Справа № 809/250/16
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року Справа № 876/3159/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та Бруновської Н.В.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.04.2016р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-

В С Т А Н О В И Л А:

09.03.2016р. позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 23153871 від 25.07.2015р. відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. щодо здійснення 25.07.2015р. державної реєстрації права власності (номер запису про право власності 10555532) квартири, об'єкту житлової нерухомості, за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 80,4 кв.м, житловою площею 47,2 кв.м, за третьою особою Товариством з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Кей-Колект» (а.с.4-6).

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.04.2016р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 23153871 від 25.07.2015р. відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. щодо здійснення 25.07.2015р. державної реєстрації права власності (номер запису про право власності 10555532) квартири, об'єкту житлової нерухомості, за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 80,4 кв.м, житловою площею 47,2 кв.м, за третьою особою ТзОВ «Кей-Колект» (а.с.133-138).

Не погодившись із винесеним судовим рішення, його оскаржила третя особа ТзОВ «Кей-Колект», яка покликаючись на порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду скасувати і залишити позовну заяву без розгляду (а.с.144 і на звороті).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що 28.03.2016р. на адресу апелянта надійшли ухвала суду і повістка, згідно яких останній був залучений третьою особою по справі та викликався до суду на 01.04.2016р. Разом з тим, судом не було скеровано копії позовної заяви з додатками до неї, що унеможливило вивчення заявлених позовних вимог, надання заперечень та прибуття до суду. За таких обставин апелянтом було скеровано 31.03.2016р. клопотання про відкладення розгляду справи і надання копії позовної заяви з додатками для підготовки відповідних заперечень.

Однак, вказане клопотання відхилено судом, через що останнім порушені як норми процесуального права, так і не дотримані основні принципи адміністративного судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, на підставі договорів міни від 25.10.2002р. та 26.09.2006р. позивач набув право власності на квартиру № 3 з коморою в підвалі та 8/100 ідеальних часток квартири АДРЕСА_2 (а.с.7-9).

Відповідно до свідоцтв про право власності від 17.09.2007р. та від 10.01.2009р. наведені житлові приміщення в цілому площею 106,45 кв.м. були змінені на нежитлове приміщення, власником якого є ОСОБА_4 (а.с.10-11).

14.03.2006р. між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір № 82/493-06 про надання кредиту в сумі 39600 доларів США (а.с.22-25).

На забезпечення виконання основного зобов'язання за вказаним договором між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки від 15.03.2006р., відповідно до умов якого іпотекодавець (позивач) передає в іпотеку іпотекодержателю (АКІБ «УкрСиббанк») належне йому на праві власності майно - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 80,4 кв.м., житлова площа 47,2 кв.м. та комору в підвалі площею 21,15 кв.м. (а.с.20-21).

Заборона відчуження зазначеної в договорі квартири зареєстрована в реєстрі для реєстрації заборон приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучаком Н.В. за № 623.

Відповідно до договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 12.12.2011р. ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник АКІБ «УкрСиббанк») та ТзОВ «Кей-Колект» домовились про відступлення первісним іпотекодержателем - ПАТ «УкрСиббанк» новому іпотекодержателю - ТзОВ «Кей-Колект» прав за іпотечним договором від 15.03.2006р., укладеним між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» (а.с.15-19).

25.07.2015р. уповноважена особа ТзОВ «Кей-Колект» звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. із заявою про реєстрацію за ТзОВ «Кей-Колект» права власності на квартиру АДРЕСА_1. За результатами розгляду цієї заяви і на підставі поданих документів відповідач прийняв рішення № 23153871 від 25.07.2015р. про державну реєстрацію права приватної власності на майно - квартиру АДРЕСА_1 (а.с.88-128).

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції вірно виходив з того, що правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначаються Законом України № 1952-IV від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до вказаного Закону:

ч.1 ст.2 - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

ч.4 ст.9 - державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

абз.2 ч.1 ст.9 - у випадку, передбаченому вказаним Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

ч.7 ст.16 - державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених вказаним Законом.

ч.1 ст.19 - державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог вказаного Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Порядок взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб затверджений наказом Міністерства юстиції України № 607/5 від 02.04.2013р. (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.2 названого Порядку державна реєстрація речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених у пункті 1 вказаного наказу, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Мінюсту відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868.

Відповідно до абз.7 п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затв. постановою КМ України № 868 від 17.10.2013р. (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В силу вимог абз.2 п.9 ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім випадків, передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Таким чином, чинне на час виникнення спірних відносин законодавство наділяло нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора щодо прав на нерухоме майно, виключно у разі, якщо такі права виникають у результаті вчинення нотаріальних дій з таким майном.

Перелік нотаріальних дій, що вчиняє нотаріус, визначається ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат». Разом з тим, жодної нотаріальної дії, передбаченої вищевказаною нормою, з приводу набуття права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації, відповідачем, як спеціальним суб'єктом державної реєстрації, не вчинялось.

Згідно з п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затв. постановою КМ України № 868 від 17.10.2013р. (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Під час судового розгляду з'ясовано, що у матеріалах реєстраційної справи є відсутніми докази направлення письмової вимоги позивачу про усунення недоліків.

На підставі наведеного, третьою особою іпотекодержателем ТзОВ «Кей-Колект» не дотримані вимоги ст.35 Закону України «Про іпотеку» в частині надсилання іпотекодавцю (позивачу ОСОБА_2) письмової вимоги про усунення порушення, які подаються держаному реєстратору відповідно до п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затв. постановою КМ України № 868 від 17.10.2013р. (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч.3 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Таким чином, для набуття іпотекодержателем права власності на іпотечне майно необхідно провести оцінку предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності щодо визначення вартості майна на момент його набуття.

Такої оцінки об'єкта житлової нерухомості ТзОВ «Кей-Колект» в порушення вимог чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не проведено.

Відповідно до п.1 наказу Міністерства юстиції України № 607/5 від 02.04.2013р. «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» у разі подання до територіальних органів Мінюсту, посадовим особам органів місцевого самоврядування, адміністраторам центрів надання адміністративних послуг, нотаріусам заяв щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, що виникають на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до додатка до вказаного наказу.

Оскаржене рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, винесене за результатами розгляду заяви ТзОВ «Кей-Колект» щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, виникло на підставі іпотечного договору, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

З врахуванням наведеного, під час прийняття оскарженого рішення відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки прийняття рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які виникли на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, належить до виключної компетенції державних реєстраторів прав на нерухоме майно Укрдержреєстру, а не до повноважень нотаріусів.

Крім того, відповідно до ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Таким чином, твердження позивача про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» слід вважати обгрунтованими, оскільки відповідно до п.1.2.1 договору від 15.03.2006р. дане нерухоме майно є предметом іпотеки за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 23153871 від 25.07.2015р. на майно - квартиру АДРЕСА_1, є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою суду від 23.03.2016р. залучено ТзОВ «Кей-Колект» до участі в справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору (а.с.69-70).

Вказана ухвала була скерована судом на адресу третьої особи згідно супровідного листа від 23.03.2016р. (а.с.73) та разом з судовою повісткою були вручені адресату 28.03.2016р., що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.81).

Наступне судове засідання було призначено судом на 01.04.2016р., а тому адресат своєчасно отримав виклик до суду.

31.03.2016р. на адресу суду поступило електронне повідомлення, в якому містилося клопотання ТзОВ «Кей-Колект» про відкладення розгляду справи (а.с.82-84). Наведене клопотання обґрунтоване тим, що позовна заява ОСОБА_2 до третьої особи не надходила, що позбавляє можливості вивчити позовні вимоги та їх обґрунтування, надати заперечення та прибути до суду.

Відмовляючи у задоволенні цього клопотання суд першої інстанції вірно керувався тим, що оскільки ТзОВ «Кей-Колект» залучено до участі в справі під час судового розгляду, тому в порядку ч.6 ст.107 КАС України копії позовної заяви з додатками не могли бути скеровані третій особі. Разом з тим, в силу ч.3 ст.49, ч.2 ст.54 КАС України третя особа вправі знайомитися з матеріалами справи; жодних причин, які б перешкоджали реалізації такого права, ТзОВ «Кей-Колект» не наведено.

Також розгляд справи у відсутності представників третьої особи не призвів до неправильного вирішення справи по суті; також остання не була позбавлена можливості під час апеляційного розгляду справи надати свої заперечення щодо заявлених позовних вимог, ознайомитися з матеріалами справи.

Згідно з п.4 ч.1 ст.202 КАС України порушення судом норм процесуального права можуть бути підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення лише у випадку, якщо вони призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що відповідно до ч.2 ст.200 КАС України законне, обгрунтоване та правильне по суті і справедливе рішення не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що розгляд справи за відсутності третьої особи, яка відповідно до приписів процесуального закону була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не призвів до неправильного вирішення справи, а відтак не може слугувати достатньою підставою для скасування судового рішення.

Отже, під час апеляційного розгляду справи третьою особою не представлено будь-яких доказів на спростування висновків суду першої інстанції по суті вирішення заявленого позову, а наведені порушення процесуального закону не знайшли свого об'єктивного підтвердження.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином, заявлений позов є обґрунтованим та підставним, а тому підлягає до задоволення з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.04.2016р. в адміністративній справі № 809/250/16 залишити без задоволення, а вказану постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: М.В.Костів

Н.В.Бруновська