Справа № 823/195/16
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/195/16 Головуючий у 1-й інстанції: Тимошенко В.П.
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
ПОСТАНОВА
Іменем України

31 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Федотова І.В.,
суддів: Губської Л.В. та Сорочка Є.О.,
за участю секретаря Полякової А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі відповідач) про визнання відмови військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України звільнити ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням контракту від 13 жовтня 2011 року протиправною; зобов`язання військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України звільнити ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням контракту від 13 жовтня 2011 року.
Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, у зв`язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.
В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з п.3 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.
Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 13.10.2011 між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 генерал-майора ОСОБА_2 укладено контракт «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України» терміном на три роки (а.с.38-39).
Дія контракту була продовжена понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації на підставі п. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ та п. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу, про що стоїть відмітка на контракті від 13.10.2011 (а.с. 39 ) зворотній бік).
Не погоджуючись з продовженням дії вказаного контракту та не задоволення рапорту про звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки демобілізація не була оголошена Президентом України відносно військовослужбовців за контрактом, підстави для звільнення позивача з військової служби, - відсутні.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Строки військової служби визначаються у ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до ч.2 якої для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні, зокрема, для осіб рядового складу - 3 роки.
Пунктом «б» ч.2 ст.26 вказаного Закону звільнення зі служби проводиться, серед іншого, військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.
Згідно із п. «а» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.
При цьому, у відповідності до п.2 ч.9 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.
З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що підставою для розірвання контракту є закінчення строку його дії, у випадку якщо сторони не виявили бажання щодо укладення нового контракту, при цьому, можливість продовження строку дії контракту на проходження військової служби понад встановлений строк в односторонньому порядку здійснюється виключно у разі настання особливого періоду.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Подібне визначення особливого періоду міститься в ст.1 Закону України «Про оборону України», відповідно до якого особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
З аналізу вищенаведеного вбачається, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Дія особливого періоду, під час якого згідно п.2 ч.9 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» допускається продовження строку контракту, обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
17 березня 2014 року Виконуючим обов`язки Президента України видано Указ «Про часткову мобілізацію» №303/2014, пунктом 8 якого встановлено, що він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 18 березня 2014 року).
Згідно із п.3 вказаного Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.
З наведеного вбачається, що особливий період настав 18 березня 2014 року та тривав протягом часу мобілізації, строк якої встановлено п.3 Указу Виконуючого обов`язки Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року, а саме 45 діб, в період з 18 березня 2014 року по 02 травня 2014 року (45 діб).
06 травня 2014 року Указом Виконуючого обов`язки Президента України №454/2014 «Про часткову мобілізацію» оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 07 травня 2014 року).
У відповідності до Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 06 травня 2014 року №454/2014 тривалість особливого періоду становила 45 діб: з 07 травня 2014 року по 21 червня 2014 року.
Указом Президента України від 21 липня 2014 року №607/2014, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 22 липня 2014 року (набрав чинності 24 липня 2014 року), оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, а тому особливий період тривав 45 діб: з 24 липня 2014 року по 07 вересня 2014 року.
Указом Президента України від 14 січня 2015 року №15 оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року набрав чинності 20 січня 2015 року), тому тривалість особливого періоду становила 210 діб: з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.
З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що особливий період в Україні діяв з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року; з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року; з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року; з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.
При цьому, з матеріалів справи колегією суддів встановлено, що станом на момент закінчення строку дії Контракту, а саме 13 жовтня 2014 року, та станом на момент звернення позивача до командування військової частини 16.02.2016 з рапортом про звільнення, особливий період в Україні не діяв, а отже відсутня підстава продовження контракту понад встановлені строки, визначена п.2 ч.9 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Отже, рішення військовослужбовця про розірвання контракту за умови закінчення його строку є підставою для припинення військової служби за контрактом на підставі пункту «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
З огляду на вищевикладене, враховуючи, що строк дії Контракту сплинув 13 жовтня 2014 року, а позивач не виявив бажання продовжувати службу у складі Збройних Сил України, про що повідомив відповідача рапортом, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для розірвання Контракту від 13 жовтня 2011 року.
Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Отже, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було неповно встановлено обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для його скасування.
Керуючись ст.ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати відмову військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України звільнити ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням контракту від 13 жовтня 2011 року протиправною.
Зобов`язати військову частину польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України звільнити ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням контракту від 13 жовтня 2011 року.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 07.06.2016 року

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Губська Л.В.

Сорочко Є.О.