Справа № 813/6365/15
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року № 813/6365/15

о 18 год. 01 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним

позовом ОСОБА_1, представник ОСОБА_2
до Головного управління Національної поліції у Львівській області, представник ОСОБА_3 Головного управління Міністерстіа внутрішніх справ України у Львівській області, представник ОСОБА_3
про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, зобовязання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області із адміністративним позовом в якому із врахуванням доповнення до заяви про зміну позовних вимог просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ № 848 о/с від 06.11.2015 року начальника ГУ МВСУ у львівській області, полковника міліції ОСОБА_4, про звільнення ОСОБА_1 капітана міліції, оперуповноваженого карного розшуку Новороздільського міського відділення міліції Миколаївського районного відділу ГУ МВСУ у Львівській області, з органів внутрішніх справ України в запас, за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, через скорочення штатів;

- поновити ОСОБА_1 капітана міліції, на посаді оперуповноваженого карного розшуку Новороздільського міського відділення міліції Миколаївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області чи рівнозначній посаді, вищій або нищій щодо посади яку обіймав під час проходження служби у міліції з 06.11.2015 року;

- зобовязати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області нарахувати та виплатити (забезпечити нарахування та виплату) ОСОБА_1, в якості загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу 10686,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає його звільнення із займаної посади незаконним та безпідставним, оскільки відповідачем порушено порядок застосування переваг, передбачених законодавством України, для залишення на роботі. Також на думку позивача, відповідачем порушено діючі обмеження на звільнення окремих категорій працівників у звязку з реорганізацією та скороченням штатів, оскільки позивач на час звільнення перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку, відповідно питання про звільнення позивача не могло ставитись взагалі. Звільнення позивача відбулось з порушенням трудових гарантій передбачених ст. 2 Закону України «Про відпустки» та ст. 184 КЗпП України що також обґрунтовує та доводить протиправність спірного наказу про звільнення.

Позивач, представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримали повністю, просили суд позов задоволити повністю.

Позиція відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області викладена у запереченні на адміністративний позов, у якому вказано, що жодним нормативно-правовим актом України не визначено правонаступництва від ГУМВС України у Львівській області до Головного управління Національної поліції у Львівській області. Також вказано, що позивачем не виявлено бажання проходити службу в національній поліції, у відповідача відсутня заяви про прийняття позивача на службу до національної поліції. Головне управління Національної поліції у Львівській області ніяких прав позивача не порушувало. Вказаний відповідач просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позиція Відповідача Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області викладена у запереченні на адміністративний позов. Відповідач проти позову заперечив, просив в задоволенні позову відмовити повністю.з підставу, що через зміни в організації діяльності ГУМВС України у Львівській області, а саме скорочення штату чисельності працівників у звязку із ліквідацією, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом позивача звільнено за п. 64 «г», через скорочення штатів. Пунктом 8 Перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що всі працівники міліції, а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, їх територіальних органів, закладів та установ вважаються, що попередженні у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Приписами п. 9 XI Прикінцевих та Перехідних положень вказаного Закону передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначених цим же Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього ж Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі поліції. Як вбачається з довідки СДЗ ГУМВС України у Львівській області від 21.01.2016 року № 63/10-2016 року та відповіді начальника Миколаївського відділення поліції Стрийського відділу поліції ГУНП у Львівській області від 28.01.2016 року № 888/61/01-2016 року заява про прийняття на службу до Національної поліції до ГУНП у Львівській області та Миколаївського ВП ГУНП у Львівській області від ОСОБА_1 не надходила.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, надала суду додаткові пояснення та докази, просила суд в задоволені позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідачів, безпосередньо, всебічно, повно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

06.11.2015 року начальником ГУМВС України у Львівській області прийнято наказ № 848 о/с, відповідно до положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з органів внутрішніх справ у запас: за п. 64 «г» /через скорочення штатів/ капітана міліції ОСОБА_1 /М-257592/, оперуповноваженого карного розшуку Новороздільського міського відділення міліції Миколаївського району відділу ГУ МВС.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, КЗпП України, Законом України «Про відпуски», Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року та «Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 року, КАС України.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників

Згідно ст. 42 цього ж Кодексу, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно ст. 49-2 цього ж Кодексу, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Згідно ст. 2 Закону України «Про відпустки», право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом;

Згідно ст. 18 цього ж Закону, після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Ця відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину та одним із прийомних батьків.

Згідно п. 8 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно п. 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Згідно п. 10 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Згідно п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (в редакції чинній на день звільнення), особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються подання чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу.

Судом враховуються обґрунтування позовних вимог позивача про визнання протиправним і скасування наказу № 848 о/с від 06.11.2015 року про звільнення ОСОБА_1 капітана міліції, оперуповноваженого карного розшуку Новороздільського міського відділення міліції Миколаївського районного відділу ГУ МВСУ у Львівській області, з органів внутрішніх справ України в запас, за пунктом 64 «г», через скорочення штатів, оскільки допитаний по справі в якості свідка ОСОБА_5 вказав, що повідомляв позивача про те, якщо він має бажання перейти працювати в поліцію, для цього потрібно прибути в Миколаївський районний відділ міліції для написання рапорту про перехід в поліцію. 06.11.2015 року свідок зібрав всіх працівників карного розшуку, і в службовому кабінеті позивачем власноручно написано рапорт, та заява щодо звільнення з міліції та призначення в поліцію. Свідок вказані документи складені позивачем передав у кадрову службу для їх реєстрації.

Також свідок зазначив, що позивач після виходу з декретної відпустки 14.11.2015 року, ще декілька днів працював, виконував службові обовязки а саме - по дорученню начальника вів супровід кримінальної справи по крадіжці, відбирав пояснення, складав протокол допиту. В двадцятих числах листопада 2016 року свідка в телефонному режимі повідомили про те, що в поліцію нікого не прийняли, всіх звільнено 10.11.2015 року.

Відповідно позивач виявив бажання проходити службу в поліції, відповідач жодними доказами не спростував відповідності позивача вимогам до поліцейських, визначеним Законом, позивач міг бути прийнятий на службу до поліції шляхом видання наказу про призначення, оскільки його згода крім письмового рапорту була виражена і його діями щодо виконання службових обовязків. Крім цього, позивач як працівник міліції, не відмовлявся від проходження служби в поліції, а відтак у відповідача не було правових підстав звільняти його зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Судом також враховуються і обґрунтування позовних вимог позивача в частині поновлення на посаді оперуповноваженого карного розшуку Новороздільського міського відділення міліції Миколаївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, оскільки у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Частина 1 статті 235 КЗпП України передбачає обов'язок суду в разі встановлення факту звільнення працівника без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку поновити його на попередній роботі й, при цьому, не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав.

Вказана позиція суду по суті узгоджується із позицією ВАС України викладеною в ухвалі від 11.02.2016 року у справі № К/800/38707/15 та із позицією Верховного Суду України викладеною в постанові від 21.05.2014 року у справі №6-33цс14.

З цих же підстав судом не враховуються заперечення відповідачів у вказаній частині позовних вимог, оскільки не зважаючи, що відповідач ГУ УМВС України у Львівській області перебуває в стані припинення, суд, як орган який розглядає трудовий спір не наділений повноваженнями обрання іншого способу захисту трудових прав ніж встановлених ч. 1 ст. 235 КЗпП України.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відтак Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області зобовязане нарахувати та виплатити позивачу, середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10686,39 грн. Відповідачем жодного спростування правильності нарахування вказаної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу суду не надано,

З цих же підстав судом не враховуються надані відповідачами докази на підтвердження заперечень проти позову в тому числі і відповідь № 63/10-2016 від 21.01.2016 року ГУМВС України у Львівській області, згідно якої звернення від гр. ОСОБА_1 про прийом на службу до Національної поліції України не надходили та відповідь № 888/61/01-2016 від 28.01.2016 року ГУМВС України у Львівській області Миколаївського відділення поліції Стрийського відділу поліції, про те, що в Миколаївському ВП ГУНП у Львівській області відсутня інформація, щодо подання заяви про прийом на службу в Національну поліцію України ОСОБА_1, оскільки законодавцем не встановлено форму волевиявлення особи проходити службу, відсутність лише письмових доказів не є безумовною підставою для звільнення. Належних та допустимих доказів відмови позивача від проходження служби відповідачами також не надано. Відповідно відповідачами не підтверджено правомірність звільнення позивача із займаної посади.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобовязані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з врахуванням змісту ст. 162 КАС України, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, зобовязання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, підлягають задоволенню повністю.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задоволити повністю.

2. Визнати протиправними і скасувати наказ № 848 о/с від 06.11.2015 року ГУ МВСУ у Львівській області про звільнення ОСОБА_1 капітана міліції, оперуповноваженого карного розшуку Новороздільського міського відділення міліції Миколаївського районного відділу ГУ МВСУ у Львівській області, з органів внутрішніх справ України в запас, за пунктом 64 «г», через скорочення штатів.

3. Поновити ОСОБА_1 капітана міліції на посаді оперуповноваженого карного розшуку Новороздільського міського відділення міліції Миколаївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

4. Зобовязати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 10686,39 грн.

5. Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 капітана міліції на посаді оперуповноваженого карного розшуку Новороздільського міського відділення міліції Миколаївського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова у повному обсязі складена 06.06.2016 року.

Суддя Гавдик З.В.