії у призначеному розмірі без утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору починаючи з 01.01.2015 року по 21.09.2015 року - залишити без розгляду, у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Судом встановлено, що з 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII, яким внесений ряд змін до норм Податкового кодексу України та до норм Бюджетного кодексу України. Відповідно ст.1 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До загальнодержавних податків належить податок на доходи фізичних осіб. Зарахування загальнодержавних податків та зборів до державного і місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Відповідно до Податкового кодексу України починаючи з 1 січня 2015 платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, податковий агент.

Згідно п.п.163.1.1, 163.1.2 п. 163.1 ст.163 Податкового кодексу об'єктом оподаткування є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід та доходи, що визначені пунктом 162.1 статті 163, тобто доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до п.п.164.2.19 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку в місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року,- у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Пунктом 167.1 статті 167 Кодексу визначено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного податкового року. Якщо база оподаткування в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 Кодексу.

Згідно Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України" №1621 та Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів, щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71 тимчасово до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст.162 Податкового кодексу України. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст.163 Кодексу, ставка збору становить 1,5% від об'єкта оподаткування, визначеного ст.163 Кодексу.

Положення Податкового кодексу України в частині оподаткування пенсії набрали чинності 01.01.2015 і не визнані такими, що не відповідають Конституції України, а тому відсутні підстави не застосовувати норму закону, яка є чинною та такою, що не визнана неконституційною.

Отже, з 01.01.2015 органи Пенсійного фонду України визначені податковими агентами при нарахуванні та виплаті пенсії.

Даної правової позиції дотримується Вищий адміністративний суд України у справі №К/800/44884/15 (ухвала від 16.02.2016.)

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та певні протоколи до неї, і ця обставина з огляду на приписи ч.1 ст. 9 Конституції України, Закону України від 29.06.2004 року «Про міжнародні договори» свідчить про обов'язковість застосування національними судами України норм Конвенції.

Європейський суд з прав людини і рішеннях Пічкур проти України» від 07.11.2013 року заява №10441/06, та «Валентина Никанорівна Великода проти України» від 03.06.2014 року заява №43331/12, зазначає «що стаття 1 Першого протоколу не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі (див., наприклад, ухвалу від 15 березня 2001 року у справі «Амола проти Фінляндії» (Aunola v. Finland), заява № 30517/96). «Вимога» може становити «майно» у розумінні статті 1 Першого протоколу, лише якщо достатньою мірою встановлено, що вона підлягає виконанню (див. рішення від 9 грудня 1994 року у справі ««Stran Greek Refineries» та Стратіс Андреадіс проти Греції» (Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece), п. 59, Series A № 301B). Отже, зменшення або припинення достатньою мірою встановлених пільг може становити втручання у мирне володіння майном (див. рішення від 19 червня 2012 року у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), заява № 17767/08, п. 72).».

При цьому « У цій справі, з огляду на те, що до відповідного законодавства було внесено зміни та доповнення, не можна вважати, що надання заявниці права на пільгу у певному розмірі було встановлено достатньою мірою. Більше того, навіть припускаючи, що зміни та доповнення до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» становили втручання у право заявниці на мирне володіння майном у розумінні статті 1 Першого протоколу, Суд нагадує, що перша та найважливіша вимога цього положення полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мине володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ECHR 2000?XII).

1. У цій справі немає доказів того, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, Суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

2. Суд також зазначає, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю (див. ухвалу щодо прийнятності від 8 жовтня 2013 року у справі «Да Консесау Матеуш та Сантуш Жануаріо проти Португалії» (Da Conceicao Mateus and Santos Januario v. Portugal), заяви № 62235/12 та № 57725/12).» («Валентина Никанорівна Великода проти України» від 03.06.2014 року заява №43331/12).»

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що вимоги позивача ОСОБА_1 до задоволення не підлягають, оскільки на це немає законних підстав.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 158, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України" №1621, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів, щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов'язання дії неправомірними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії у призначеному розмірі без утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору з 22.09.2015року з продовженням здійснення такої виплати в подальшому - відмовити.

Постанова набирає законної сили через десять днів з дня її проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги.

Головуючий В.М. Братасюк