Справа № 2а-2949/10/1815
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2016-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 р.Справа № 2а-2949/10/1815
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Подобайло З.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження заяву Роменського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про виправлення описки в ухвалі Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2011 р. по справі за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Ромни Сумської області на постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22.10.2010р. по справі № 2а-2949/10/1815

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в м. Ромни Сумської області

про визнання дій протиправними, зобов"язання провести перерахунок пенсії і стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

02.11.2011 року Харківським апеляційним адміністративним судом розглянуто апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Ромни Сумської області на постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22.10.2010 року за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Ромни Сумської області про визнання дій протиправними, зобов`язання провести перерахунок пенсії і стягнення заборгованості.

До Харківського апеляційного адміністративного суду надійшла заява від Роменського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про виправлення описки в ухвалі Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може з власної ініціативи або за заявою особи, що брала участь у справі, чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Як вбачається з матеріалів справи, при виготовленні тексту рішення суду прийнятого у порядку письмового провадження була допущена технічна помилка, яка призвела до описок в тексті рішення, дати з якої суд першої інстанції визначився про задоволення вимог, які не впливають на рішення по суті спору.

Керуючись ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Заяву Роменського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про виправлення описки в ухвалі Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2011 р. по справі за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Ромни Сумської області на постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22.10.2010р. по справі № 2а-2949/10/1815 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Ромни Сумської області про визнання дій протиправними, зобов"язання провести перерахунок пенсії і стягнення заборгованості - задовольнити.

Викласти текст описової та резолютивної частини ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду в наступному вигляді:

"28.09.10 позивач звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом.

За результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22.10.2010 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Ромни Сумської області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку розміру основної пенсії по інвалідності та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, згідно із приписами Законів України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої Законами України Про державний бюджет України на 2006 рік, Про державний бюджет України на 2007 рік, Про державний бюджет України на 2008 рік, Про державний бюджет України на 2009 рік, Про державний бюджет України на 2010 рік. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Ромни Сумської області провести перерахунок розміру основної пенсії по інвалідності та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю ОСОБА_1 починаючи з і листопада 2006 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 22 жовтня 2010 року у відповідності до приписів Законів України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої Законами України Про державний бюджет України на 2006 рік, Про державний бюджет України на 2007 рік, Про державний бюджет України на 2008 рік, Про державний бюджет України на 2009 рік, Про державний бюджет України на 2010 рік. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Управління Пенсійного фонду України в м. Ромни Сумської області, не погоджуючись з зазначеною постановою, подало апеляційну скаргу, вважає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального права, посилаючись на те, що Пенсійний фонд є лише виконавчим органом, і здійснює виплати пенсій у розмірах, які визначені бюджетом Пенсійного фонду України та просить суд апеляційної інстанції оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що неможливо положення про мінімальний розмір пенсії, визначений ст..28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування застосувати у випадку призначення пенсії за Законом України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Виходячи з приписів п. 3 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними матеріалами у справі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 195 КАС України справа розглядається в межах апеляційної скарги.

В частині відмови в позові постанова не оскаржена.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії і йому встановлена III група інвалідності. Йому відповідачем призначена пенсія відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи .

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на отримання державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірах, встановлених ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", між тим неправильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з ст. 49 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (чинної на час виникнення спірних правовідносин) особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами третьої групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком.

Згідно ч.4 ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Отже, на момент звернення позивача із заявою до відповідача про перерахунок пенсії були чинними статті 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян для учасників ліквідації аварії на ЧАЕС у 1986 році, які отримують пенсію по 3 групі інвалідності, захворювання пов'язане з наслідками аварії на ЧАЕС, встановлено мінімальний розмір пенсій - 15 відсотків від прожиткового мінімуму, встановлено для осіб, які втратили працездатність.

Проте, стаття 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів 3 групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчими шість мінімальних пенсій за віком.

Згідно з частиною третьою статті 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у редакції Закону України від 05.10.2006 р. N 231-У встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Отже, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд доходить і висновку, що при визначенні позивачеві розміру державної та додаткової пенсії застосуванню підлягали статті 50, 54 Закону України Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

При вирішенні спору суд не бере до уваги посилання відповідача на частину п'яту статті 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок не порушуючи положень цього Закону.

При визначенні розміру державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

При цьому статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Однак, суд вважає за можливе застосувати саме частину 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як коефіцієнт для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, оскільки цей закон передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, що не суперечить вимогам частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Також суд вважає, за необхідне застосувати дану норму Закону, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою названої статті мінімального розміру пенсії за віком.

Згідно з положенням ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів дійшла висновку, що при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають ч.1 ст.50 та ч.4 ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , а не Постанови Кабінету Міністрів України № 530 Деякі питання соціального захисту населення окремих категорій громадян від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян , які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги УПФУ щодо правомірності нарахування та виплати позивачу державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірах встановлених Постановами Кабінету Міністрів України.

Між тим, при ухваленні рішення судом було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 28.09.10 року із вимогами щодо захисту його порушених прав, що мали місце за період починаючи з 01.11.2006 року по день прийняття рішення судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції яка діяла до 30.07.2010 року) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлювався річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

30.07.2010 року Законом України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 року зазначений строк звернення з позовом до адміністративного суду було скорочено до шести місяців.

Таким чином, перебіг шестимісячного строку розпочався з 30.07.2010 року, оскільки до цієї дати для звернення до суду з позовом було встановлено один рік та позивач не був обізнаний про його скорочення.

Колегія суддів, виходячи з наведеного, вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин ч.2 ст.99 КАС України, яка діяла до 30.07.2010 року, виходячи з принципу юридичної визначеності та на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 28.03.2006 року по справі Мельник проти України (заява №23436/03).

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду, річний строк на звернення до суду з позовом та період за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту з 28.09.09 року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо визнання неправомірними дій відповідача та покладення на нього обовязку здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю за період до 28.09.2009 року, у звязку з пропуском строку для звернення до суду, підлягають залишенню без розгляду.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду, річний строк на звернення до суду з позовом та період за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту з 28.09.2009 року.

Приймаючи рішення про поновлення позивачу строку на звернення до суду з позовом суд першої інстанції не навів підстав для його поновлення.

З матеріалів справи таких підстав не вбачається. Доказів поважності пропуску строку на звернення до суду з позовом позивачем не надано.

Виходячи із зазначених обставин справи, колегія суддів вважає, що судом при ухваленні рішення було порушено приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що призвело до частково необґрунтованого задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що через порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до 28.09.09 року підлягає скасуванню, з прийняттям ухвали про відмову в поновленні позивачу строку на звернення до суду з позовом та залишенням цієї частини позовної заяви без розгляду.

В іншій частині постанова суду першої інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції в цій частині - без змін.

Керуючись ст. 99, 100, 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, ч. 1 ст. 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Московському районі Харківської області задовольнити частково.

Постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22.10.2010 р. по справі № 2а-2949/10/1815 скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Ромни Сумської області про визнання неправомірними дій управління Пенсійного фонду України в м. Ромни Сумської області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку розміру основної пенсії по інвалідності та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю та зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Ромни Сумської області провести перерахунок розміру основної пенсії по інвалідності та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю ОСОБА_1 починаючи з і листопада 2006 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 22 жовтня 2010 року у відповідності до приписів Законів України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої Законами України Про державний бюджет України на 2006 рік, Про державний бюджет України на 2007 рік, Про державний бюджет України на 2008 рік, Про державний бюджет України на 2009 рік, Про державний бюджет України на 2010 рік з 01.11.06 року по 27.09.09 року.

Прийняти ухвалу, якою відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку для звернення до суду з позовом.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Ромни Сумської області про визнання неправомірними дій управління Пенсійного фонду України в м. Ромни Сумської області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку розміру основної пенсії по інвалідності та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю та зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Ромни Сумської області провести перерахунок розміру основної пенсії по інвалідності та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю ОСОБА_1 починаючи з і листопада 2006 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 22 жовтня 2010 року у відповідності до приписів Законів України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої Законами України Про державний бюджет України на 2006 рік, Про державний бюджет України на 2007 рік, Про державний бюджет України на 2008 рік, Про державний бюджет України на 2009 рік, Про державний бюджет України на 2010 рік з 01.11.06 року по 27.09.09 року - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22.10.2010 р. по справі № 2а-2949/10/1815 залишити без змін.

Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною і оскарженню не підлягає."

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4