Справа № 802/567/16-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 червня 2016 р. Справа № 802/567/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Козлана О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до: Могилів - Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання дій протиправними та скасування вимоги

ВСТАНОВИВ:

26.04.2016 року фізична особа-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1.) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Могилів - Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач, Могилів - Подільська ОДПІ) про визнання дій протиправними та скасування вимоги № Ф-845-17 від 07.04.2016 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування в сумі 14651,43 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що 14.04.2016 року ним отримана вимога Могилів - Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області № Ф-845-17 від 07.04.2016 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування в сумі 14651,43 грн.

Позивач вважає, що дії Могилів - Подільської ОДПІ щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування є протиправними, а вимога Могилів - Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області № Ф-845-17 від 07.04.2016 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування в сумі 14651,43 грн. підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Як зазначив позивач, ФОП ОСОБА_1 до 23.06.2011 року здійснював підприємницьку діяльність з реалізації продукції з торгівельних кіосків. Однак, 23.06.2011 року на нього здійснено напад, під час якого вилучено торгівельні кіоски, товар та документи. В результаті нападу створено перешкоди для зайняття підприємницькою діяльність. Тому, як вказав позивач, з 23.06.2011 року він фактично припинив свою підприємницьку діяльність.

Зважаючи на той факт, що позивачем фактично, в силу об'єктивних причин, підприємницька діяльність не здійснювалась та дохід від такої діяльності у вказаний період не отримувався, на думку позивача донарахування зобов'язання є незаконним, а вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування в сумі 14651,43 грн. є протиправною.

Крім того, позивач зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Як вказав позивач, він є учасником бойових дій та інвалідом війни другої групи від 15.12.2015 року, а тому, в силу вимог положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» звільнений від сплати єдиного внеску.

26.05.2016 року за вх. № 10842 на адресу суду від Могилів - Подільської ОДПІ надійшли письмові заперечення, в яких відповідач з вимогами адміністративного позову не погодився та просив суд у його задоволенні відмовити повністю. Крім того, відповідач зазначив, що вимога про сплату недоїмки зі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 14651,43 грн. є правомірною, а зобов'язання донараховано відповідно до положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Додатково зазначив, що з 22.11.2013 року по 05.05.2014 року він є активним учасником Євромайдану, постійно перебував в місті Києві та фізично не мав змоги здійснювати підприємницьку діяльність. З 14.05.2014 року добровольцем вступив до лав Збройних сил України та по даний час перебуває на військовій службі. Крім того, 17.08.2014 року, отримав поранення в зоні проведення Антитерористичної операції в результаті чого став інвалідом та отримав статут інваліда війни другої групи

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та просив суд відмовити у його задоволенні. Крім того вказав, що вимога Могилів - Подільської ОДПІ № Ф-845-17 від 07.04.2016 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування в сумі 14651,43 грн. сформована та надіслана позивачу у відповідності до норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а тому позовні вимоги є безпідставними.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 23.01.2003 року ФОП ОСОБА_1 зареєстрований Виконавчим комітетом Могилів-Подільської міської ради як суб'єкт підприємницької діяльності за реєстраційним номером 0003964 (а.с. 58-59).

27.01.2003 року позивач взятий на облік як платник єдиного соціального внеску в органах Пенсійного фонду України.

26.10.2011 року ФОП ОСОБА_1 поставлений на облік платників податків в Могилів - Подільській ОДПІ за № 12229.

01.01.2012 року позивач перейшов на спрощену систему оподаткування за першою групою оподаткування.

10.01.2014 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Могилів-Подільської ОДПІ із заявою за вх. № 56 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку (а.с. 23).

Розглянувши вказану заяву Могилів-Подільська ОДПІ анулювала свідоцтво платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 із 01.04.2014 року

Так, у період дії державної реєстрації ФОП ОСОБА_1, як суб'єкта підприємницької діяльності, та перебування на спрощеній системі оподаткування, за ним утворилася заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 14 651,43 грн., в тому числі: 10 970,78 грн. борг переданий в Могилів-Подільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області станом на 01.10.2013 року; 1194,03 грн. нарахування на 3-й квартал 2013 року; 1218, 67 грн. нарахування за 4-й квартал 2013 року; 1267, 95 грн. нарахування за 1-й квартал 2014 року (а.с. 55).

15.12.2015 року ОСОБА_1 видано посвідчення інваліда війни, що засвідчує право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.21).

07.04.2016 року за № Ф 845-17 позивачу направлено вимогу Могилів - Подільської ОДПІ про сплату недоїмки зі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 14 651,43 грн. за період вказаний вище (а.с. 22).

Водночас із пояснень позивача, судом встановлено, що з 23.06.2011 року по теперішній час підприємницької діяльності він фактично не здійснює, доходу від такої діяльності не отримував. У підтвердження вказаної обставини позивачем надано ряд доказів (а.с. 4-20). Відтак позивач стверджує, що у зв'язку із відсутністю прибутку він звільнений від обов'язку сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Вважаючи дії Могилів - Подільської ОДПІ щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування протиправними, а вимогу Могилів - Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області № Ф-845-17 від 07.04.2016 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування в сумі 14651,43 грн. такою, що підлягає скасуванню, позивач з даним позовом звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон України № 2464-VI).

Згідно зі ст. 2 Закону України № 2464-VI, виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску та пропорції його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до ст. 4 Закону України № 2464-VI, платниками єдиного внеску є страхувальники, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, та застраховані особи, зазначені у пунктах 2-14 частини першої цієї статті.

Зокрема, в силу приписів п. 4 ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону, до платників єдиного внеску належать фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Єдиний внесок для платників, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної п. 2 та 3 ч. 1 ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (частина одинадцята статті 8 Закону України № 2464-VI, чинна на момент виникнення правовідносин).

Згідно з приписами п. 2 ч.1 ст. 7 Закону України № 2464-VI, для платників, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Для платників, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом, та не менше за розмір мінімального страхового внеску (п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України № 2464-VI).

Як передбачено нормою ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

З аналізу наведених правових норм суд доходить висновку, що для фізичних осіб - підприємців, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, базою нарахування єдиного внеску є самостійно визначена платниками сума, що не може бути більшою максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та меншою за розмір мінімального страхового внеску.

При цьому суд звертає увагу на те, що Закон не ставить у залежність обов'язок із сплати єдиного внеску від факту отримання чи неотримання в певному звітному періоді фізичною особою - підприємцем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування доходу (прибутку).

Додатково вказаний висновок підтверджується тим, що для фізичних осіб - підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток), тобто для таких осіб база нарахування єдиного внеску ставиться в залежність від отриманого доходу (прибутку) в певному звітному періоді.

Як зазначалося, 23.01.2003 року ФОП ОСОБА_1 зареєстрований Виконавчим комітетом Могилів-Подільської міської ради як суб'єкт підприємницької діяльності. 26.10.2011 року ФОП ОСОБА_1 взято на облік платників податків в Могилів - Подільській ОДПІ..

01.01.2012 року позивач перейшов на спрощену систему оподаткування за першою групою оподаткування.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 6 Закону України № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно ч. 4 ст. 5 Закону України № 2464-VI обов'язки платників єдиного внеску виникають у фізичних осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичних осіб, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Разом з цим, суд зазначає, що обов'язок сплати фізичною особою - підприємцем, яка тимчасово не отримує прибуток, єдиного внеску може бути припиненим як наслідок припинення статусу фізичної особи - підприємця або ж подання до контролюючого органу заяви про перехід на загальну систему оподаткування, що призведе до сплати єдиного внеску у залежність від отриманих доходів. Позивач вказаних дій, які б могли призвести до звільнення його від обов'язку сплачувати єдиний внесок у період протягом якого внесок відповідачем нараховано не вчинив.

Відповідно до абз. 4 ч.1 ст. 5 Закону України № 2464-VI зняття з обліку платника єдиного внеску фізичної особи - підприємця, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку.

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

В силу абз.3 та 5 ч.8 ст. 9 Закону України № 2464-VI про єдиний внесок, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Отже, звітним періодом фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок є квартал.

Судом встановлено, що 10.01.2014 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Могилів-Подільської ОДПІ із заявою за вх. № 56 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку, а тому обов'язок із його сплати припинився з першого дня кварталу, що був наступним за звітним, тобто 01.04.2014 року.

Зважаючи на наведене, суд вважає правомірним нарахування позивачу зобов'язання із єдиного внеску по перший квартал 2014 року включно.

Водночас, суд наголошує, що позивач у період з 01.10.2013 року по 09.01.2014 року не подавав заяв ні про припинення статусу фізичної особи - підприємця, ні про перехід на загальну систему оподаткування тому і не було правових підстав для звільнення його від обов'язку сплачувати єдиний внесок .

Відтак, беручи до уваги вказане, а також той факт, що обов'язок із сплати єдиного внеску фізичною особою - підприємцем яка перебуває на спрощеній системі виникає з моменту державної реєстрації останнього та не ставиться у залежність від отриманих доходів, суд доходить висновку про правомірність нарахування Могилів-Подільською ОДПІ позивачу єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування за період по 1 - й квартал 2014 року включно.

Таким чином, вимога Могилів - Подільської ОДПІ № Ф-845-17 від 07.04.2016 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування в сумі 14651,43 грн. є правомірною.

Крім того, суд оцінює критично оцінює посилання позивача на ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в силу якої фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Так, останнім звітним періодом, за який позивачу Могилів-Подільською ОДПІ було нараховано суму єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування був 1-й квартал 2014 року.

Разом з тим, статус інваліда війни ОСОБА_1 набуто 15.12.2015 року, а відтак, останній жодним чином не вливає на нараховану суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, оскільки після набуття позивачем статусу інваліда війни зобов'язання із сплати єдиного внеску йому не нараховувались.

Також суд критично оцінює доводи позивача про порушення строків визначення йому зобов'язання на підставі оскаржуваної вимоги, оскільки в силу ч. 16 ст. 25 Закону № 2464-VI, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки із єдиного внеску, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що Могилів-Подільською ОДПІ в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством винесено оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки), а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, судом не встановлено факту їх понесення сторонами у справі.

Керуючись ст.70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні вимог адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович