Справа № 826/24542/15
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Бужак Н.П. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., представника позивача Назимко О.М., представника відповідача Корчука Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ікомнет» до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2016 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем проведено перевірку ТОВ «Ікомнет», за результатами якої 21.09.2015 складено акт №844/26-54-22-02/37423041 «Про результати документальної виїзної позапланової перевірки з питання дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Лайк Трест» та ТОВ «Нью Девелопмент Лімітед ЛОУ» за період з 01.06.2012 по 30.04.2014.

Відповідно до висновків вказаного акту перевірки, за позивачем встановлено порушення:

- п. 138.2 статті 138, п.п. 139.1.9 статті 139 Податкового кодексу України (далі - ПК), у результаті чого занижено податок на прибуток на суму 525 172 грн, в тому числі за І півріччя 2012 року - 77 422 грн, за 4 квартал 2012 року - 71 402 грн, за 2013 рік - 375 550 грн та за 2014 рік - 798 грн;

- п. 185.1 статті 185, п. 186.1 статті 186, п. 188.1 статті 188, п. 198.3, 198.6 статті 198 ПК в результаті чого занижено ПДВ на суму 537 942 грн, в тому числі за липень 2012 року - 23 223 грн, серпень 2012 року - 11 703 грн, вересень 2012 року - 38 810 грн, жовтень 2012 року - 16 122 грн, листопад 2012 року - 40 178 грн, грудень 2012 року - 11 703 грн, січень 2013 року - 28 742 грн, лютий 2013 року - 20 471 грн, березень 2013 року - 35 480 грн, квітень 2013 року - 29 235 грн, травень 2013 року - 45 683 грн, червень 2013 року - 16 612 грн, липень 2013 року - 40 542 грн, серпень 2013 року - 56 220 грн, вересень 2013 року - 29 943 грн, жовтень 2013 року - 23 595 грн, листопад 2013 року - 41 362 грн, грудень 2013 року - 27 431 грн, січень 2014 року - 887 грн.

На підставі висновків акту перевірки, відповідачем 19.10.2015 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на суму 754 524,00 грн, у тому числі основний платіж - 503 016 грн та штрафні санкції - 251 508 грн;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 787 758,00 грн, у тому числі основний платіж - 525 172 грн та штрафні санкції - 262 586 грн.

Не погоджуючись з такими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з висновку про реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Лайк Трест» та ТОВ «Нью Девелопмент Лімітед ЛОУ» та зазначив, що позивачем надано первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю його контрагента, які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення - придбання товарів для здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку, - висновки відповідача про безтоварність господарських операцій, вчинених за участю його контрагентів з мотивів не спрямованості правочину на реальне настання наслідків, є надуманими та такими, що ґрунтуються на припущеннях.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

За змістом пункту 44.1 статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Витрати для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями п. 198.2 ПК передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із п. 201.10 ст. 201 ПК податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.6 ст. 201 ПК встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Отже, податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Відповідно до п. 198.6 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та валових витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

Податковим органом під час проведення перевірки була встановлена відсутність реального характеру господарських операцій позивача з ТОВ «Лайк Трест» та ТОВ «Нью Девелопмент Лімітед ЛОУ», що і стало підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем (Замовник) та ТОВ «Нью Девелопмент Лімітед ЛОУ» (Виконавець) було укладено ряд договорів: №1206-1 від 12.06.2012; №0207-1 від 02.07.2012; №1607-1 від 16.07.2012; №0108-1 від 01.08.2012; №0309-1 від 03.09.2012; №0409-1 від 04.09.2012; №0110-1 від 01.10.2012; №2210-1 від 22.10.2012; №0111 -1 від 01.11.2012; №0711-1 від 07.11.2012; №0312-1 від 03.12.2012; №0201-1 від 02.01.2013; №1401-1 від 14.01.2013; №0102-1 від 01.02.2013; №0402-3 від 04.02.2013 за якими Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання з надання послуг щодо обслуговування комп'ютерного обладнання, комп'ютерних мереж та програмного забезпечення (налаштування, оновлення, діагностика, адміністрування тощо), порізки металопрокату, поставки товарів (арматура, цвяхи, листи, болти, лампи, монітори, системні блоки, картриджи, плити, бітум, мастика тощо).

На виконання умов вказаних договорів ТОВ «Нью Девелопмент Лімітед ЛОУ» були виписані акти надання послуг (поставки поварів), видаткові та податкові накладні всього на суму ПДВ 190 950,48 грн, яка була включена позивачем до складу податкового кредиту.

Крім того, між позивачем (Замовник) та ТОВ «Лайк Трест» (Виконавець) укладено ряд договорів: №0503-2 від 05.03.2013; №0503-1 від 05.03.2013; №1103-1 від 11.03.2013; №2003-1 від 20.03.2013; №0104-1 від 01.04.2013; №0204-1 від 02.04.2013; №2204-1 від 22.04.2013; №0305-1 від 03.05.2013; №1305-1 від 13.05.2013; №0306-1 від 03.06.2013; №1906-1 від 19.06.2013; №2106-1 від 21.06.2013; №0107-1 від 01.07.2013; №0307-1 від 03.07.2013; №2607-1 від 26.07.2013; №0108-1 від 01.08.2013; №0209-1 від 02.09.2013; №1209-1 від 12.09.2013; №0110-1 від 01.10.2013; №0310-1 від 03.10.2013; №1309-1 від 13.09.2013; №0111 -1 від 01.11.2013; №0411-1 від 04.11.2013; №0212-1 від 02.12.2013; №0312-2 від 03.12.2013; №0512-1 від 05.12.2013; №1701-1-14 від 17.04.2014, відповідно до умов яких, Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання з надання послуг щодо обслуговування комп'ютерного обладнання, комп'ютерних мереж та програмного забезпечення (налаштування, оновлення, діагностика, адміністрування тощо) порізки металопрокату, поставки товарів (коронки, труби, цемент лампи, ізоляційні стрічки, бітум, катати, листи, швелери, ноутбук тощо)

На виконання умов вказаних договорів ТОВ «Лайк Трест» були виписані акти надання послуг, видаткові та податкові накладні всього на суму ПДВ 1 011 767,05 грн., яка була включена позивачем до складу податкового кредиту.

ТОВ «Лайк Трест» було укладено договір з ТОВ «Радікал Пост» про відступлення права вимоги №0704-14-01 від 07.04.2014, відповідно до якого Первісний кредитор (ТОВ «Лайк Трест») передає, а Новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить Первісному кредитору, і стає кредитором за Договором №2003-1 від 20.03.2013, укладеним між Первісним кредитором та ТОВ «Ікомнет».

Разом з цим, з наявних в матеріалах справи документів неможливо прослідкувати якими саме особами, в якому обсязі та на якому об'єкті (приміщенні, комп'ютерному обладнанні тощо) контрагентами надавалися послуги (у тому числі щодо порізки металопрокату, технічного обслуговування комп'ютерних систем, оновлення програмного забезпечення, налаштування міжмережевого екрану, маршрутизації між мережами та налаштування міжмережевих прав, налаштування системи зберігання даних з программного комплексу «Фінансова колекція» в програмний комплекс 1С тощо). Також відсутні документи, які б підтверджували транспортування придбаного у контрагентів товару та інших товаро-матеріальних цінностей, їх руху, списання та використання на кожному етапі господарської операції. Відсутні також довіреності осіб, відповідальних за прийом/видачу таких товарів.

Доводи представника позивача у письмових поясненнях про те, що відсутність товаро-транспортних накладних та маршрутних листів зумовлена відсутністю укладеного договору перевезення, колегія суддів апеляційного суду відхиляє, так як наявність товаро-транспортної документації не ставиться у залежність від укладеного договору перевезення.

Варто зауважити, що вага товару й порізаного металопрокату за спірними договорами, згідно наявних у справі первинних документів, визначається десятками тонн. Відсутність підтвердження можливості та факту транспортування такої великої кількості продукції, а також її подальшого зберігання, беззаперечно ставить під сумнів взагалі технічну можливість здійснення таких господарських операцій. Позивачем не було надано до суду доказів наявності відповідних вантажних транспортних засобів у власному користуванні чи у користуванні контрагентів, які б змогли перевозити такий об'єм продукції.

Матеріали справи не містять доказів передачі позивачем металопрокату для його порізки, так само як і не можливо встановити який саме металопрокат і в якому обсязі (первинні документи містять лише загальний тоннаж) був порізаний контрагентами за відповідними договорами. Твердження представника позивача, висловлене в судовому засіданні апеляційного суду 08.06.2016, про те, що матеріали для порізки належали контрагентам, спростовується договорами порізки металопрокату та відповідними додатками до них, де зазначено, що товар належить саме замовнику, тобто позивачу (т. 2 а.с. 144,178, 226 та ін.). Матеріали справи не містять технічного завдання, креслення чи іншого документу, який би дав змогу виконавцю за вказаними договорами зрозуміти яким чином металопрокат необхідно обробити (розмір, кут порізки, площа тощо). Також варто звернути увагу на те, що не є можливим встановити факт обробки саме того товару (металопрокату), який було придбано у спірних контрагентів за договорами поставки (т. 2 а.с. 33, 66-104 та ін.), так як у суду відсутні підстави вважати, що купуючи товар за договором поставки, його було оброблено за відповідними договором порізки.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на сумнівну «ділову мету» укладення спірних договорів. Так, як стверджує позивач, необхідність залучення контрагентів для виконання вищенаведених операцій було зумовлено необхідністю виконання зобов'язань за договорами з ПАТ «Київметробуд». Однак, порівнявши вартість відповідних послуг та товарів, які замовлялися ПАТ «Київметробуд» у позивача з аналогічними товарами/послугами, які замовлялися позивачем у ТОВ «Лайк Трест» та ТОВ «Нью Девелопмент Лімітед ЛОУ» апеляційним судом встановлено їх значне завищення, що фактично свідчить про збиткову діяльність позивача у зв'язку з укладенням спірних договорів.

Для прикладу: вартість «антивірусної діагностики, видалення вірусів» за договорами з ПАТ «Київметробуд» становить 250 грн (т. 3 а.с. 84, 87, 90 та ін.), а вартість аналогічної послуги за спірними договорами становить 2 406,67 грн (т. 1 а.с. 180, 212 та ін.); вартість «ізоляційної стрічки ПВХ» за договором з ПАТ «Київметробуд» становить 52,79 за одиницю (т. 3 а.с. 216), водночас за договором з ТОВ «Нью Девелопмент Лімітед ЛОУ» - 65 грн за одиницю (т. 1 а.с. 189) тощо.

З наведеного вбачається, що замовляючи у ТОВ «Лайк Трест» та ТОВ «Нью Девелопмент Лімітед ЛОУ» товари та послуги, позивач перепродавав їх ПАТ «Київметробуд» за меншою ціною, що безумовно свідчить про відсутність у таких операціях ділової мети на отримання прибутку.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що всі договори та первинні документи ТОВ «Лайк Трест» підписані від імені ОСОБА_2.

Разом з цим, матеріали справи містять протокол допиту засновника та директора ТОВ «Лайк Трест» ОСОБА_2. від 20 квітня 2015 року, допитаного в якості свідка в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000100, який повідомив, що відношення до реєстрації та господарської діяльності вказаного підприємства не має.

Верховний Суд України у постанові від 05 березня 2012 року по справі № 21-421а11 зазначив, що податкові накладні, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності товариств, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Підсумовуючи викладені обставини у своїй сукупності, колегія суддів апеляційного суду вважає, що господарські операції позивача з ТОВ «Лайк Трест» та ТОВ «Нью Девелопмент Лімітед ЛОУ» за спірними договорами оформлені лише документально та не мали на меті настання реальних правових наслідків, про що свідчить відсутність необхідних документів для підтвердження їх реальності (щодо обсягу, об'єкту та осіб, які надавали послуги, транспортування придбаного у контрагентів товару, довіреностей осіб, відповідальних за прийом/видачу товару, обсягів та факту передачі металопрокату для подальшої порізки тощо), заперечення посадовою особою ТОВ «Лайк Трест» здійснення нею господарської діяльності, відсутність ділової мети.

Апеляційний суд відхиляє посилання позивача на журнал реєстрації довіреностей, копія якого була надана до апеляційного суду у судовому засіданні 08.06.2016, так як з невідомих причин, його не було надано ні під час проведення податкової перевірки, ні у ході вирішення справи у суді першої інстанції. Крім того, наявність цього журналу не спростовує викладених вище обставин щодо безтоварності спірних господарських операцій.

Колегія суддів звертає увагу на те, що, дійсно, підставою для формування податкового обліку є виключно первинні документи. Разом з тим, право на формування відповідних сум податкового кредиту та витрат виникає лише у випадку реального виконання господарських операцій, що може бути підтверджене, зокрема, доказами вчинення певних дій у ході виконання зобов'язання. Якщо у ході судового засідання буде встановлено, що господарські операції між підприємствами не мали місце та оформлені лише документально, це може слугувати підставою для висновку про те, що ці підприємства свідомо беруть участь у діях, спрямованих на шахрайське ухилення від сплати податків.

Така позиція узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, що викладена в п. 32 рішення про справі «Булвес АД» проти Болгарії», в якому ЄСПЛ погоджується з рішенням Суду ЄС в аналогічному Рішенні від 6 липня 2006 р. у об'єднаних справах C-439/04 і C-440/04 Аксель Кіттель проти Уряду Бельгії (C-439/04) і Уряд Бельгії проти Реколта Рісайклінг СПРЛ (C-440/04): « (…) коли на основі об'єктивних факторів було встановлено, що товар поставляється особі зі статусом платника податків, яка знала чи повинна була знати про те, що купуючи товар, вона приймає участь в операції, пов'язаній з обманним уникненням сплати ПДВ, національний суд відмовляє такій особі у податковому кредиті».

Практика Європейського суду з прав людини говорить про те, що у випадку зловживання з боку певної фізичної або юридичної особи, вони (Держави-члени Конвенції) можуть вжити відповідних заходів з метою запобігти, зупинити або покарати за такі зловживання. Таким чином позбавлення особи права на податковий кредит у зв'язку з виявленими зловживаннями зі сплати податків є можливим та відповідає практиці ЕСПЛ.

З огляду на викладене, відповідачем правомірно позбавлено позивача права на формування податкового кредиту та витрат, оскільки є підстави вважати, що підприємства свідомо беруть участь у діях, спрямованих на шахрайське ухилення від сплати податків.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав на задоволення позовних вимог необґрунтованими.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, встановивши, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини в справі, порушено норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2016 року та відмовити у задоволенні позову.

Апеляційний суд також вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до ст. 94 КАС якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Тобто, із зазначеної норми слідує, що суб'єкту владних повноважень, на користь якого ухвалено рішення, підлягають сплаті лише два види витрат, пов'язаних з розглядом справи: витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Такі обмеження у можливостях суб'єктів владних повноважень свідчать про загальну спрямованість адміністративного судочинства на захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у спірних правовідносинах із владою. Такий вид судових витрат, як судовий збір, відповідачу поверненню не підлягає.

Аналогічну позицію було висловлено Вищим адміністративним судом України (ухвала від 22.04.2010 по справі № К-15271/09).

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС, суд

ПОСТАВНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Н.П. Бужак

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 09.06.2016.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Бужак Н.П.

Сорочко Є.О.