Справа № 817/311/16
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 травня 2016 року Р і в н е №817/311/16

Рівненський окружний адміністративний суд в складі судді Шарапи В.М., за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М., сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не прибула, представник ОСОБА_1,

відповідача1: представник не прибув,

відповідача2: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_2
доФонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та кредит" ОСОБА_3
про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності відповідача 2 щодо не включення позивача до переліку вкладників ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", яка має право на відшкодування коштів за вкладами розмішеними у банку за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зобов'язання відповідача 2 включити позивача до переліку (списку) вкладників ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та визначити розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, зобов'язання відповідача 2 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивача, як такої, що має право на відшкодування коштів за вкладами розміщеними у банку за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зобов'язання відповідача 1 включити позивача до загального реєстру вкладників ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та визначити розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Представник позивача у судовому засіданні на обґрунтування позовних вимог зазначив, що чоловіком позивача - ОСОБА_4 було укладено з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" договір строкового банківського вкладу. У подальшому, рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що позивач має право на частку коштів даного вкладу, які є спільною сумісною власністю подружжя. Після введення у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" тимчасової адміністрації та початку процедури його ліквідації, позивач зверталася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і Уповноваженої особи цього Фонду з заявами щодо виплати їй частки з гарантованої суми вкладу, у відповідь на які отримала відмову. Представник позивача вважає таку відмову неправомірною, просить позов задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення представника позивача, повно і всебічно з'ясувавши обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає до закриття.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 23.02.2013 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії І-ГЮ №084260 (а.с. 8).

19.07.2013 року між ОСОБА_2 і Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) №6885/3-13, предметом якого стало прийняття банком від вкладника грошових коштів - вкладу у сумі 16400,00 дол. США строком до 19.10.2013 року, з виплатою процентів.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30.09.2015 року по справі №570/2471/15-ц, яке набрало законної сили 24.11.2015 року, грошові кошти у сумі 16400,00 грн. дол. США, які знаходяться в ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на депозитному вкладі за договором від 19.07.2013 року №6885/3-13 визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 9-11).

Разом з тим, на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 року №898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 року №230 "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит", делегування повноважень ліквідатора банку", яким розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і делеговано всі повноваження ліквідатора, визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" - ОСОБА_3 строком на 2 роки, з 18.12.2015 року по 17.12.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 статті 4 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Таким чином, розгляду в порядку адміністративного судочинства підлягає спір за участю суб'єкта владних повноважень, який в межах спірних правовідносин діє на виконання своїх владних управлінських функцій та/або делегованих повноважених.

В свою чергу, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року №4452-VI, ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 року №2343-XII, законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків визначає Закон України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 року №2121-III (стаття 1).

Пунктом 2 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарським судам підвідомчі справи про банкрутство.

Отже, виходячи із системного аналізу наведених правових норм, можна дійти висновку, що спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не підпадають під юрисдикцію адміністративних судів, а підлягають розгляду господарськими судами.

Висновки аналогічного характеру щодо застосування наведених норм права висловлені Верховним Судом України у постанові від 16.02.2016 року по справі №826/2043/15, яка в силу вимог статті 244-2 КАС України є обов'язковою для врахування судом під час розгляду і вирішення даної адміністративної справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При вирішення даного питання, з врахуванням принципу верховенства права, судом застосовуються положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практика Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками (п. 36 рішення від 21.02.1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства"). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (п. 30 рішення у справі "ОСОБА_5 проти України" від 30.08.2013 року, заява №49069/11).

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п. 24-25 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року, заяви №29458/06 і №29465/04).

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. 165 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі №817/311/16 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та кредит" ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Суддя Шарапа В.М.