Справа № 812/158/16
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ковальова Т.І.
Суддя-доповідач - Васильєва І.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року справа №812/158/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

Головуючого судді: Васильєвої І.А.

Суддів: Жаботинської С.В.

Казначеєва Е.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2016 року у справі № 812/158/16 за позовом ОСОБА_3 до Ліквідаційної комісії Старобільського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області третьої особи - Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання відмови неправомірною, стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції з інфляційними нарахуваннями та 3% річних, -

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2016 року ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3.) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії Старобільського РВ ГУМВС України в Луганській області (далі - Ліквідаційна комісія Старобільського РВ), Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Луганській області (Ліквідаційна комісія ГУВС), третя особа - Головне управління Національної поліції в Луганській області (далі - ГУ Нацполіції) із вимогами:

- про визнання неправомірною відмову голови ліквідаційної комісії Старобільського РВ ГУМВС України в Луганській області у обчисленні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_3 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш, ніж 3 000 грн. у розрахунку за місяць, за період з 12 червня 2014 ркоу по 01 січня 2015 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 12 червня 2014 року по 01 січня 2015 року, в сумі 27 745,52 грн., інфляційні нарахування в сумі 16 842,09 грн., та три проценти річних за період з 12 червня 2014 року по 01 січня 2016 року в сумі 1 840,13 грн., а всього заборгованість на загальну суму 44 427,74 грн.

28 березня 2016 року позивачем надано суду уточнену позовну заяву відповідно до якої позивач просить суд: визнати неправомірною відмову голови ліквідаційної комісії Старобільського РВ ГУМВС України в Луганській області у обчисленні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_3 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3 000 грн. у розрахунку на місяць, за період з 12 червня 2014 року по 01 січня 2015 року та стягнути з відповідача на користь позивача винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період 12 червня 2014 року по 01 січня 2015 року в сумі 32 885,68 гривень, інфляційні нарахування в сумі 19 659,91 гривень, та три проценти річних за період 12 червня 2014 року по 01 січня 2016 року - 2 169,35 грн., а всього заборгованість на загальну суму 54 714,94 грн. (арк. справи 67-72).

08 квітня 2016 року Луганським окружним адміністративним судом винесено постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 до Ліквідаційної комісії Старобільського РВ ГУМВС України в Луганській області, Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Луганській області, третьої особи - Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання відмови неправомірною, стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції з інфляційними нарахуваннями та 3% річних, - задоволено частково:

- визнано неправомірною відмову голови ліквідаційної комісії Старобільського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області у обчисленні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_3 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менше ніж 3 000,00 грн. у розрахунку на місяць, за період з 12 червня 2014 року по 01 січня 2015 року.

- стягнуто з ліквідаційної комісії Старобільського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області на користь ОСОБА_3, за період з липня по грудень 2014 року винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, у розрахунку на місяць, а саме: за липень 2014 року 3 911,11 грн.(три тисячі дев'ятсот одинадцять гривень 11 коп.); за серпень 2014 року 3 869,69 грн.(три тисячі вісімсот шістдесят дев'ять гривень 69 коп.); за вересень 2014 року 4 335, 49 грн.(чотири тисячі триста тридцять п'ять гривень 49 коп.); за жовтень 2014 року - 4 335,49 грн. (чотири тисячі триста тридцять п'ять гривень 49 коп.); за листопад 2014 року - 4 386,65 грн. (чотири тисячі триста вісімдесят шість гривень 65 коп.); за грудень 2016 року - 4 947,25 грн. (чотири тисячі дев'ятсот сорок сім гривень 25 коп.)., всього 25 785,68 грн. (двадцять п'ять тисяч сімсот вісімдесят п'ять грн. 68 коп.).

В решті позовних вимог відмовлено (арк. справи 92, 93-97).

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції позивач звернувся до Донецького апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в доводах якої зазначив, що не погоджується із винесеною постановою суду першої інстанції в частині відмови позивачу у нарахуванні та виплаті грошової винагороди за безпосередню участь в АТО за червень 2014 року у сумі 3 000 грн. та в незадоволенні позову в частині стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди (сума інфляційних нарахувань в розмірі 17 397,59 грн.), завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

З урахуванням чого апелянт просив суд задовольнити апеляційну скаргу, скасувати постанову суду першої інстанції в частині його незадоволених вимог наведених вище, та прийняти нове рішення, про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичних операціях за 2014 рік в сумі 28 785,68 грн., та відшкодування шкоди в сумі інфляційних нарахувань 17 397, 59 грн. Розгляд справи просив здійснювати за його відсутності (арк. справи 110-116).

07 червня 2016 року на адресу суду від ГУ МВС України надійшли заперечення на апеляційну скаргу, з урахуванням яких відповідач просив суд залиши апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, а справу розглянути за відсутності їх представників (арк. справи 130-131).

Відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Так, колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої, апеляційної інстанції, ОСОБА_3, проходив службу в Старобільському РВ ГУМВС України в Луганській області з 11 липня 1997 року по 30 вересня 2015 року.

Згідно наказу Головного управління МВС України у Луганській області № 341 о/с від 30 вересня 2015 року ОСОБА_3 був звільнений з органів внутрішніх справ у запас ЗС України за пунктом 64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у званні майора міліції, з 30 вересня 2015 року, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 22 роки, 6 днів, в пільговому обчисленні 24 роки 7 місяців дванадцять днів (арк. справи 16).

З 12 червня 2014 року по 30 вересня 2015 року позивач брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області, що підтверджується довідкою ГУ МВСУ у Луганській області про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 30 червня 2015 року № ВДЗ/6426/А (арк. справи 15).

Тобто з відомостей зазначених у вказаній довідці вбачається, що позивач дійсно брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області.

Відповідно довідки від 21 березня 2016 року позивач в період з 09 червня 2014 року по 07 липня 2014 року перебував у відпустці, на лікарняному у 2014 році не перебував (арк. справи 34).

З інформації, зазначеній в довідці, виданій Ліквідаційною комісією Старобільського РВ ГУМВС України у Луганській області, судом встановлено, що грошове забезпечення позивача у червні 2014 року становило - 3 752,03 грн.; матеріальна допомога на оздоровлення - 2000,00 грн.; у липні 2014 року - 3911,11 грн.; у серпні 2014 року - 3 869,69 грн.; у вересні - 4 335,49 грн.; у жовтні - 4 335,49 грн.; у листопаді - 4 386,65 грн.; матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань - 4100,00 грн., у грудні - 4 947,25 грн. (арк. справи 18).

Як вбачається з матеріалів даної справи, грошове забезпечення позивачу за вказані місяці сплачено, однак не сплачена винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції.

Спірним питанням у даній справі є невиплата, та як наслідок стягнення на користь позивача інфляційних нарахувань 3% річних за період з 12 червня 2014 року по 31 грудня 2015 року, у зв'язку з тим, що йому відмовлено у виплаті винагороди за участь в АТО за період з 12 червня 2014 року по 01 січня 2015 року, а також стягнення винагороди за участь в АТО за червень 2014 року у розмірі 3 000 грн.

Так, щодо вимог позивача про стягнення винагороди за участь АТО за червень 2014 року у розмірі 3 000 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ від 30 жовтня 2015 року № 1325 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», зі змінами внесеними наказом від 24 листопада 2015 року № 1503, утворено ліквідаційну комісію Старобільського РВ ГУМВС України у Луганській області, яка є відповідно правонаступником Старобільського РВ ГУМВС України у Луганській області (арк. справи 44-47, 48-50).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався 20 січня 2016 року до Старобільського РВ ГУМВС України із заявою про виплату винагороди в поточному році за зобов'язаннями минулих років.

Як вбачається із відповіді Голови ліквідаційної комісії Старобільського РВ ГУМВС України в Луганській області від 02 лютого 2016 року № 642/111/43-2016 на заяву ОСОБА_3 (від 29 січня 2016 року) - здійснювати виплати в поточному році за зобов'язаннями минулих років, особам які не перебувають в трудових відносинах з ГУМВС України в Луганській області можливо лише за відповідним рішенням суду (арк. справи 17).

З приводу викладеного суд зазначає, що 04 червня 2014 року Кабінетом Міністрів України затверджено Постанову № 158 «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» (далі - Постанова № 158).

Відповідно до пункту 2 наведеної постанови встановлено, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 року виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3 000 гривень, у розрахунку на місяць.

При цьому зазначено, що виплата винагороди здійснюється також під час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров'я у зв'язку з пораненнями (контузіями, травмами, каліцтвами), отриманими під час участі у зазначених операціях і заходах.

На виконання Постанови КМУ № 158 Міністерством внутрішніх справ України 23 липня 2014 року видано наказ № 719 «Про виплату винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України» (далі - Наказ № 719).

Пунктом 1 Наказу № 719 передбачено виплачувати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, починаючи з 01 травня 2014 року, винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень у розрахунку на місяць.

Обчислення цієї винагороди здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення або заробітної плати (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди) за займаною особою вказаних вище категорій штатною посадою (останньою займаною штатною посадою) на час участі в зазначених операціях і заходах.

При цьому пунктом 2 Наказу № 719 наказано винагороду виплачувати за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників), начальників органів внутрішніх справ.

Отже з системного аналізу наведеної вище Постанови КМУ № 158 та Наказу МВС України № 719, можна дійти висновку, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичних операціях обчислюється у розмірі 100% місячного грошового забезпечення, з розрахунку на місяць, проте, такий розмір не повинен бути меншим ніж 3000 грн. При цьому, враховуючи положення Наказу № 719, обчислення цієї винагороди здійснюється з дня фактичного початку участі в операціях і заходах до дня завершення такої участі, тобто винагорода виплачується військовослужбовцям за відповідні місяці із дня фактичної участі в операціях до дня завершення такої участі. Зазначеним наказом передбачено виплата винагороди за минулий період без будь-яких обмежень, у тому числі, зараховується період для виплати винагороди - знаходження особи на лікарняному.

Будь-яких інших підстав щодо виплати винагороди наведеною Постановою та наказом не встановлено.

Як вказувалось судом вище, згідно довідки від 21 березня 2016 року позивач в період з 09 червня 2014 року по 07 липня 2014 року перебував у відпустці (арк. справи 34), а отже фактично у цей період він не брав безпосередню участь в антитерористичній операції.

При цьому посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що він 27 червня 2014 року був відізваний з відпустки та приступив до виконання своїх службових обов'язків, не спростовується будь-якими документальними доказами, а отже в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Також колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань в сумі 19 659.91 грн., та трьох процентів річних за період 12 червня 2014 року по 01 січня 2016 року - 2 169,5 грн. з посиланням на статтю 625 Цивільного кодексу України - не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлена відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, за частиною 1 наведеної статті встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому статтею 1 Цивільного кодексу України встановлено, що Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на те, що посилання позивача на норми Цивільного Кодексу України стосується зобов'язального права, а позивач та відповідач у даному випадку не є сторонами у зобов'язанні в розумінні наведених вимог ЦК України колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні в цій частині вимог позивача.

До того ж, між сторонами по справі виник публічно-правовий спір з приводу дій, що виникли в період проходження позивачем публічної служби, тому посилання позивача на положення ЦК України у даному випадку є безпідставним.

На підставі викладеного, судова колегія робить висновок, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2016 року у справі № 812/158/16, - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2016 року у справі № 812/158/16, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Судді С.В. Жаботинська

Е.Г.Казначеєв