Справа № 524/7489/14-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" червня 2016 р. м. Київ К/800/34452/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В.,
Ліпського Д.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 січня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року,

встановив:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині невиплати компенсації за роботу у вихідні дні, у грошовій формі та подвійному розмірі за період роботи з 24 вересня 1991 року по 10 жовтня 2011 року, та в частині не оплати у подвійному розмірі роботи у святкові і неробочі дні, зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити передбачені трудовим законодавством України компенсаційні виплати за роботу у вихідні, святкові і неробочі дні за період з 24 вересня 1991 року по 10 жовтня 2011 року та надати суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця від дати набрання судовим рішенням законної сили.

Позов обґрунтував тим, що при звільненні з виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області відповідач не виплатив йому компенсацію за роботу у вихідні дні у грошовій формі та подвійному розмірі та не провів оплату у подвійному розмірі за роботу у святкові і неробочі дні.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано, що при залученні до роботи у святкові і неробочі дні згідно з розпорядженнями, зазначеними у судових рішеннях, його не було повідомлено, що до таких чергувань від залучався саме відповідно до положень постанови Секретаріату ВЦРПС від 02 квітня 1954 року № 233 «Про чергування на підприємствах і в установах». Під час роботи у визначені розпорядженнями дні, виконував безпосередньо свої посадові обов'язки. Посилається на те, що судами не надано належної правової оцінки обставинам справи та невірно застосовано положення Конституції України, Закону України «Про колективні договори і угоди», Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у зв'язку з чим висновки судів не відповідають обставинам справи.

В запереченні на касаційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні у зв'язку із законністю і обґрунтованістю рішень судів попередніх інстанцій. Вказує, що оскільки під час залучень до роботи у святкові і неробочі дні згідно з розпорядженнями позивач не виконував своїх посадових обов'язків, то дані правовідносини не регулюються КЗпП України.

Справа вирішується у письмовому провадженні, оскільки сторони у судове засідання не з'явились, хоч були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 24 вересня 1991 року по 10 жовтня 2011 року працював у виконавчому комітеті Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області.

Згідно із розпорядженнями від 04 жовтня 2006 року № 94-р, 14 лютого 2007 року № 16 - р, 18 серпня 2008 року № 70-р, 17 грудня 2008 року № 140-р, 14 серпня 2009 року № 74-р, 15 грудня 2009 року № 121-р, 24 червня 2010 року № 57-р, 29 жовтня 2010 року № 93-р, 03 лютого 2011 року № 12-р, 27 квітня 2011 року № 45-р, 30 червня 2011 року № 64-р, 02 вересня 2011 року № 86-р у виконавчому комітеті Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області на виконання вимог Закону України "Про звернення громадян", Указу Президента України від 07 лютого 2008 року № 109 ""Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування" та керуючись статтями 38, 41, 45 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" затверджено графіки прийому громадян керівництвом районної ради у вихідні дні.

У довідці за підписом керуючого у справах виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області зазначено, що ОСОБА_4 у визначений в розпорядженнях період, у вихідні, святкові та неробочі дні до роботи та виконання своїх посадових обов'язків не залучався.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем не порушено прав позивача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Статтею 72 КЗпП України встановлено, що робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.

Частиною 4 статті 107 КЗпП України передбачено, що робота у святковий і неробочий день оплачується у подвійному розмірі: відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплати у зазначеному розмірі провадяться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» угоди колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Згідно з частиною 2 статті 30 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Наказом Міністерства статистики України від 9 жовтня 1995 «Про затвердження типових форм первинного обліку» № 253 (чинного до 1 січня 2009 року) встановлено, що облік використання робочого часу здійснюється за кожну зміну в табелі, який відкривається щомісячно на працюючих цеху (відділу), дільниці тощо. Табель являє собою іменний список працівників цеху (відділу), дільниці тощо та ведеться окремо по категоріях, а в межах категорій працюючих - в порядку табельних номерів або алфавітному порядку. Табель складається (готується) за два - три дні до початку розрахункового періоду на підставі табеля за минулий місяць. Записи в табель на підставі належно оформлених документів по обліку особового складу: наказу (записок) про прийом, переведення, звільнення. Облік явок на роботу та використання робочого часу здійснюється в табелі або методом суцільної реєстрації, а саме: відмітки всіх прибулих, які запізнилися, і т. д. або шляхом реєстрації тільки відхилень (неявок, запізнень і т. д.). Табелі обліку використання робочого часу та розрахунку заробітної плати форми №№ П-12 та П-13 застосовуються для обліку використання робочого часу всіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням працюючими встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час, розрахунку заробітної плати, а також для складання статистичної звітності з праці. Складаються в одному примірнику уповноваженою на те особою. Після відповідного оформлення передаються в бухгалтерію. Відмітки у табелі про причини неявок на роботу чи про фактично відпрацьований час, про роботу в надурочний час чи інші відхилення від нормальних умов роботи повинні бути зроблені тільки на підставі документів, оформлених належним чином (листок непрацездатності і т. п.).

З 1 січня 2010 року Наказом Державного комітету статистики України «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» від 5 грудня 2008 року № 489 запроваджена нова форма № П-5 табеля обліку використання робочого часу, яка передбачає відображення режиму роботи та відпочинку працівників.

В листі Міністерства праці та соціальної політики України від 02 квітня 2010 року N 89/13/116-10 «Про чергування на підприємствах і в установах» зазначено, що залучення працівників до чергування регулюється постановою Секретаріату ВЦРПС «Про чергування на підприємствах і в установах» від 02 квітня 1954 року N 233, яка діє в Україні відповідно до постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу СРСР» від 12 вересня 1991 року N 1545 в частині, яка не врегульована законодавством України.

Відповідно до цієї постанови чергування працівників після закінчення робочого дня, у вихідні та святкові дні можуть запроваджуватись у виняткових випадках і лише за погодженням з профспілковим органом.

Чергування полягає в обов"язку працівника знаходитись на визначеному роботодавцем робочому місці з метою вирішення невідкладних питань, не пов"язаних з трудовими обов"язками цього працівника, а також передачі інформації. Тривалість чергування або роботи разом з чергуванням не може перевищувати нормальної тривалості робочого дня; чергування у вихідні й святкові (неробочі) дні компенсується наданням відгулу тієї же тривалості, що і чергування в найближчі 10 днів.

Проте, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не дослідили копії розпорядчих документів, на підставі яких позивач залучався до роботи у святкові та неробочі дні, який фактичний час відпрацьований позивачем у вказані дні, та чи надавалися за них відгули, не з'ясували належним чином того, на якій посаді працював позивач і в якості кого залучався до прийому громадян, чи є в табелях обліку робочого часу відмітки про роботу у святкові та неробочі дні, чи виконував позивач під час залучення до роботи у визначені розпорядженнями дні безпосередньо свої посадові обов'язки, та чи був ознайомлений про залучення до чергувань, саме на підставі постанови Секретаріату ВЦРПС «Про чергування на підприємствах і в установах» від 02 квітня 1954 року № 233.

Посилаючись на постанову Секретаріату ВЦРПС «Про чергування на підприємствах і в установах" від 02 квітня 1954 року № 233, суди не надали належної правової оцінки доводам позивача, що ця постанова суперечить нормам КЗпП України, який є спеціальним законом з приводу оплати праці у святкові та неробочі дні, не звернули увагу на той факт, що пунктом 3.2 діючого у відповідача на момент звільнення позивача колективного договору, укладеного на 2010-2013 роки, передбачено, що відповідач у разі необхідності залучення працівника для виконання службових обов'язків в святкові та не робочі дні, мав би надавати необхідну кількість вільних від роботи днів, або компенсувати, іншим, встановленим законодавством порядком.

З огляду на викладене, суди обох інстанцій в порушення частини четвертої статті 11, статті 159 КАС України, пункту 1 частини першої статті 161 КАС України належним чином не з'ясували обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, і якими доказами вони підтверджуються, хоча зазначені обставини мають суттєве значення для вирішення спору. Без їх встановлення неможливо перевірити обґрунтованість заявлених позивачем вимог та наявність чи відсутність у нього права на компенсаційні виплати за роботу у вихідні, святкові і неробочі дні за період з 24 вересня 1991 року по 10 жовтня 2011 року, а відтак дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Порушення судами обох інстанцій норм матеріального права і неповне встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, згідно із статтею 227 КАС України є підставою для скасування ухвалених судових рішень і направлення справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 січня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.
Головчук С.В.
Ліпський Д.В.