Справа № 2а-700/11/2703
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року м. Київ К/9991/8256/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Заїки М.М.,

ОСОБА_3,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на постанову Ленінського районного суду міста Севастополя від 01 червня 2011 року та постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2011 року в справі за позовом ОСОБА_5 до управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної державної адміністрації міста Севастополя про стягнення грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2010 року позивач звернулася в суд з вказаним адміністративним позовом в якому зазначала, що відповідно до статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» має право на допомогу по догляду за трьома дітьми до досягнення ними трирічного віку, яку відповідач впродовж березня 2005 року - вересня 2010 року сплачував у розмірі, що не відповідав встановленому законодавством.

Просила визнати протиправними дії відповідача та зобов'язати виплачувати щомісячно допомогу по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку у розмірі не менше прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб; стягнути заборгованість в сумі 45 128,20 грн. та судові витрати.

Постановою Ленінського районного суду міста Севастополя від 01 червня 2011 року позов задоволено частково: визнано дії протиправними; зобов'язано нарахувати та виплатити грошову допомогу, передбачену статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року в сумі 2 982,94 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2011 року рішення суду першої інстанції змінено, виклавши абзац третій резолютивної частини у наступній редакції «зобов'язано нарахувати та виплатити грошову допомогу, передбачену статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року». У решті судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач має трьох дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3, перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Ленінської районної державної адміністрації міста Севастополя та відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» з 14 березня 2005 року призначено щомісячну державну допомогу по догляду за першою дитиною до досягнення нею трирічного віку як особі, що не застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими за період з липня по грудень 2007 року відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007.

Змінюючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що обов'язок по нарахуванню грошової допомоги покладено на відповідача, а не на суд, а тому відсутні підстави для розрахунку суми заборгованості.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Відповідно до пункту 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» розмір державної допомоги сім'ям з дітьми, передбаченої статтею 15 цього Закону, визначається Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік у відсотковому відношенні до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з поступовим наближенням до прожиткового мінімуму, але при цьому не може бути нижчим за величину, що дорівнює 25 відсоткам зазначеного прожиткового мінімуму, а з 1 січня 2006 року - 50 відсоткам цього прожиткового мінімуму.

Статтею 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» установлено, що у 2007 році допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 14 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» дію частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» зупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року (справа про соціальні гарантії громадян) положення пункту 14 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнані неконституційними з дня ухвалення цього рішення.

Таким чином з 09 липня 2007 року вихідним критерієм обрахунку допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виступав прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років.

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про те, що права позивача були порушені у 2007 році та підлягають поновленню з 09 липня по 31 грудня.

Підпунктами 7, 8 пункту 23 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до частини 1 статті 15 та пункту 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», а саме: частину першу статті 15 викладено в такій редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень».

Пункт 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» викладено у такій редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 75 відсотками, з 1 січня 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців».

Зазначені норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» Рішенням Конституційного Суду України такими, що суперечать Конституції України (є неконституційними) не визнавались.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було встановлено, що розділ ІІ цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми».

Враховуючи те, що відповідач в 2008 році виплачував допомогу у розмірах, встановлених статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», суди попередніх інстанцій прийшли до вірного висновку щодо правомірності дій відповідача у зазначеному році.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» у 2009 році допомога призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Зазначена норма закону неконституційною не визнавалась.

Відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань. Недотримання учасником бюджетного процесу встановленого цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами порядку виконання бюджету згідно зі статтею 116 зазначеного Кодексу визнається правопорушенням.

Виплата передбаченої статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 січня 2009 року здійснюється у розмірах і порядку, визначених Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Аналогічна правова позиція була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України в постанові від 19 листопада 2013 року по справі № 21-382а13.

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про те, що у 2008 році та з 01 січня 2009 року спірна допомога по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку була виплачена у встановленому діючим на той час законодавством розмірі, а тому відсутні підстави для її перерахунку.

Судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для їх скасування і ухвалення нового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду міста Севастополя від 01 червня 2011 року та постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: