Справа № 820/2691/16
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2016 р. № 820/2691/16

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Самойлової В.В.

суддів - Панченко О.В., Тітова О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України, Голови Державної екологічної інспекції України Заїка Андрія Миколайовича про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення коштів,-

встановив:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Державної екологічної інспекції України №172-о від 13.05.2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області з 13 травня 2016 року за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області;

- стягнути з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 13.05.2016 року по день поновлення на посаді;

- стягнути з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 50 000,00 грн. у якості компенсації моральної шкоди;

- рішення в частині поновлення на роботі і виплаті середнього заробітку за один місяць піддати негайному виконанню;

- покласти на службову особу, винну в незаконному звільненні, обов'язок покрити шкоду, заподіяну Державній екологічній інспекції України у зв'язку з оплатою ОСОБА_1 часу вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що оскаржуваний наказ голови Державної екологічної інспекції України Заїка А.М. про його звільнення з посади начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області від 13.05.2016 року №172-о винесений з грубим порушенням норм чинного законодавства України та у період його тимчасової непрацездатності, без дотримання визначеної Законом України «Про державну службу» процедури звільнення державного службовця та норм КЗпП України, у зв'язку з чим він підлягає скасуванню. Також позивач стверджує про наявність ознак службового підроблення документів, які слугували підставою його звільнення, а саме: змісту акту про відсутність на робочому місці від 21.01.2016 року. Неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральних страждань, оскільки у період часу, коли було встановлено факт прогулу він знаходився на лікарняному, а весь наступний час роботи з моменту отримання інформації та копій документів від Мінприроди України (04.05.2016 р.) - перебував у стресовому стані, постійній напруженості, пов'язаною з необхідністю з'ясування і вирішення питання щодо складання відносно нього акту про відсутність на робочому місці. Моральну шкоду позивач оцінює в 50 тис. грн. та просить про її відшкодування.

Представник позивача до суду надав заяву про вирішення справи в письмовому провадженні.

Відповідачі, що є суб"єктами владних повноважень, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, згідно до вимог ст. 35 КАСУ, в судове засідання не прибули з причин, які не можуть вважатися поважними, оскільки документального підтвердження не надано, як і не надано заперечень проти позову.

Згідно зі ст. 128 ч. 6 КАСУ маються підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі наказу ДЕІ України №42-о від 20.02.2013 року був призначений на посаду начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області (далі - ДЕІ у Полтавській області).

Перебуваючи з 13.05.2016 року на лікарняному, позивач дізнався про існування наказу ДЕІ України від 13.05.2016 р. №172-О «Про звільнення ОСОБА_1.», в якому зазначено про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника ДЕІ у Полтавській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області з 13 травня 2016 року за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, згідно п.4 ст.40 КЗпП України.

Підставою для видання такого наказу став акт про відсутність позивача на робочому місці від 21.01.2016 р., погодження Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.03.2016 р. №5/1-14/2429-16 та погодження Полтавської обласної державної адміністрації від 31.03.2016 р. №2336/01-27.

Надаючи правову оцінку дотримання визначеного законом порядку та підстав звільнення позивача, суд приходить до наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-8, відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до ст. 6 Закону №889-8, посади державної служби в державних органах поділяються на категорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень і необхідних для їх виконання кваліфікації та професійної компетентності державних службовців.

Встановлюються такі категорії посад державної служби: 2) категорія "Б" - посади: керівників структурних підрозділів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та інших державних органів, їх заступників, керівників територіальних органів цих державних органів та їх структурних підрозділів, їх заступників.

Таким чином, суд приходить до висновку, що посада позивача - начальник ДЕІ у Полтавській області - Головний державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області, Законом №889-8 відноситься до категорії «Б».

Згідно зі ст. 65 Закону №889-8, підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Згідно п. 12 ч. 2 ст. 65 цього Закону №889-8, дисциплінарним проступком є прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ст. 66 Закону №889-8, до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 6 частини другої статті 65 цього Закону, суб'єкт призначення або керівник державної служби може обмежитися зауваженням.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5 та 12 частини другої статті 65 цього Закону, суб'єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 2 та 8 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4 та 5 частини другої статті 65 цього Закону, суб'єкт призначення або керівник державної служби може попередити такого державного службовця про неповну службову відповідність.

Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Дисциплінарні стягнення, передбачені пунктами 2-4 частини першої цієї статті, накладаються виключно за пропозицією Комісії, поданням дисциплінарної комісії.

За кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 69 Закону №889-8, для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В", утворює керівник державної служби у кожному державному органі.

Як було встановлено при судовому розгляді, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення послугував акт про відсутність позивача на робочому місці від 21.01.2016 року, погодження Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.03.2016 року №5/1-14/2426-16, погодження Полтавської обласної державної адміністрації від 31.03.2016 року №2336/01-27, на що суд зазначає про наступне.

Так, відповідно до п. 22,п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни", судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

На підставі зазначеного вище, суд доходить думки, що відповідачем не дотримано порядку звільнення позивача, що є державним службовцем, як то передбачено положеннями Закону України "Про державну службу".

Надаючи правову оцінку обставинам щодо складання акту про відсутність позивача ОСОБА_1 на роботі 21.01.2016 року, суд виходить з наступного.

Зі змісту акту про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці від 21.01.2016 року, складеного комісією у складі ОСОБА_13 - завідувач сектору по роботі з персоналом ДЕІ України, ОСОБА_17. - головний спеціаліст з питань запобігання та виявлення корупції ДЕІ України, в присутності ОСОБА_15 - заступника начальника ДЕІ у Полтавській області, ОСОБА_14. - завідувача юридичного сектору - юрисконсульта ДЕІ у Полтавській області, ОСОБА_16. - завідувача сектору по роботі з персоналом ДЕІ у Полтавській області, громадянина ОСОБА_9, громадянина ОСОБА_10, вбачається, що акт складено про відсутність на робочому місці з невідомих причин начальника ДЕІ у Полтавській області ОСОБА_1 з 09:00 год. по 14:00 год.

Разом з тим, зі змісту особистих пояснень ОСОБА_14. - завідувача юридичного сектору - юрисконсульта ДЕІ у Полтавській області, складених на ім'я начальника ДЕІ у Полтавській області 04.05.2016 року, вбачається, що в другій половині дня зазначена особа була викликана ОСОБА_15. для підписання акту про відсутність керівника на робочому місці. Після підпису осіб вказаних у акті було зазначено, що керівник в телефонному режимі повідомив ОСОБА_11 що перебуває на лікарняному з 21.01.32016 року. Аналогічні пояснення було складено також ОСОБА_16. - завідувачем сектору по роботі з персоналом ДЕІ у Полтавській області, а також ОСОБА_11 - начальником відділу організаційно-аналітичного, документального, матеріально-технічного забезпечення і взаємодії з громадськістю та ЗМІ, у яких зазначені особи підтверджують, що після підписів осіб, які складали акт про відсутність позивача на робочому місці, містився запис про відсутність керівника на робочому місці з підстав перебування на лікарняному, про що він повідомив ОСОБА_11

Таким чином, зважаючи на наявність письмових пояснень осіб, що приймали участь у складанні акту про відсутність позивача на роботі на робочому місці 21.01.2016 року у період часу з 09:00 год. по 14:00 год., суд критично ставиться до змісту зазначеного акту та вважає, що він не є належним доказом відображення обставин, у підтвердження яких він був складений.

Поважність причин відсутності начальника ДЕІ у Полтавській області ОСОБА_1 на робочому місці, а також підтвердження змісту письмових пояснень осіб, що приймали участь у складанні акту і внесення до нього власноручних правок у вигляді зазначення про підстави відсутності керівника на роботі, свідчать інші матеріали справи, зокрема копія листка непрацездатності серії АГЦ №727408 від 21.01.2016 року, з якого вбачається, що у період часу з 21.01.2016 року по 06.02.2016 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному. Також згідно витягу з табелю обліку використання робочого часу працівників ДЕІ у Полтавській області за січень-лютий 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 з 21.01.2016 року по 17.02.2016 року включно перебував на лікарняному.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-8, відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до ст. 74 Закону №889-8, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ст. 75 Закону №889-8, перед накладенням дисциплінарного стягнення суб'єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.

Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.

Надаючи правову оцінку дотримання відповідачем вимог Закону в частині отримання письмових пояснень від позивача про причини його відсутності на робочому місці та інших визначених законом питань, суд виходить з наступного.

Листом Полтавської ОДА від 09.02.2016 р. №773/01-27 відповідачу ДЕІ України не було надано погодження на звільнення позивача ОСОБА_1 з посади начальника ДЕІ у Полтавській області та запропоновано надати докази, які з вірогідністю підтверджують відсутність вказаної особи на роботі більше трьох годин протягом робочого дня.

У власних поясненнях на ім'я голови Полтавської ОДА позивач ОСОБА_1 від 08.02.2016 року зазначив, що на протязі 2016 року його не ознайомлювали з будь-яким актом відсутності на робочому місці, не пропонувалось надати жодних пояснень з цього питання, як того передбачає ст. 149 КЗпП України та те, що з 21.01.2016 р. він перебуває на лікарняному.

Листом від 18.02.2016 р. №589/01-13/02-17 позивач звернувся до голови ДЕІ України Заїки А.М. з прохання повідомити про підстави на яких було прийнято рішення про звернення до Полтавської ОДА з питанням отримання погодження на звільнення позивача з посади з наданням копій підтверджуючих документів.

Листом від 31.03.2016 р. позивач також звернувся з заявою до в.о. Міністра екології та природних ресурсів Вронської Г.О. з проханням вжити заходів щодо попередження порушення прав позивача та норм трудового законодавства.

З листа Мінприроди України від 22.04.2016 р. №5/1-14/3998-16 вбачається, що до міністерства надійшов лист ДЕІ України від 29.01.2016 р. №5-4-447 щодо погодження звільнення позивача з посади начальника ДЕІ у Полтавській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області. Звільнення було погоджено за умови дотримання вимог законодавства України. Після отримання звернення позивача міністерство листом від 12.04.2016 року №5/1-14/2585-16 зобов'язало ДЕІ України надати пояснення стосовно питань, зазначених у зверненні позивача. Листом ДЕІ України від 19.04.2016 року №6-11-2524, що додавався, було надано відповідь, в додатках до якої містяться копії документів, що підтверджують законність дій посадових осіб ДЕІ України.

Відповідно до листа ДЕІ України від 19.04.2016 року №6-11-2524, на який міститься посилання в листі Мінприроди України від 22.04.2016 року, вбачається, що з метою посилення виконавської та трудової дисципліни керівників територіальних органів ДЕІ України окремим дорученням Голови від 20.10.2015 року №56 було зобов'язано надавати інформацію щодо свого місцеперебування щоденно до 09:15 за підписом керівника.

Станом на 09:15 21.01.2016 року ДЕІ у Полтавській області за підписом ОСОБА_1 було надано інформацію про перебування керівництва на робочому місці. (копія листа додається). В цей день відповідно до наказу ДЕІ України від 20.01.2016 р. №2 «Про проведення перевірки роботи Державної екологічної інспекції у Полтавський області з питань запобігання та виявлення корупції» в приміщенні ДЕІ у Полтавській області перебували ОСОБА_13, завідувач сектору по роботі з персоналом ДЕІ України та ОСОБА_17., головний спеціаліст з питань запобігання та виявлення корупції ДЕІ України. ОСОБА_1 - начальника ДЕІ у Полтавській області - Головний державний інспектор з охорони навколишнього природнього середовища Полтавської області з 09:00 по 14:00 21.01.2016 року був відсутній на робочому місці з невідомих причин. Ознайомити позивача з цим актом не було можливості тому, що на час його складання він був відсутній на робочому місці без поважних причин, а на багаторазові виклики до ДЕІ України відповідав відмовами.

Також було зазначено, що на лист позивача від 18.02.2016 р. №589/01-13/02-17 була надана відповідь листом від 02.03.2016 р. №6-8-1114.

З дослідженого судом листа ДЕІ України від 02.03.2016 р. №6-8-1114 вбачається, що начальника ДЕІ у Полтавській області ОСОБА_1 викликався саме у зв'язку зі службовою необхідністю до ДЕІ України на 11:00 год. 03.02.2016 року, де після вирішення поточних питань мав бути розглянуто лист позивача від 18.02.2016 р. №589/01-13/02-17.

Згідно ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника можуть бути застосовані стягнення у вигляді догани чи звільнення.

Згідно до ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

У відповідності із ст. 149 КЗпП при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Аналізуючи зазначене, суд приходить до наступних висновків: відповідачем не вимагалися і не отримувалися пояснення від позивача ОСОБА_1 стосовно підстав його відсутності на робочому місці, як того вимагає стаття ст. 75 Закону №889-8 та стаття 149 КЗпП України; зміст акту про відсутність позивача на робочому місці від 21.01.2016 року у період часу з 09:00 год. по 14:00 год. суперечить змісту листа ДЕІ України від 19.04.2016 року №6-11-2524, де відповідач визнає факт перебування позивача на роботі о 09:15 год. та отримання від нього власноручно складеної інформації про перебування його на робочому місці, що свідчить про упередженість відповідача при звільненні позивача; про підстави власного звільнення і зміст відповідних документів позивач довідався з листа Мінприроди України від 22.04.2016 року в додатках до якого міститься Акт про відсутність на робочому місці від 21.01.2016 року, який визнаний судом як такий, що заслуговує на критичне ставлення з погляду на наявність письмових пояснень осіб, які його підписували; з наказом №172-о від 13.05.2016 року позивач особисто не ознайомлювався, як того вимагає ч. 4 ст. 149 КЗпП України, оскільки доказів вручення позивачу під підпис оскаржуваного наказу про звільнення №172-о від 13.05.2016 року матеріали справи не містять і навпаки, листом ДЕІ у Полтавській області від 13.05.2016 року №1827/01-14/10-29 підтверджується, що оскаржуваний наказ надійшов лише на електронну адресу ДЕІ у Полтавській області.

Здійснюючи перевірку обставин законності звільнення позивача із займаної посади суд звертає увагу на тому, що звільнення позивача здійснено у період перебування його на лікарняному, що підтверджується наданою до суду копією листа непрацездатності серії АГЦ №964895 від 27.05.22016 року, згідно якого вбачається, що у період з 13.05.2016 року по 27.05.2016 року включно ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні з приводу хронічного бронхіту.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Відповідно до абз. 2 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни", розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Таким чином, суд вважає звільнення позивача з займаної посади начальника ДЕІ у Полтавській області таким, що здійснено з грубим порушенням і недотриманням відповідачем норм чинного законодавства, у зв'язку з чим позивач ОСОБА_1 підлягає поновленню, а наказ про його звільнення є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (далі - Порядок №100), у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п. 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки ДЕІ у Полтавській області від 01.06.2016 про заробіток ОСОБА_1 в ДЕІ у Полтавській області, його заробітна плата за останні 2 календарні місці роботи, які передують події звільнення (березень та квітень 2016 року) становила 10 235,07 грн. (5869,14 + 4265,93). Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить: 10 235,07 / 43 (кількість робочих днів у березні і квітні 2016 року) = 238,02 грн./день.

Таким чином, суд вважає, що середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 14.05.2016 року по 02.06.2016 року включно становить: 238,02 грн. * 14 днів = 3 332,28 (три тисячі триста тридцять дві гривні 28 копійок), який повинен бути виплачений позивачу одноразово, оскільки мав місце факт незаконного звільнення його з роботи і цей період не перевищує одного місяця.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є документально та нормативно обґрунтованими у зазначеній частині, що підлягає задоволенню.

Щодо решти позовних вимог:

- стягнути з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 50 000,00 грн. у якості компенсації моральної шкоди;

- покласти на службову особу, винну в незаконному звільненні, обов'язок покрити шкоду, заподіяну Державній екологічній інспекції України у зв'язку з оплатою ОСОБА_1 часу вимушеного прогулу, вони на думку суду є необгрунтованими та недоведеними в розумінні приписів ст. ст. 70, 71 ч.1 КАСУ, а тому як такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно до ст. 256 ч. 1 п. п. 2, 3 КАСУ, негайному виконанню підлягає постанова в частині поновлення позивача на посаді та вимоги про виплату заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 128, 159, 160, 162, 256 КАСУ, суд, -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати наказ Державної екологічної інспекції України №172-о від 13.05.2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області з 13 травня 2016 року за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Державної екологічної інспекції у Полтавській області - Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області з 13 травня 2016 року.

Стягнути з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період: з 13.05.2016 року по 02.06.2016 року в розмірі 3 332,28 (три тисячі триста тридцять дві) гривні 28 копійок.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та виплаті середнього заробітку у межах стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Щодо решти позовних вимог в задоволенні - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий - суддя Самойлова В.В.

Судді Панченко О.В.

Тітов О.М.