Справа № 808/928/16
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року о 16 год. 13 хв.Справа № 808/928/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Семененко М.О.

суддів Батрак І.В., Дуляницької С.М.

за участю секретаря судового засідання Бірюкової І.В.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача 1 не зявився,

відповідача 2 не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Національної поліції України, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України

про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Національної поліції України (далі відповідач 1), Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі відповідач 2, ДВБ Національної поліції України), в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 18.02.2016 №110 о/с про звільнення полковника поліції ОСОБА_2 (М-080029), старшого оперуповноваженого управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України;

- поновити ОСОБА_2 (М-080029) на посаді старшого оперуповноваженого управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України;

- стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуваним наказом Національної поліції від 18.02.2016 №110 о/с «Про особовому складу» за результатами проведеної атестації позивача звільнено зі служби в поліції за підпунктом 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» через службову невідповідність.

Позивач вважає даний наказ протиправним та зазначає, що, на його думку, атестація позивача, як працівника поліції, призначена та проведена за відсутності правових підстав, оскільки фактів, які б свідчили про його невідповідність займаній посаді, за період служби в поліції встановлено не було.

Також позивач зазначає, що атестування проведено з порушенням вимог Інструкції про проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17 листопада 2015 року №1465 (далі Інструкція), та Закону України «Про Національну поліцію», оскільки при прийнятті атестаційною комісією рішення про невідповідність позивача займаній посаді не прийнято до уваги, що він повністю відповідає критеріям, визначеним в пункті 16 Розділу ІV Інструкції. Позивач вказує, що атестаційною комісією не враховано повноту виконання ним функціональних обовязків (посадових інструкцій), добрі показники службової діяльності, високий рівень теоретичних знань та професійних якостей, добра оцінки з професійної і фізичної підготовки, наявність багаточисельних заохочень по результатах служби в органах внутрішніх справ, відсутність діючих дисциплінарних стягнень, позитивну характеристику безпосереднього керівника, показники роботи в УВБ в Запорізькій області, позитивний висновок прямого керівника, висновки люстраційної перевірки тощо. Також не враховано, що позивач приймав участь у безпосередньому несенні служби в умовах проведення антитерористичної операції на території Донецької області та має статус учасника бойових дій, а також має на утриманні трьох дітей, що у сукупності надає йому переважне право на залишення на роботі.

Крім того позивач зазначає, що під час проходження атестації за результатами тестування набрав необхідну для подальшого проходження служби в органах Національної поліції кількість балів.

Разом з тим, незважаючи на вказані обставини, атестаційною комісією прийнято рішення про невідповідність позивача займаній посаді та наявність підстав для його звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, яке, на думку позивача, є необґрунтованим.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Додатково зазначив про безпідставність врахування атестаційною комісією результатів тестування MidotIntegriTEST, оскільки по-перше, позивач заперечує його проходження, по-друге, таке тестування не передбачено жодним нормативно-правовим актом. Також, звернув увагу, що позивача звільнено з займаної посади у період, коли він перебував на стаціонарному лікуванні у лікувальному закладі, що суперечить вимогам національного законодавства про працю.

Відповідач 1 подав до суду письмові заперечення проти позову, у яких в обґрунтування заперечень зазначає, що позивач був прийнятий на службу в поліцію за скороченою процедурою на тимчасову посаду без проведення атестування, оскільки на момент прийняття позивача на службу порядок проведення атестування не мав правового врегулювання.

Також відповідач 1 вказав, що рішення про проведення атестування поліцейських, зокрема, і позивача, як співробітника Національної поліції, прийнято головою Національної поліції України в межах наданих Законом України «Про Національну поліцію» повноважень, зазначив, що такі повноваження є дискреційним. Звернув увагу, що позивач добровільно погодився пройти атестування та з метою подальшої служби в поліції та виявив бажання встановлення його відповідності займаній посаді.

Крім того, зазначив, що атестаційна комісія є колегіальним органом, який після всебічного розгляду зібраних матеріалів на поліцейського та проведення з ним співбесіді приймає рішення з певною свободою розсуду, яке вважає кращим за даних обставин, шляхом голосування. Під час атестації позивач пройшов тестування, за результатами якого отримав за тестом на загальні здібності та навички 37 балів та за тестом на знання законодавчої бази 25 балів. Також позивачем у добровільному порядку пройдено компютерний тест MidotIntegriTEST, результати якого направлені на оцінку благонадійності працівника, а також дозволяють визначити наявність ризиків деструктивної поведінки та службових зловживань на робочому місці шляхом оцінки його думок, суджень та поступків у минулому. Згідно звіту за результатами проходження зазначеного тесту відзначено, що позивач усвідомлює норми поведінки, визначені суспільством, але керується ними частково; дотримання організаційних норм та правил в значній мірі визначається обставинами, впливом колег, іншими зовнішніми факторами; при недоліках в управлінні та контролі може допускати порушення. За результатами пройденого тестування позивач не рекомендований для служби у поліції.

Відповідач 1 також зазначив, що під час проведення співбесіді з позивачем атестаційною комісією ставились запитання з антикорупційного законодавства та на рівень теоретичних знань та якостей, досліджувались показники службової діяльності, всі зібрані на нього документи, та за результатами голосування прийнято рішення, що позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню через службову невідповідність.

Вважає, що порушення процедури проведення атестування при прийнятті рішення про звільнення позивача зі служби в поліції не може вплинути на матеріально-правовий спосіб захисту порушеного права. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача 1 в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача 2 в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, відношення до заявлених позовних вимог у письмовому вигляді до суду не подав, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

З урахуванням даної норми, розгляд справи відбувався за відсутності представників відповідача 1 та відповідача 2 на підставі наявних доказів.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи і зясувавши обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозвязку, встановив такі обставини.

ОСОБА_2 з 01 серпня 1995 по 06 листопада 2015 проходив службу в органах внутрішніх справ.

07 листопада 2015 року позивач подав до Національної поліції заяву, в якій просив прийняти його на службу до поліції та призначити на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції (а.с.74, т.1).

Наказом Національної поліції України від 07 листопада 2015 року №13 о/с, відповідно до пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та згідно з наказом Національної поліції від 06.11.2015 №13 «Про затвердження тимчасового штату Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції» призначено прибулих з Міністерства внутрішніх справ з присвоєнням спеціальних звань поліції в порядку переатестування та встановленням посадових окладів відповідно до штатного розпису з 07 листопада 2015 року по управлінню внутрішньої безпеки в Запорізькій області, у тому числі, ОСОБА_2 (М-080029), який мав спеціальне звання «полковник міліції», старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах, присвоївши йому спеціальне звання «полковник поліції» (а.с.75, т.1).

Наказом Національної поліції України від 20 листопада 2015 року №210 о/с «Про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, головних управлінь Національної поліції в Київській області та м. Києві», прийнято рішення про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, міжрегіональних територіальних органів (ДВБ, ДПН, ДЗЕ, ДК), Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», головних управлінь Національної поліції в Київській області та м. Києві. Також створено центральну атестаційну комісію; наказано керівникам структурних підрозділів скласти списки поліцейських, що підлягають атестуванню, скласти атестаційні листи стосовно поліцейських, підготувати для надання на засідання атестаційної комісії додаткові матеріали щодо проходження служби поліцейськими, забезпечити прибуття поліцейських на засідання атестаційних комісій у разі необхідності. (а.с.81, т.1)

Наказом Національної поліції України від 02 грудня 2015 року №134 затверджено персональний склад центральної атестаційної комісії Національної поліції України (а.с.83-85, т.1). Крім того, наказами Національної поліції України від 22.12.2015 №195, від 28.12.2015 №216, вносились зміни до складу центральної атестаційної комісії Національної поліції України (а.с.86-90, т.1).

28 грудня 2015 року Національною поліцією України прийнято наказ №217 «Про проведення атестування», яким продовжено проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, міжрегіональних територіальних органів (ДВБ, ДПН, ДЗЕ, ДК), Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Національної поліції у м. Києві до 30 січня 2016 року (а.с.91, т.1).

Наказом Національної поліції України від 29.01.2016 №80 «Про проведення атестування поліцейських» продовжено атестування поліцейських міжрегіональних територіальних органів (ДВБ, ДПН, ДЗЕ, ДК), Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції» до 31 березня 2016 року (а.с.92, т.1).

Начальником Управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України складено атестаційний лист на позивача (а.с.141, т.1). Зі змісту атестаційного листа вбачається, що позивач за період служби в органах внутрішніх справ та на займаній посаді характеризується позитивно. За результатами тестування позивач набрав 37 з 60 балів (тестування загальних навичок) і 25 з 60 балів (професійне тестування).

Також в даному атестаційному листі відображено результати атестування (висновок атестаційної комісії) від 22 січня 2016 року, згідно якого позивач займаній посаді не відповідає і підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність (а.с.142, т.1).

Позивач висловив незгоду з рішенням атестаційної комісії та оскаржив його до апеляційної атестаційної комісії (а.с.123-124, т.1), разом з тим, 06.02.2016 апеляційна атестаційна комісія відхилила скаргу позивача (а.с.128, т.1).

18 лютого 2016 року наказом Національної поліції України №110 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з 24 лютого 2016 року, за підпунктом 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» через службову невідповідність, на підставі атестаційного листа від 22.01.2016 (а.с.19, т.1).

Вважаючи наказ Національної поліції України від 18 лютого 2016 року № 110 о/с «По особовому складу» протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 3 статті 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач не погоджується з направленням його на атестацію, оскільки, на його думку, відносно нього були відсутні підстави направлення для проходження атестації, передбачені частиною 2 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію». Крім того, позивач зазначає про порушення приписів Інструкції, допущених атестаційною комісією під час його атестування, що виключає обґрунтованість та правомірність її висновків про його невідповідність займаній посаді та необхідність звільнення зі служби у поліції.

За таких обставин та з урахуванням заявлених позовних вимог суд вважає за необхідне дослідити правомірність направлення позивача на атестування, дотримання під час атестування нормативно-правових актів, правомірність наказу від 18 лютого 2016 року №110 о/с про звільнення позивача зі служби у поліції, а також наявність підстав для поновлення позивача на попередній посаді та виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що позивача, як прибулого з Міністерства внутрішніх справ, прийнято на службу до поліції на умовах, визначених пунктом 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» на підставі його заяви шляхом видання наказу про призначення за його згодою.

При цьому, відповідач 1 в письмових запереченнях вказує, що прийняття на службу в Національну поліцію колишніх співробітників МВС, у тому числі позивача, проводилось без проведення атестування за скороченою процедурою на посаду тимчасового штату. З заперечень також вбачається, що при прийнятті на службу до поліції позивач не проходив перевірку на відповідність займаній посаді через відсутність нормативного врегулювання такої процедури, тому після прийняття відповідної Інструкції виникла необхідність в її проведенні.

Суд зазначає, що правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначаються Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з частиною 1 статті 48 Закону України «Про національну поліцію» призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону, якою в свою чергу визначено, що призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції встановлені статтею 49 Закону України «Про Національну поліцію» та передбачають, що на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою.

Вимоги щодо рівня фізичної підготовки для поліцейських та кандидатів, які вступають на службу в поліції, затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоровя на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених частиною другою статті 61 цього Закону, а також особи які: 1) відмовляються від взяття на себе зобовязань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом; 2) особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України «Про очищення влади».

Частиною 2 статті 61 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що не може бути поліцейським: 1) особа, визнана недієздатною або обмежено дієздатною особою; 2) особа, засуджена за умисне вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочину, у тому числі судимість якої погашена чи знята у визначеному законом порядку; 3) особа, яка має непогашену або незняту судимість за вчинення злочину, крім реабілітованої; 4) особа, щодо якої було припинено кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав; 5) особа, до якої були застосовані заходи адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією; 6) особа, яка відмовляється від процедури спеціальної перевірки під час прийняття на службу в поліції або від процедури оформлення допуску до державної таємниці, якщо для виконання нею службових обовязків потрібен такий допуск; 7) особа, яка має захворювання, що перешкоджає проходженню служби в поліції. Перелік захворювань, що перешкоджають проходженню служби в поліції, затверджується Міністерством внутрішніх справ України спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоровя; 8) особа, яка втратила громадянство України та/або має громадянство (підданство) іноземної держави, або особа без громадянства; 9) особа, яка надала завідомо неправдиву інформацію під час прийняття на службу в поліції.

Крім того, кандидат на службу в поліції має пройти медичні обстеження, перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності, за згодою - тестування на поліграфі, також щодо нього проводиться спеціальна перевірка (ст.50 Закону).

За змістом статті 52 Закону України «Про національну поліцію» добір на вакантні посади поліцейських відбувається шляхом проведення конкурсу на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади.

Пунктом 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Слід звернути увагу положення пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» не містять будь-яких посилань на те, що прийняття працівника міліції на службу в поліцію згідно даного порядку здійснюється тимчасово.

Взагалі, нормами Закону України «Про Національну поліцію» не передбачено випадки, коли особу може бути прийнято на службу в поліції на тимчасових умовах, а лише строкове призначення на посаду.

Так, статтею 58 цього Закону встановлено, що призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обовязків. Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

Аналізуючи вищезазначене, можна дійти висновку, що порядок прийняття працівників міліції на службу до поліції є відмінним від загального порядку, у якому здійснюється добір на вакантні посади поліцейських, оскільки передбачає можливість видання органом поліції відповідного наказу про призначення колишнього міліціонера на посаду в Національній поліції за його згодою, як самостійну і достатню підставу для призначення працівника міліції на посади, створені в структурі Національної поліції України.

При цьому, єдиними обов'язковими умовами прийняття працівника міліції на службу в поліцію на підставі пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» визначено виявлення таким працівником міліції бажання проходити службу в поліції та його відповідність законодавчо встановленим вимогам до поліцейських.

Водночас, дані норми не висувають жодних вимог про необхідність проходження працівником міліції будь-якої атестації, як умови прийняття на службу до поліції у випадку видання наказу про призначення за його згодою.

В свою чергу, видання наказу про призначення позивача на посаду поліцейського за його згодою свідчить про те, що позивач відповідає вимогам до кандидатів на службу в поліції, встановленим статтею 49 Закону України «Про Національну поліцію», а також не має відповідних обмежень, передбачених частиною 2 статті 61 цього Закону.

Отже твердження відповідача 1 про те, що проходження процедури атестації є обов'язковою умовою проходження служби в поліції колишніх працівників міліції не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Суд зазначає, що мету та підстави атестування поліцейських закріплено в статті 57 Закону України «Про Національну поліцію».

Так, відповідно до частини 1 даної статті атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Частиною 2 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено підстави для проведення атестування поліцейських, а саме:

1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу;

2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність;

3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Даний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

З системного аналізу вищенаведеної норми слідує, що проведення атестації може мати місце виключно у таких випадках: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

При цьому, на думку суду, передумовою прийняття рішення про проведення атестації особи має бути реальне настання обставин або встановлення фактів, що зумовлюють необхідність її проведення: у випадку призначення на вищу посаду - за наявності ініціативи поліцейського або керівництва; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність - за наслідком виявлення ознак невідповідності поліцейського займаній посаді, зокрема: в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби тощо.

Водночас, метою проведення атестації для вирішення питання про переміщення особи на нижчу посаду або звільнення її зі служби через службову невідповідність є вирішення можливості в той чи інший спосіб залишити таку особу на службі і, як крайній захід, звільнення її зі служби у звязку зі службовою невідповідністю виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.

Під час розгляду справи суду не надано доказів існування обставин чи встановлення фактів, які б зумовили виникнення підстав для проведення атестації позивача, передбачених частиною 2 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію».

За змістом наказу Національної поліції України від 20 листопада 2015 року № 210 о/с «Про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, головних управлінь Національної поліції в Київській області та м. Києві», атестація проводилась з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки поліцейських на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової карєри при призначенні на вищу посаду, переміщення на нижчу, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Суд зазначає, що мета атестування, закріплена у частині 1 статті 57 Закону України «Про національну поліцію», не утворює самостійну підставу для проведення атестування і перебуває у системному взаємозвязку з вичерпними підставами, визначеними у частині 2 цієї статті, адже проведення атестування без настання таких, Законом України «Про національну поліцію» не передбачено.

На думку суду, відповідач 1 помилково розцінив мету атестування, закріплену у частині 1 статті 57 Закону України «Про національну поліцію», як самостійну і достатню підставу для проведення атестування поліцейських, у тому числі і позивача, переслідуючи ціль визначення їх відповідність займаним посадам поліцейських.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що на момент прийняття даного наказу були обґрунтовані підстави вважати, що позивач не відповідає займаній посаді.

Частиною 4 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Такі ж самі положення містить пункт 3 розділу І та підпункт 2 пункту 1 розділу ІV Інструкції.

За викладених обставин, суд дійшов до висновку, що позивача було безпідставно включено до списку поліцейських, які підлягають атестуванню відповідно до наказу Національної поліції України від 20 листопада 2015 року № 210 о/с.

Крім того, суд не погоджується з висновками за результатами проведеного атестування про службову невідповідність ОСОБА_2 з підстав їх необґрунтованості та невідповідності фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Порядок атестування поліцейських, яке проводиться в апараті Національної поліції України, територіальних (міжрегіональних) органах (закладах, установах) Національної поліції України з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри, визначається Інструкцією.

Відповідно до пункту 3 розділу IV Інструкції атестаційні листи на поліцейських складають безпосередні керівники. Безпосередній керівник складає атестаційний лист на підлеглого за умови спільної служби в одному підрозділі з ним не менше 3 місяців. Якщо на час складання атестаційного листа керівник не має тримісячного строку спільної служби з поліцейським, який атестується, то такий лист складається заступником керівника або прямим керівником, який має строк спільної служби понад 3 місяці.

З огляду на положення пункту 7 розділу ІV Інструкції керівники, які складають атестаційний лист, зобовязані: ознайомитися з вимогами цієї Інструкції; проаналізувати проходження служби, професійну та спеціальну підготовку, а також конкретні показники служби поліцейського; вивчити матеріали (характеристики) на осіб, які відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції; на підставі всебічного вивчення особистих, професійних та ділових якостей поліцейського, який атестується, заповнити атестаційний лист за формою, визначеною в додатку 1 до цієї Інструкції.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Інструкції в атестаційному листі зазначаються такі відомості про поліцейського, який атестується:

1) результати службової діяльності згідно з функціональними обов'язками;

2) дисциплінованість, принциповість у вирішенні службових питань, уміння будувати свої стосунки з громадянами та колегами по службі, здатність працювати над усуненням особистих недоліків, авторитет у колективі та серед населення;

3) прагнення до вдосконалення службової діяльності, почуття особистої відповідальності, стійкість моральних принципів, сміливість, рішучість, організованість, здатність контролювати власні емоції, поведінка поза службою;

4) володіння іноземними мовами;

5) культура в службі та ставлення до підвищення свого освітнього та культурного рівнів;

6) стан здоров'я та фізична підготовленість, уміння володіти табельною вогнепальною зброєю, прийомами рукопашного бою, спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони, здатність переносити психофізичні навантаження та труднощі служби;

7) основні найбільш характерні та істотні недоліки в службовій діяльності та особистій поведінці;

8) інші дані, які, на думку керівника, заслуговують на увагу для більш повної характеристики підлеглого;

9) результати проходження підвищення кваліфікації.

За приписами пункту 9 розділу ІV Інструкції прямі керівники зобовязані всебічно розглянути зміст атестаційного листа, зясувати відповідність викладених у ньому даних дійсному стану справ у службовій діяльності поліцейського, який атестується, та внести до відповідного розділу атестаційного листа один з таких висновків:

- займаній посаді відповідає;

- займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду;

- займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність;

- займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестаційний лист після розгляду прямими керівниками передається на розгляд до атестаційної комісії.

Начальником Управління ДВБ в Запорізькій області ДВБ НП України (полковником поліції ОСОБА_3В.) складений атестаційний лист, який містить відомості про проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ з 1995 року, перебування в 2014 році у службовому відрядженні у складі сил та засобів, які залучались та брали участь в Антитерористичній операції на території Донецької області. Також в атестаційному листі безпосередній керівник відзначив відмінний послужний список позивача, добрі професійні, ділові та особисті якості, сумлінне та відповідальне ставлення до виконання покладених службових обовязків, високий рівень професійної підготовки та добрі результати роботи. Характеристика за своїм змістом є позитивною (а.с.94, т.1).

Представником позивача до матеріалів справи надано копію атестаційного листа, яка містить висновок прямого керівника позивача ОСОБА_4 ДВБ НП України (Г. ОСОБА_5), про те, що позивач займаній посаді відповідає (а.с.142, т.1).

В судовому засіданні судом було оглянуто належним чином засвідчену копію атестаційного листа, з якої позивачем зроблено копію для долучення до матеріалів справи, та встановлено, що вона виготовлена копіювальними засобами та завірена оригіналом печатки Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в ній міститься запис про відповідність позивача займаній посаді.

Натомість, відповідачем 1 до заперечення було надано копію атестаційного листа, який не містив висновків прямого керівника, а містив лише його підпис. З письмових заперечень відповідача 1 встановлено, що атестаційною комісією атестаційний лист на позивача розглядався саме у такому вигляді - без висновку прямого керівника.

Для з'ясування даних обставині судом було витребувано у відповідача 2 інформацію та відповідні підтверджуючи документи на усунення даної розбіжності, проте, станом на дату розгляду справи жодної інформації або доказів до суду не надано.

З огляду на те, що під час атестації позивача в розпорядженні атестаційної комісії був атестаційний лист без висновків прямого керівника, суд не бере такі висновки, викладені у наявній у позивача копії, до уваги.

Разом з тим, суд зазначає, що з огляду на приписи пункту 9 розділу ІV Інструкції наявність висновку прямого керівника є обов'язковою та в хронологічному порядку повинна передувати результатам тестування та висновкам атестаційних комісій.

Таким чином, прийняття атестаційною комісією рішення за результатами атестування позивача без врахування обов'язкових висновків прямого керівника свідчить те, що воно прийняте необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до пункту 10 розділу IV Інструкції з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування. За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (професійний тест) та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийняті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.

Згідно з пунктами 11, 12, 13 розділу IV Інструкції атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, що проходить атестування. За рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією. Поліцейські, які проходять атестування, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі.

З огляду на приписи пункту 15 розділу IV Інструкції атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Пункт 16 розділу IV Інструкції зобов'язує атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Як вбачається з розділу ІІІ атестаційного листа, позивачем за результатами атестування отримано наступні бали: тестування на загальні навички - 37/60; професійний тест - 25/60 (а.с.142, т.1).

Також, судом встановлено, що 21 січня 2016 року позивач проходив співбесіду з атестаційною комісією, під час якої, як зазначено в протоколі ОП №15.00002167.0014970 від 22.01.2016, були досліджені декларація про доходи, послужний список, інформаційна довідка, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади», інформація з відкритих джерел. Членами атестаційної комісії особі, яка проходить атестування, були поставлені питання, які стосувались професійної діяльності поліцейського та мотивації особи для подальшого проходження служби в Національній поліції та інше. За результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди та обговорення Головою атестаційної комісії поставлено на голосування рішення, а саме: 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність (а.с.114, т.1).

Як вбачається зі змісту додатку до протоколу ОП №15.00002167.0014970 від 22.01.2016, підставами для прийняття рішення про невідповідність позивача займаній посаді і звільнення його зі служби в поліції зазначено наступне: «Кандидат при відповіді на питання комісії не був відвертим, намагався ухилитись від відомостей щодо конкретних досягнень за період роботи у ВБ, хоча, члени комісії наголошували, що їх не цікавлять дані, заборонені для розповсюдження. Недостатньо мотивований на досягнення високих результатів, не вболіває за результати діяльності та подальший рух матеріалів. Пасивний, не готовий чинити опір неправомірному тиску та схильний виконувати усі вказівки керівництва, в т.ч. сумнівні. Розуміння реформи відсутнє, не прагне до змін системи, не відповідає високим стандартам» (а.с.115, т.1).

Суд зазначає, що зміст даного протоколу не містить обґрунтування невідповідності даних, викладених у розділах І та ІІ атестаційного листа позивача, дійсним обставинам, так само як і надання оцінки таким даним. Крім того, відсутність переліку питань, які були поставлені позивачу, а також інформації про те, на які з них він відповідав «не відверто» або «ухилявся від прямої відповіді», не дозволяють суду здійснити перевірку висновків атестаційної комісії на предмет об'єктивності наданої характеристики позивача. Також не зазначено, в чому саме полягає відсутність у позивача здатності до змін, розуміння реформи, яким саме стандартам він не відповідає.

Водночас суд зауважує, що процедура проведення співбесіди, як етапу атестування, повинна бути достатньо прозорою з тим, щоб і сама особа, яка проходить співбесіду, і керівники органів поліції, які реалізовують її результати, і громадськість в межах реалізації суспільного інтересу, і суд, перевіряючи законність проведеного атестування, мали можливість зясувати фактичні підстави, покладені в основу прийнятого атестаційною комісією рішення.

Враховуючи, що негативне рішення атестаційної комісії тягне за собою правові наслідки у вигляді звільнення особи зі служби в поліції через службову невідповідність, таке рішення, незалежно від його форми (протокол, окремий акт), повинно бути вмотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що були враховані при його прийнятті.

Принцип обґрунтованості рішення субєкта владних повноважень, яким є Національна поліція України, має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для правильного прийняття рішення (вчинення дії), а також таким обставинам має бути надана відповідна оцінка.

Разом з тим, атестаційна комісія не надала оцінку відповідності позивача жодному з обов'язкових критеріїв, визначених у пункті 16 розділу IV Інструкції.

Пунктом 12 Інструкції №1465 передбачено право атестаційної комісії робити відповідно до законодавства запити про надання необхідних матеріалів і документів, що стосуються службової діяльності поліцейського, який атестується.

Будь-які запити, у тому числі, щодо наявності досягнень в роботі, перевірки інформації, розміщеної у відкритих джерелах щодо позивача, пов'язані з його службовою діяльністю, атестаційною комісією здійснені не були, доказів протилежного суду не надано.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що ані Закон України «Про Національну поліцію», ані Інструкція не наділяють членів атестаційної комісій повноваженням вирішувати питання відповідності поліцейського займаній посаді виключно на підставі власного, суб'єктивного її сприйняття, оскільки такий підхід матиме наслідком прийняття суб'єктивного, необґрунтованого і, як наслідок, неправомірного рішення.

Слід наголосити, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Неухильне виконання зазначеної норми Основного закону держави є гарантією дотримання принципу верховенства права та положень, закріплених в Європейській конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Проаналізовані судом матеріали, які були предметом вивчення атестаційної комісії, спростовують висновки атестаційної комісії про те, що позивач має незадовільні показники з критеріїв, встановлених пунктом 16 Розділу ІV Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, а саме, що позивач неналежним чином виконує свої посадові обовязки, має низькі результати службової діяльності, недостатній рівень теоретичних знань та професійних якостей, незадовільну фізичну підготовку.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що використання під час проходження атестування поліцейських комп'ютерної тестової програми MidotIntegriTest, на результати проходження позивачем якого посилається відповідач 1, не передбачено ані Законом України «Про Національну поліцію», ані Інструкцією, відтак результати такого тестування не можуть бути враховані атестаційною комісією при прийнятті рішення щодо відповідності поліцейського займаній посаді.

Крім того, в протоколі атестаційної комісії ОП №15.00002167.0014970 від 22.01.2016 серед зазначеного переліку матеріалів, які було досліджено членами атестаційної комісії під час проведення атестування позивача, не містить відомостей про проходження позивачем тесту MidotIntegriTEST та його результатів.

За таких підстав суд дійшов до висновку, що відповідач 1 неправомірно прийняв до уваги результати тесту MidotIntegriTEST, а тому висновки атестаційної комісії про невідповідність ОСОБА_2 займаній посаді та необхідність звільнення його зі служби у поліції, під час прийняття яких були враховані результати цього тесту, суд вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на положеннях чинних нормативно-правових актів, якими регулюються спірні правовідносини.

Окремо слід звернути увагу, що надана до суду копія результатів тесту MidotIntegriTEST не містить будь-яких відомостей, які дозволяли б її ідентифікувати з особою позивача, оскільки відсутні будь-які ідентифікуючі ознаки.

Також відсутні докази ознайомлення з ним позивача, що, з урахуванням заперечення позивача про його проходження, нівелює доказове значення даного документу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що при прийнятті висновків про результати атестування ОСОБА_2, атестаційною комісією не досліджено та не з'ясовано обставини, встановлення яких законом та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актом є обов'язковим для правильного вирішення питання. Крім того, прийняте за результатами атестування позивача рішення обґрунтовано обставинами, дослідження та оцінка яких не передбачена нормами чинного законодавства.

Суд зазначає, що висновок атестаційної комісії про невідповідність поліцейського займаній посаді є обов'язковим для врахування його керівником, та тягне за собою юридичні наслідки у вигляді звільнення з займаної посади. Отже, за своєю правовою природою висновки атестаційної комісії є актом індивідуальної дії. Ключовими ознаками індивідуального правового акту визначається одноразовість його застосування та вичерпання дії фактом його реалізації. Індивідуальний акт після його виконання породжує інші правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Отже, питання правомірності правового акту індивідуального характеру, який вичерпав свою дію шляхом виконання, може бути лише предметом дослідження при наданні оцінки іншим правовідносинам, що на його підставі виникли, та не потребує окремого судового втручання шляхом визнання його протиправним чи скасування, оскільки не забезпечить реального захисту порушених прав.

Враховуючи, що реалізація висновку атестаційної комісії стосовно позивача відбулась шляхом прийняття відповідного рішення про його звільнення, і даний висновок вичерпав свою дію фактом його реалізації, належним способом захисту порушеного права позивача є саме оскарження наказу про його звільнення.

За таких обставин суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права повністю відповідає положенням статті 105 КАС України

Крім того, відповідно до статті 3 Закону України «Про Національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.3 ст.40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Судом встановлено, що у період з 15.02.2016 по 07.03.2016 позивач перебував на стаціонарному лікуванні Міській клінічній лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя, що підтверджується наявними у матеріалах справи довідкою від 04.03.2016 року №39 вих.№01-9/419, виписним епікризом з історії хвороби ОСОБА_2 №3153, виданими Комунальною установою «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги міста Запоріжжя» (а.с.144-145, т.1).

Також, судом встановлено, що про своє перебування на лікуванні позивач повідомив безпосереднього керівника, що підтверджується листом УВБ в Запорізькій області від 22.02.2016 №262/42-07/02-16, адресованого директору Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України ОСОБА_5, в якому зазначено, що ОСОБА_2 не мають змоги прибути 24.02.2016 до ДВБ НП України, у звязку з перебуванням на лікарняному (а.с.63-64, т.2).

Таким чином, звільнення позивача з займаної посади відбулось в період його тимчасової непрацездатності, що суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ч.3 ст.40 Кодексу законів про працю України, яке застосовується судом у зв'язку з відсутністю врегулювання даного питання спеціальним нормативним актом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку що звільнення позивача з займаної посади на підставі атестаційного листа від 22.01.2016 відбулось з порушенням норм чинного законодавства, у звязку з чим наказ №110 о/с від 18.02.2016 в цій частині підлягає скасуванню.

У звязку із тим, що суд дійшов висновку про протиправність наказу відповідача 1 про звільнення позивача зі служби в поліції, на підставі вимог п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114, позивач підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Відповідно до пункту 4 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», зазначено, що задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

При визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі Порядок №100). Так, згідно з вимогами п.2 Порядку №100 обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п.5.8 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач після звільнення з Національної поліції до Центру зайнятості не звертався та на обліку не перебуває, у звязку з чим, на користь позивача підлягає стягненню сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 25.02.2016 (наступний день за днем звільнення) по 23.05.2016 (день ухвалення судового рішення), кількість днів вимушеного прогулу станом на 23.05.2016 становить 89 календарних днів.

З довідки Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №115 від 29.03.2016 (а.с.130, т.1) встановлено, що за останні два повних календарних місяці роботи перед звільненням, грошове забезпечення позивача склало: 7140,00 грн. в грудні 2015 року та 8528,00 грн. в січні 2016 року. Таким чином, середньоденне грошове забезпечення складає 252,70 грн., обраховане як (7140,00 грошове забезпечення за січень 2016 + 8 528,00 грошове забезпечення за лютий 2016) / 62 кількість календарних днів = 252,70.

Отже, сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яку належить стягнути на користь позивача, становить: 252,70 грн. х 89 календарних днів = 22490,30 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що за змістом пунктів 1.5 та 1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України № 499 від 31.12.2007 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби.

Враховуючи, що позивач проходив службу в Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України, суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу слід стягнути саме з відповідача 2.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує в тому числі чи є підстави допустити негайне виконання постанови.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, за даних підстав постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення з відповідача 2 на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 7834,00 грн. ((7140,00 грошове забезпечення за січень 2016 + 8 528,00 грошове забезпечення за лютий 2016) /2 = 7834,00) підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 94, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 18.02.2016 №110 о/с в частині звільнення за підпунктом 5 (через службову невідповідність) частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію»: полковника поліції ОСОБА_2 (М-080029), старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Поновити полковника поліції ОСОБА_2 (М-080029) на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 25 лютого 2016 року.

Стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 25.02.2016 по 23.05.2016 у розмірі 22490,30 грн. (двадцять дві тисячі чотириста девяносто гривень 30 коп.).

Постанова суду в частині поновлення полковника поліції ОСОБА_2 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та в частині стягнення з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_2 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць 7834,00 грн. підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя М.О. Семененко

Суддя І.В. Батрак

Суддя С.М. Дуляницька