Справа № 2а-6372/12/1370
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року м. Київ К/800/28667/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Мороза В.Ф.,

Чалого С.Я.,

при секретарі Кальненко О.І.,

за участю представника Генеральної прокуратури України - Кузнєцової Ю.В., представника Приватного акціонерного товариства «Компанія Ензим» - Коваленко В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Компанія «Ензим» на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2015 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Компанія Ензим» до Державної екологічної інспекції в Львівській області, за участю прокурора м. Львова, про визнання нечинним та скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року Приватне акціонерне товариство «Компанія «Ензим» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду від з позовом до Державної екологічної інспекції в Львівській області, за участю прокурора м. Львова, про визнання нечинним та скасування рішення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23.11.2012 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Компанія Ензим» було задоволено. Визнано неправомірним та скасовано пункт 6 припису Державної екологічної інспекції у Львівській області від 14.06.2012 року № 737/03/04-813 щодо зобов'язання Приватного акціонерного товариства «Компанія Ензим» отримати спеціальний дозвіл на користування надрами.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2015 року апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції в Львівській області було задоволено. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.11.2012 року - скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Приватному акціонерному товариству «Компанія «Ензим» - відмовлено.

У касаційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Компанія «Ензим», не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на допущені судом порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2015 року та залишити в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.11.2012 року.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною екологічною інспекцією в Львівській області проведена планова перевірка дотримання Приватним акціонерним товариством «Компанія Ензим» вимог природоохоронного законодавства. За результатами перевірки складено акт від 18.05.2012 року № 737/03/04, в якому зафіксовано, що позивач, в порушення статей 16, 19, 21 Кодексу України про надра у період з 08.08.2011 року по 31.05.2012 року здійснено самовільне видобування підземних вод на виробничі потреби без спеціального дозволу на користування надрами.

Державною екологічною інспекцією в Львівській області 14.06.2012 року Приватному акціонерному товариству «Компанія Ензим» видано припис № 737/03/04-813, пунктом 6 якого приписано отримати спеціальний дозвіл на користування надрами в строк до 14.12.2012 року.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Згідно із статтею 1 Водного кодексу України,

водокористування - використання вод (водних об'єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об'єктів);

водний об'єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, річка, озеро, водосховище, ставок, канал, водоносний горизонт);

водні ресурси - обсяги поверхневих, підземних і морських вод відповідної території.

Статтею 46 Водного кодексу України передбачено, що водокористування може бути двох видів - загальне або спеціальне.

Згідно із частинами 1, 2 статті 48 Водного кодексу України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Як встановлено частиною 1 статті 49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

Пунктом 9 статті 44 Водного кодексу України передбачений як обов'язок водокористувача здійснення спеціального водокористування лише за наявності дозволу

Відповідно до статті 1 Кодексу України про надра, надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.

Статтею 16 Кодексу України про надра встановлено, що спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, або Радою міністрів Автономної Республіки Крим щодо розробки родовищ корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим. Порядок проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порядок їх надання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із статтею 19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу. При укладенні угод про розподіл продукції надра надаються в користування на підставі угоди про розподіл продукції з оформленням спеціального дозволу на користування надрами та акта про надання гірничого відводу. Користування надрами здійснюється без надання гірничого відводу чи спеціального дозволу у випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 21 Кодексу України про надра передбачено, що надання надр у користування для видобування прісних підземних вод і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, що видаються після попереднього погодження з органами Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, Державного комітету України по нагляду за охороною праці та Міністерства охорони здоров'я України на місцях.

Таким чином, спеціальне використання надр на праві надрокористування, відповідно до статтей 16, 19, 21 Кодексу України про надра, передбачає отримання спеціального дозволу (ліцензії) на використання надр.

Відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 року № 827, прісні підземні води є корисними копалинами загальнодержавного значення.

Спеціальне використання прісних підземних вод включає в себе як використання водних ресурсів (підземних вод відповідної території) так і надр (мінеральної сировини).

Спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Згідно із частиною 1 статті 23 Кодексу України про надра, землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 м3 на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Таким чином, Кодексом України про надра встановлено обмеження для реалізації цього права виходячи з мети видобування - для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання.

З системного аналізу приписів глави 11 (спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), глави 13 (особливості спеціального водокористування та користування водними об'єктами для потреб галузей економіки) Водного кодексу України та приписів глави 2 (надання надр у користування), глави 4 (плата за користування надрами) Кодексу України про надра вбачається, що господарсько-побутові потреби віднесено до потреб населення, а виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями «водокористування для потреб галузей економіки» та «промислові потреби».

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 01.04.2015 року № 3-32гс15, від 23.06.2015 року у справі № 21-431а14 та від 13.10.2015 року у справа № 21-2828а15.

Відповідно до статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як встановлено судом, Приватне акціонерне товариство «Компанія «Ензим» має дозволи на спеціальне водокористування від 28.02.2011 року № Укр-58-11/Льв та від 21.06.2012 року № Укр-58-12/Льв, видані Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища Львівської області з терміном дії до 01.12.2013 року. Відповідно до зазначених дозволів, метою водокористування є забезпечення виробничих потреб; з міськводопроводу - для госппитних потреб.

Продуктивність свердловин ПАТ становить 2637 м3 води на добу.

Згідно із довідкою Приватного акціонерного товариства «Компанія «Ензим» від 05.06.2012 року № 1454-01, на виробничі потреби з 08.08.2011 року по 31.12.2011 видобуто року 283769 м3 води, а з 01.01.2012 року по 31.05.2012 року видобуто 270379 м3 води, тобто продуктивність водозабору підприємства на добу становить більше ніж 300 м3/добу.

Вищенаведене свідчить про те, що позивач здійснював використання води не тільки для власних господарсько-побутових потреб, а й для виробничих, тому наявність спеціального дозволу на користування надрами є обов'язкова, оскільки, з огляду на вищенаведене, видобувати підземні води без отримання спеціального дозволу на користування надрами при використанні підземних вод за умови не перевищення продуктивності забору води в обсязі 300 м3 мають право суб'єкти господарювання тільки для власних господарсько-побутових потреб.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанцій є законними і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанцій порушень норм матеріального чи процесуального права, при вирішенні цієї справи, не допущено, правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Компанія «Ензим» - залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2015 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Компанія Ензим» до Державної екологічної інспекції в Львівській області, за участю прокурора м. Львова, про визнання нечинним та скасування рішення - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

В.Ф. Мороз

С.Я. Чалий