Справа № 802/155/16-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2016-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

06 червня 2016 р. Справа № 802/155/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

суддів Крапівницької Н.Л., Мультян М.Б.,

за участю

секретаря судового засідання Волощук А.М.,

представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 науково-дослідного інституту цивільного захисту про розстрочення виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року у справі № 802/155/16-а за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 науково-дослідного інституту цивільного захисту про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 науково-дослідного інституту цивільного захисту (далі Інститут) про стягнення заборгованості з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 35 867,04 грн., а також податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5573,72 грн. та військового збору у розмірі 557,37 грн., утриманих із сум одноразової грошової допомоги, виплаченої позивачу станом на дату звернення до адміністративного суду.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року вищезазначений позов задоволено частково та вирішено стягнути з ОСОБА_2 науково-дослідного інституту цивільного захисту на користь ОСОБА_3 невиплачену одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 35 867,04 грн. з відрахуванням передбачених законом податків та інших обов'язкових платежів.

Вказане судове рішення набрало законної сили.

29.04.2016 року Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 802/155/16-а, на підставі якого 18.05.2016 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження.

25.05.2016 року до суду надійшла заява боржника ОСОБА_2 науково-дослідного інституту цивільного захисту про розстрочення виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року шляхом сплати стягувачу ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 2560 грн. щомісячно у період з червня 2016 року по липень 2017 року. Заявник посилається на те, що Інститут є державною бюджетною неприбутковою установою, в якої відсутні бюджетні асигнування для фінансування видатків в достатньому обсязі для одночасного виконання грошових зобов'язань перед позивачем та ще чотирма раніше звільненими з Інституту особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту. Також зазначає, що Інститут має змогу за рахунок загального фонду використати у 2016 році на виплату одноразової грошової допомоги позивачу та іншим особам кошти у сумі 11 400 грн. щомісячно, а кошти зі спеціального фонду, які є прогнозованою (плановою) сумою грошових коштів, що повинні надійти за виконання Інститутом робіт, можуть бути використані лише в сумі 1400 грн. щомісячно. Крім того, погіршенню фінансового становища підприємства сприяла і складна економічна ситуація в державі, що призвела до зменшення кількості замовлень на надання послуг Інститутом. Керівництво Інституту неодноразово зверталось до Державної служби України з надзвичайних ситуацій щодо додаткового фінансування витрат на виплату грошового забезпечення для одночасної виплати одноразової грошової допомоги звільненим співробітникам Інституту у повному обсязі, однак відповідних коштів не було виділено. Таким чином, боржник має змогу щомісячно за рахунок загального та спеціального фондів використовувати на виплату одноразової грошової допомоги позивачу та іншим особам кошти в сумі 12 800 грн., у зв'язку з чим просить суд розстрочити виконання прийнятого у цій справі рішення.

Ухвалою суду від 27.05.2016 року заяву ОСОБА_2 науково-дослідного інституту цивільного захисту призначено до судового розгляду.

Представник заявника в судовому засідання заяву підтримав та просить суд розстрочити виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року згідно з графіком погашення заборгованості по виплаті ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги.

Стягувач ОСОБА_3 на виклик суду не з'явився, що однак не перешкоджає судовому розгляду в силу положень ч. 2 ст. 263 КАС України.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представника заявника суд доходить висновку, що подана боржником заява про розстрочення виконання судового рішення не може бути задоволена з наступних мотивів.

Частиною 1 статті 36 Закону "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду, що видав виконавчий лист, із поданням, а сторона виконавчого провадження із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 263 КАС України суд у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Натомість під час розгляду заяви ОСОБА_2 науково-дослідного інституту цивільного захисту про розстрочення виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року судом не встановлено обставин, що ускладнюють виконання даного судового рішення, а також тих виняткових випадків, за наявності яких воно може бути розстрочене.

Так, як на підставу для задоволення заяви про розстрочення виконання судового рішення у справі № 802/155/16-а заявник посилається на ту обставину, що йому потрібно одночасно виплатити одноразову грошову допомогу як позивачу, так і іншим звільненим працівникам Інституту. Однак усієї суми коштів, що підлягає виплаті цим особам в Інституту немає, а відтак для забезпечення погашення заборгованості з виплати одноразової грошової допомоги перед усіма звільненим працівниками в рівних частинах просить розстрочити виконання судового рішення.

Разом із тим, суд зауважує, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У пункті 40 Рішення від 19.03.1997 року в справі "Горнсбі проти Греції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21.02.1975 року). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також у Рішення від 15.03.2001 року в справі "Піалопулос та інші проти Греції" Європейський Суд з прав людини констатував, що якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року на користь ОСОБА_3 стягнуто з ОСОБА_2 науково-дослідного інституту цивільного захисту невиплачену одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 35 867,04 грн. з відрахуванням передбачених законом податків та інших обов'язкових платежів. Вказане судове рішення набрало законної сили, отже є обов'язковим для ОСОБА_2 науково-дослідного інституту цивільного захисту, а його виконання пріоритетним.

Крім того, у вказаному рішенні судом надано правову оцінку доводам відповідача про відсутність бюджетних асигнувань, необхідних для погашення заборгованості з виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_3, та наголошено на тому, що реалізація права особи на отримання цієї грошової допомоги є безумовною і не може ставитись у залежність від бюджетного фінансування, якщо таке право гарантоване державою та закріплене у законодавчих актах.

Також суд зауважує, що відповідно до встановлених під час розгляду справи обставин головним чинником, який спонукав позивача звернутися до суду з адміністративим позовом про стягнення недоплаченої йому одноразової грошової допомоги було саме те, що виплата цієї допомоги здійснювалась відповідачем частинами, хоча, на думку позивача, мала бути виплачена одноразово при звільненні зі служби.

Оцінку вказаним доводам позивача та запереченням відповідача з цього приводу було надано судом при вирішенні спору по суті. Зокрема, аналізуючи норми чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку, що "спірна одноразова грошова допомога є допомогою, яка виплачується при звільнені зі служби осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту. Тобто право цих осіб на отримання допомоги виникає у зв'язку із звільненням зі служби, так само як і обов'язок відповідного органу з її виплати. При цьому, на переконання суду, виходячи з суті та характеру такого допомоги, вона підлягає виплаті одночасно із звільненням особи зі служби або відразу після цього, разово, тобто однією сумою, а не частинами".

З огляду на викладане розстроченням виконання постанови суду у цій справі в запропонований боржником спосіб (по 2560 грн. щомісячно у період з червня 2016 року по липень 2017 року) фактично нівелюється право позивача на судовий захист та втрачається сенс самого рішення, прийнятого на його користь.

Крім того, при вирішенні заяви судом не встановлено факту відсутності у боржника коштів, необхідних для погашення присудженої ОСОБА_3 заборгованості, хоча згідно з положеннями ст. 263 КАС України це є однією з обов'язкових умов для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення.

Навпаки, наданими заявником фінансовими документами підтверджується наявність достатніх коштів загального та спеціального фонду, які можуть бути спрямовані Інститутом на виконання судового рішення.

У цьому зв'язку суд звертає увагу і на лист заступника голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій ОСОБА_5 від 26.04.2016 року № 03-5636/202, в якому боржнику також запропоновано здійснити необхідні для виконання рішення суду витрати в сумі 35 867,04 грн. в межах видатків загального або спеціального фондів, передбачених у плані використання бюджетних коштів для Інституту на 2016 рік.

Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що розстрочення виконання судового рішення можливе лише у виняткових випадках, які судом не встановлено, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 науково-дослідного інституту цивільного захисту.

Керуючись ст.ст. 160, 165, 263 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 науково-дослідного інституту цивільного захисту про розстрочення виконання судового рішення.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Сало Павло Ігорович

Судді Крапівницька Наталя Леонідівна

ОСОБА_6