Справа № 826/15910/15
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

02 червня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області про визнання протиправним наказу та припису,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ № 607 від 23.06.2015 Державної архітектурно - будівельною інспекції України "Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації";

визнати протиправним та скасувати припис № 168 від 22.06.2015 Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач із таким рішенням не погодився, у поданій ним апеляційній скарзі просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити, при цьому вказує на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представники відповідачів до суду не з'явився, просили суд апеляційної інстанції здійснювати розгляд справи у їх відсутності, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача та представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

Судом попередньої інстанції установлено, що 27.11.2013 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України зареєстровано декларацію про початок будівельних робіт на об'єкті "Будівництво громадського будинку "Готельний комплекс", Миколаївська обл., Березанський р-н, вул. Миколаївська, 3-а" № ІУ 61, а 13.12.2013 ДАБІ України зареєстровано декларацію про готовність зазначеного об'єкта до експлуатації від 13.12.2013 № ІУ 29.

У період з 16.06.2015 по 22.06.2015 відповідно до направлення від 15.06.2015 № 551 на виконання доручення Державної архітектурно-будівельної Інспекції України від 26.05.2015 № 40-1795-М Управлінням ДАБІ у Миколаївській області проведено позапланову перевірку на об'єкті "Будівництво громадського будинку "Готельний комплекс", Миколаївська обл., Березанський р-н, АДРЕСА_1".

За її результатами складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, Державних стандартів і правил від 22.06.2015, згідно із висновком якого контролюючим органом установлено, що ОСОБА_3 були наведені недостовірні дані у зареєстрованих деклараціях, що є порушенням ч. 8 ст.36 та ч. 10 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

На підставі акта Управлінням ДАБІ у Миколаївській області винесено припис від 22.06.2015 №168 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

У приписі встановлено у термін до 23.09.2015: 1. Усунути порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності шляхом оформлення документів, які дають право виконувати роботи з будівництва громадського будинку «Готельний комплекс», Миколаївська обл., Березанський район, АДРЕСА_1; 2. У разі невиконання вимог п.1 даного припису усунути порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності, шляхом добровільного знесення самовільного будівництва.

В свою чергу, Державною архітектурно-будівельною інспекцією України прийнято наказ від 23.06.2015 № 607, згідно із яким скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт на об'єкті "Будівництво громадського будинку "Готельний комплекс", Миколаївська обл., Березанський р-н, вул. Миколаївська, 3-а" № ІУ 61, а також скасовано реєстрацію декларації про готовність названого об'єкта до експлуатації від 13.12.2013 № ІУ 29.

На думку позивача, названі рішення винесені відповідачами незаконно.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскаржувані припис Управління ДАБІ у Миколаївській області від 22.06.2015 №168 та наказ ДАБІ України від 23.06.2015 №607 прийняті відповідачами правомірно і підстави для їх скасування відсутні.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" вимоги містобудівної документації є обов'язковими для виконання всіма суб'єктами містобудування.

Частиною 2 статті 8 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Згідно з частинами 2, 4, 5 статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Статтею 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після: направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт Державній архітектурно-будівельній інспекції України або її територіальному органу за місцезнаходженням об'єкта будівництва - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до І - III категорій складності; видачі замовнику відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.

Відповідно до частини 8 статті 36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про початок виконання будівельних робіт, та виконання будівельних робіт без зареєстрованої декларації несе замовник.

У пунктах 2 та 18 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, зазначено, що прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І - III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Замовник (його уповноважена особа) подає особисто або надсилає, рекомендованим листом з описом вкладення: до Інспекції два примірники, декларації за відповідною формою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з пунктом 19 Порядку № 461 замовник відповідно до закону відповідає за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації.

Відповідно до частини 10 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об'єкта до експлуатації, та за експлуатацію об'єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що правовою підставою для здійснення забудови земельної ділянки суб'єктом містобудівної діяльності із наступним використанням об'єкта будівництва є сукупність таких умов: 1) наявність у нього права власності або користування земельною ділянкою, у відповідності зі ст.ст. 8, 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»; 2) подання органу архітектурно-будівельного контролю та реєстрація ним декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації у порядку ст.ст. 26, 34, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 2 Порядку № 461; 3) зазначення в цих деклараціях замовником достовірних даних, зокрема, щодо правових підстав використання ним земельної ділянки, характеру і обсягу будівельних робіт, які будуть на ній виконані та наявність/відсутність обмежень щодо використання цих земель під будівництво.

Судом попередньої інстанції правильно встановлено, що Державною архітектурно-будівельної інспекцію України зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт "Будівництво громадського будинку "Готельний комплекс", Миколаївська обл., Березанський р-н, АДРЕСА_1" від 27.11.2013 № ІУ 61.

У декларації зазначено:

земельна ділянка під будівництво об'єкту використовується на підставі договору оренди землі від 25.09.2013 № 49, укладеного між Коблівлькою сільською радою та ОСОБА_3;

містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки видані Управлінням містобудування та архітектури Миколаївської облдержадміністрації від 01.03.2013 № 15;

проектна документація на об'єкт розроблена ТОВ "ВІП КОНТРАКТ" під керівництвом головного архітектора проекту ОСОБА_4 (наказ від 05.08.2013 № 041 "Про призначення головного архітектора проекту");

технічний нагляд здійснює інженер технічного нагляду ОСОБА_5 (кваліфікаційний сертифікат ІТ № 002258).

У подальшому Державною архітектурно-будівельної інспекцію України зареєстровано декларацію про готовність об'єкту до експлуатації "Будівництво громадського будинку "Готельний комплекс", Миколаївська обл., Березанський р-н, АДРЕСА_1" від 13.12.2013 №ІУ29.

Проте, за результатами проведеної відповідачем перевірки було установлено, що ОСОБА_3 були наведені недостовірні дані у зареєстрованих деклараціях, що є порушенням ч. 8 ст. 36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та ч. 10 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Так, Управління містобудування та архітектури Миколаївської облдержадміністрації листом від 04.06.2015 № 458-01-23 повідомило контролюючий орган про те, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 01.03.2013 № 15 ОСОБА_3 на будівництво громадського будинку "Готельний комплекс", Миколаївська обл., Березанський р-н, АДРЕСА_1" не надавались.

У свою чергу, Коблівська сільська рада листом від 15.06.2015 № 504 повідомила відповідача, що договір оренди землі з ОСОБА_3 не укладався.

Копії зазначених листів наявні у матеріалах справи.

Таким чином, відповідач дійшов висновку, із яким погодився суд першої інстанції, що оскільки будівництво об'єкта здійснено позивачем за відсутності документа, що засвідчує право користування земельною ділянкою, а також те, що містобудівні умови та обмеження ним не отримувалися, то таке будівництво має ознаки самочинного.

На підставі таких висновків відповідачами було прийнято оскаржувані у межах цього спору рішення.

Позивач, у своїй апеляційній скарзі вказує на помилковість тверджень відповідача щодо використання ним земельної ділянки, на якій здійснено будівництво, за відсутності належних документів, які посвідчують таке право.

На підтвердження власних доводів з цього приводу, скаржник надав рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 18.09.2013 №12, відповідно до якого ОСОБА_3 надано дозвіл на укладення угоди про відшкодування недоотриманих коштів (доходу) від використання земельної ділянки за фактичне землекористування із земель, не наданих у власність та постійне користування у межах Коблівської сільської ради, Березанського району, Миколаївської області площею 0,30 га для рекреаційного призначення в с. Коблеве.

Також надано копію угоди позивача із Коблівською сільською радою від 25.09.2013 № 49 про відшкодування недоотриманих коштів (доходу) від використання земельної ділянки за фактичне землекористування до оформлення правовстановлюючих документів на землю.

Згідно із умовами угоди, ОСОБА_3 користується вказаною земельною ділянкою та сплачує кошти за фактичне землекористування, до оформлення ним правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Крім того, надано копію рішення Кобліської сільської ради від 01.07.2014 № 15, згідно із яким позивачеві надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,25 га в довгострокову оренду для будівництва та обслуговування готельного комплексу, із земель не наданих у власність та постійне користування населеного пункту с. Коблеве, вул. Миколаївська.

Згідно із п. 2 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 (у редакції на час реєстрації позивачем декларацій) будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію

Згідно зі статтями 125 та 126 Земельного кодексу України (у редакції на час реєстрації декларацій позивача) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За наведеного нормативного регулювання, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що надані позивачем документи не є такими, що посвідчують його право користування земельною ділянкою у розумінні Порядку № 466 та положень Земельного кодексу України, крім того, надана для реєстрації декларацій угода позивача із Коблівською сільською радою від 25.09.2013 № 49 не може вважатися договором оренди земельної ділянки у розумінні названих положень.

Поряд із цим, позивач не навів будь-яких доводів на спростування встановлених під час перевірки обставин, щодо неотримання ним містобудівних умов та обмежень, про що зазначено у листі 04.06.2015 № 458-01-23 Управління містобудування та архітектури Миколаївської облдержадміністрації.

Відповідно до частини 2 статті 39-1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування.

За наведених фактичних обставин та нормативного регулювання, враховуючи те, що позивачем були наведені недостовірні дані у зареєстрованих деклараціях, а будівництво об'єкта здійснено за відсутності документа, що засвідчує право користування земельною ділянкою, містобудівні умови та обмеження ним не отримувалися, що є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність у контролюючого органу правових підстав для прийняття наказу від 23.06.2015 № 607 про скасування реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації.

Судова колегія критично оцінює доводи скаржника з приводу того, що відповідач, приймаючи надані позивачем документи та здійснюючи реєстрацію декларацій, фактично визнав документи достатніми для прийняття рішення, позаяк, у силу ст. 39-1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" інспекція державного архітектурно-будівельного контролю наділена повноваженнями скасовувати декларації вже після їх реєстрації у разі виявлення передбачених цією нормою обставин.

Надаючи оцінку правомірності прийняття контролюючим органом припису від 22.06.2015 № 168, судова колегія виходить із такого.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

З огляду на наведені норми, а також враховуючи те, що як установлено при вирішенні цього спору, у Інспекції були наявні підстави вважати вказаний об'єкт самочинним будівництвом, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що припис від 22.06.2015 № 168 прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо доводів позивача про відсутність у Інспекції повноважень на проведення перевірки, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Частинами 1, 2 статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 5, 7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553, закріплено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється Інспекціями за територіальним принципом (у межах областей) у порядку проведення планових та позапланових перевірок. Підставою для проведення позапланової перевірки є, зокрема, вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Згідно з пунктами 16, 17 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553, за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою інспекції складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком. У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Наведені норми дозволяють зробити висновок про наявність у Інспекції повноважень на проведення перевірки, а апелянта на те, що перевірка проведена поза межами повноважень відповідачів, є безпідставними.

Так, позивач у своїй скарзі зазначає про те, що перевірка достовірності даних декларацій була проведена на підставі неналежного нормативного акта, так як позивачем здійснювалося будівництво об'єкта ІІІ категорії складності, а тому правила Порядку № 553 наразі не можуть бути застосовані.

Такі доводи, на думку апеляційного суду, є помилковими, оскільки зміст пункту 1 Порядку №553 (у редакції на час проведення перевірки) свідчить на користь висновку про те, що ним урегульовано процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, а також спрямованих на дотримання вимог ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної з будівництвом об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності.

Таким чином, спірні правовідносини підпадають під дію, в тому числі, положень названого Порядку № 553.

Також судова колегія відхиляє посилання апелянта на те, що перевірка вказаних у деклараціях даних могла бути проведена лише у тримісячний строк, як того вимагає абз. 4 п. 7 Порядку № 553, натомість відповідачем цей строк порушено.

Так, за правилами абз. 4 п. 7 Порядку № 553 підставою для її проведення є необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів.

Водночас, з наявних у справі матеріалів, судовою колегією установлено, що перевірка була проведена на підставі абз. 8 п. 7 Порядку № 553, а саме за зверненням фізичної особи про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства, про що свідчить копія заяви ОСОБА_6 (зареєстроване відповідачем 26.05.2015 за № 40-1795-М). Період проведення перевірки з цієї підстави не обмежений строком.

Також позивач вказує на те, що станом на час реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт (27.11.2013) та про готовність об'єкта до експлуатації (13.12.2013) у Інспекції були відсутні повноваження щодо їх скасування з огляду на те, що такі повноваження Інспекція отримала лише з 31.12.2013 із набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2013 року N 918 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. N 461 і від 13 квітня 2011 р. N 466». Водночас за загальним правилом, закріпленим у статті 58 Конституції України, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі.

Такі доводи позивача, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки, у частині 2 статті 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» чітко визначено обов'язок Інспекції скасовувати реєстрацію зазначених декларацій шляхом видачі відповідного наказу в разі виявлення в них недостовірних даних, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом.

Наведена норма Закону набрала чинності 05.01.2013, тобто до моменту реєстрації декларацій позивача, а отже підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Крім іншого, відповідач вказав на те, що у ході проведення перевірки було здійснено виїзд на місце та установлено, що за адресою: вул. Миколаївська, 3-А, с. Коблеве, Березанський район, Миколаївська обл.. знаходиться недобудований напівповерх, на підтвердження чого послався на здійснену під час перевірки фотофіксацію.

З цього приводу позивач у своїх письмових поясненнях, наданих апеляційному суду зазначив, що на згадуваних відповідачем фотографіях зображено недобудований об'єкт, який знаходиться на сусідній земельній ділянці, що, на думку позивача свідчить про здійснення перевірки відповідачем об'єкта, який позивачеві не належить.

Колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє наведені доводи відповідача та позивача, з огляду на те, що надані сторонами на підтвердження цих доводів скановані копії фотографій, не дають можливості установити час та місце здійснення фотографування та зображені на них об'єкти, а тому не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги.

Враховуючи викладене, зважаючи на встановлені під час вирішення спору обставини відносно того, що позивачем були наведені недостовірні дані у зареєстрованих деклараціях, будівництво об'єкта здійснено за відсутності документа, що засвідчує право користування земельною ділянкою, містобудівні умови та обмеження ним не отримувалися, що є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність прийнятих відповідачем рішень та відсутність у зв'язку із цим правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, судом першої інстанції винесено законне і обґрунтоване рішення, постановлене із дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області про визнання протиправним наказу та припису - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 6 червня 2016 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.