Справа № 824/137/16-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/137/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк О.П.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

01 червня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Сапальової Т.В. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Буковина" на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернівецької регіональної філії Державного підприємства "Центр ДЗК", Реєстраційної служби Заставнівського районного управління юстиції, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія Буковина", про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2016 року позивач звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чернівецької регіональної філії Державного підприємства "Центр ДЗК", Реєстраційної служби Заставнівського районного управління юстиції, в якому, з урахуванням позовних вимог, просила визнати протиправною дію щодо державної реєстрації та скасувати державну реєстрацію договору оренди землі від 01.11.2007 року № 18, зареєстрованого у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок № 4АА000899, про що вчинено запис за № 50 Чернівецькою регіональною філією Державного підприємства "Центр ДЗК", а також просила зобов'язати Реєстраційну службу Заставнівського районного управління юстиції внести запис до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації договору оренди землі від 01.11.2007 року № 18.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2016 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано проведену Чернівецькою регіональною філією Державного підприємства "Центр ДЗК" державну реєстрацію договору оренди землі від 01 листопада 2007 року № 18, що зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок № 4АА000899 та вчинено запис № 50.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, третя особа подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заставнівська районна державна адміністрація та представник позивача подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. До суду також надійшло клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки уповноважений представник ТОВ "Мрія Буковина" бере участь у судовому засіданні в іншому суді. Вказане клопотання відхилене судом як необґрунтоване, оскільки третьою особою не надано належних доказів, що у товариства є лише один представник та не має іншої можливості звернутись за правовою допомогою.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 1,74 га, яка розташована на території Боянчуцької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 186626 від 12 квітня 2005 року. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 7).

01 листопада 2007 року ОСОБА_2 та ТОВ «Мрія Буковина» уклали договір оренди землі №18 (а.с. 8-9), відповідно до якого позивач як орендодавець надає, а третя особа як орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в с. Боянчук. Цим договором визначено обєкт оренди, строк дії договору, орендна плата, умови використання земельної ділянки, умови і строки передачі земельної ділянки в оренду, умови повернення земельної ділянки, обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки, інші права та обовязки сторін, ризик випадкового знищення або пошкодження обєкта оренди чи його частини, страхування обєкта оренди, зміни до умов договору і припинення його дії, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору, прикінцеві положення.

Крім того, в договорі також зазначено, що він підлягає реєстрації в місцевому органі державної реєстрації.

27 грудня 2007 року Чернівецькою регіональною філією ДП «Центр ДЗК» проведено державну реєстрацію договору оренди землі від 01 листопада 2007 року №18. Договір зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок №4АА000899, про що вчинено запис за №50.

Вважаючи вказану реєстрацію протиправною, ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час реєстрації було порушено норми чинного на той момент законодавства України, оскільки не було з'ясовано чи містить даний договір усі істотні умови, які передбачені законом для такого виду договорів, внаслідок чого було протиправно його зареєстровано. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що проведену реєстрацію необхідно скасувати. Однак, суд відмовив у позовній вимозі щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень внести запис до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації землі, посилаючись при цьому на те, що такі дії призведуть до втручання суду в дискреційні повноваження органу державної влади.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Згідно з частиною другою статті 126 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

В силу вимог статті 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив, що на момент укладання договору оренди землі від 01 листопада 2007 року №18, право оренди земельної ділянки виникало з дня державної реєстрації цього договору, яка є обовязковою.

Статтею 20 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Так, пунктом 1 наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 23 травня 2003 року №135 «Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру та удосконалення структури державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 травня 2003 року за №408/7729 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що реєстрацію земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди землі здійснює державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» (далі - Центр ДЗК).

Пунктами 2 та 3 зазначеного наказу доручено Центру ДЗК створення та ведення автоматизованої системи державного земельного кадастру та Державного реєстру прав на землю та нерухоме майно. Встановлено, що з 1 липня 2003 року Центр ДЗК на засадах самоокупності і платній основі здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, прав на них і переходу прав (трансакцій), надає фізичним та юридичним особам ефективні послуги у сфері використання даних державного земельного кадастру і державного реєстру земель.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин повноваження щодо проведення державної реєстрації договорів оренди землі покладались на ДП «Центр ДЗК» (його філії та відділення на місцях). Зазначене не заперечувалось особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, саме відповідний регіональний орган Державного підприємства "Центр ДЗК" здійснював реєстрацію договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю;, умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Разом з тим, перевіривши договір оренди земельної ділянки № 18 від 01 листопада 2007 року, колегія суддів встановила, що у ньому відсутня така істотна умова договору, як "умови збереження стану об'єкта оренди".

Згідно з частиною другою статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11,17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відсутність у договорі оренди землі однієї з передбачених законом істотних умов договору, а саме - «умови збереження стану об'єкта оренди», була підставою для відмови у державній реєстрації зазначеного договору.

Таким чином, орган державної реєстрації повинен був перевірити даний договір на його відповідність вимогам чинного на той момент законодавства України та у випадку невідповідності - діяти в порядку, передбаченому законом.

Отже, при вчиненні оскаржуваної дії відповідач діяв всупереч встановленим вимогам закону, а тому державна реєстрація договору оренди землі від 01 листопада 2007 року №18 є протиправною та підлягає скасуванню, що правильно встановив суд першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції критично оцінює їх в тій частині, що на момент укладення договору передбачалась можливість відмови у державній реєстрацій прав, а не обовязок відповідного державного органу. Такі доводи спростовуються наведеними вище положеннями, відповідно до яких відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов є безумовною підставою для відмови у державній реєстрації такого договору. Посилання ТОВ «Мрія Буковина» на те, що недійсність договору оренди землі від 01 листопада 2007 року №18 прямо не встановлена законом та відсутнє рішення суду про визнання його недійсним суд також оцінює критично, оскільки вони не мають значення для правильного вирішення даного спору, предметом якого є перевірка на відповідність вимогам закону дій субєкта владних повноважень при вчиненні реєстраційної дії.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною державну реєстрацію та скасування державної реєстрації договору оренди землі від 01 листопада 2007 року №18, зареєстрованого у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок №4АА000899, про що вчинено запис за №50, проведену Чернівецькою регіональною філією ДП «Центр ДЗК».

Крім того, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про зобовязання реєстраційну службу Заставнівського районного управління юстиції Чернівецької області внести запис до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації договору оренди землі від 01 листопада 2007 року №18, виходячи з наступного.

Статтею 126 Земельного кодексу України (в чинній редакції) визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме !майно та їх обтяжень» передбачено внесення записів до Державного реєстру прав, змін до ішх та їх скасування.

Згідно з частиною другою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Таким чином, державний реєстратор на підставі поданої заяви та доданих до неї документів самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і щодо внесення відповідного запису, у тому числі і запису про скасування державної реєстрації прав, до Державного реєстру прав.

Варто зазначити, що така дія не потребує додаткового зобов'язання суб'єкта владних повноважень її вчинити. Суд не може підміняти інший орган державної влади та брати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України суд уповноважено давати правову оцінку обставинам під час розгляду та вирішення конкретної справи.

Вимога про зобов'язання субєкта владних повноважень внести запис до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації договору оренди землі є безпідставною, оскільки призведе до того, що суд в даному випадку втрутиться в його дискреційні повноваження, що суперечить вимогам чинного законодавства України. Крім того, вказана позовна вимога є передчасною, оскільки право позивача в цій частині ще не порушено, а тому задоволенню не підлягає.

Крім того, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про залишення позову без розгляду, оскільки вони є необґрунтованими та спростовуються матеріалами адміністративної справи.

З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Буковина" залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 08 червня 2016 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4