Справа № 812/281/16
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смішлива Т.В.
Суддя-доповідач - Гаврищук Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року справа №812/281/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сухарька М.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року у справі №812/281/16 (головуючий І інстанції Смішлива Т.В.) за позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області про стягнення щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу за березень 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області про зобов'язання нарахувати та виплатити щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу за березень 2016 року.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року у задоволені позову відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Позивач зазначив, що встановлення обмежень на отримання доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя, є неприпустимим, оскільки звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, а, відповідно, матеріальне та соціальне забезпечення. На неможливість звуження змісту та обсягу гарантій незалежності суддів, відповідно, матеріального та соціального забезпечення неодноразово у своїх рішеннях вказував Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 14.12.2011 № 18-рп/2011. Позивач вважає, що суд першої інстанції мав відновити порушене право судді на щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу за березень 2016 року, не чекаючи на те, щоб норма Закону, яка явно порушує конституційні права, була визнана неконституційною, була б скасована чи змінена, застосувавши принцип верховенства права, а не принцип верховенства закону, який в даному випадку ґрунтується на нормі, яка суперечить Конституції України та порушує право як судді на належний рівень матеріального забезпечення.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомленні належним чином, а тому згідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справу було розглянуто в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що Указом Президента Українивід 27.06.2013р. № 352/2013 "Про призначення суддів" позивача призначено на посаду судді Рубіжанського міського суду Луганської області строком на п'ять років.

Наказом голови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 березня 2010 року № 13/к позивача допущено до виконання обов'язків судді цього суду та встановлено, що стаж роботи для виплати щомісячної надбавки за вислугу років станом на 09.03.2010 складає 6 років 11 місяців та 10 днів.

Наказом голови Сєвєродонецького міського суду Луганської областівід 03.01.2012 № 8/к позивачу встановлено доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків від посадового окладу при стажі роботи станом на 03.01.2012 - 8 років 9 місяців 1 день.

Наказом голови Сєвєродонецького міського суду Луганської областівід 02.04.2013 № 9/к позивачу встановлено доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу при стажі роботи станом на 02.04.2013 р. - 10 років.

Після закінчення строку перебування на посаді судді, Вища кваліфікаційна комісія суддів України 13.03.2015р. надала рекомендацію для обрання позивача на посаду судді безстроково. Питання щодо прийняття Верховною Радою України рішення про обрання позивача на посаду судді безстроково не було вирішено.

Згідно копії розрахункового листа за березень 2016 року позивачу протягом березня 2016 року доплата за вислугу років нарахована у розмірі 30% посадового окладу, що складає 4134,00 грн. Разом з тим, виплату цієї доплати не здійснено через перерахунок нарахувань.

Наведені обставини сторонами не оспорюються. Спірним у даній справі є питання обмеження прав позивача на отримання доплати за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу, яку він отримував до набуття чинності Законом Українивід 12.02.2015 № 192-УІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд».

На момент призначення позивача на посаду та складання присяги судді, діяли положення частини 5 статті 129 Закону України від 07.07.2010 N 2453-УІ "Про судоустрій і статус суддів", які передбачали, що суддям, виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

З 28.03.2015 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015р. №192-VIII (надалі Закон №192-VIII), яким Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладено у новій редакції, частиною 1 статті 133 якого визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За приписами ч.2 цієї статті суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з абзацом першим частини 5 статті 133 Закону № 192-VIII, суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Частиною 10 ст. 133 Закону № 192-VIII встановлено, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Наведені положення не визнані неконституційними в установленому порядку.

Прикінцеві та перехідні положення Закону № 192-VIII не містять застережень стосовно збереження за суддями, які були призначені чи обрані на посаду судді до набрання чинності цим законом, та не здійснюють правосуддя, права на отримання щомісячної доплати за вислугу років відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності Законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Посилання позивача на невідповідність положень ч. 10 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», положенням статей 8, 22, 55, 58 Конституції України, колегією суддів не прийнято до уваги оскільки спірною нормою було вирішено питання щодо виплати винагороди суддям, які не здійснюють правосуддя.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року у справі №812/281/16 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року у справі №812/281/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Гаврищук Т.Г.

Судді: Блохін А.А.

Сухарьок М.Г.