Справа № 361/337/15-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року м. Київ К/800/7611/16

К/800/8032/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий),
Єрьоміна А.В., Кравцова О.В.,
секретар судового засідання - Коцюрба В.М.,

за участю: представників позивачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Щорса до Княжицької сільської ради Броварського району Київської області, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, Товариство з обмеженою відповідальністю «Клен», Товариство з обмеженою відповідальністю «Діовс», ОСОБА_9, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Княжицьке» про визнання протиправними і скасування рішень та позовом ОСОБА_9 до Княжицької сільської ради Броварського району Київської області, третя особа - ОСОБА_7 про визнання протиправним і скасування рішення, що переглядається за касаційними скаргами ОСОБА_7 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Діовс» на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року,

у с т а н о в и л а :

У січні 2015 року СВК імені Щорса звернувся до суду з позовом до Княжицької сільської ради Броварського району Київської області (далі - Рада), треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ТОВ «Клен», ТОВ «Діовс», ОСОБА_9, СТОВ «Княжицьке» про визнання протиправними і скасування рішень Ради від 9 червня 2006 року № 87, № 88, № 89, № 90.

У квітні 2015 року третьою особою ОСОБА_9 заявлено самостійні вимоги на предмет спору та подано позов до Ради, третя особа - ОСОБА_7, про визнання протиправним і скасування рішення Ради від 9 червня 2006 року № 89.

Зазначали, що оскаржуваними рішеннями Ради ОСОБА_7, ОСОБА_8, ТОВ «Клен» та ТОВ «Діовс» передано у довгострокову оренду на 49 років земельні ділянки.

Посилаючись на те, що Рада не мала законних підстав для прийняття оскаржуваних рішень, просили їх скасувати.

Ухвалами Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2015 року СВК імені Щорса та ОСОБА_9 поновлено строк звернення до суду.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року, позови задоволено.

У касаційних скаргах ОСОБА_7 та ТОВ «Діовс», посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просять оскаржувані рішення скасувати, а в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, пояснення представників позивачів, здійснивши перевірку доводів касаційних скарг, матеріалів справи, колегія суддів вважає, що скарги задоволенню не підлягають.

Судами встановлено, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії І-КВ № 001799 та державного акту на право колективної власності на землю серії КВ, виданих ВАТ «Княжицьке» 4 липня 1997 року на підставі рішень Ради від 18 березня 1997 року, ВАТ «Княжицьке» на території Ради передано у постійне користування земельну ділянку площею 232 га та у колективну власність земельну ділянку площею 1932,8 га, для сільськогосподарського виробництва.

Згідно із рішенням загальних зборів від 17 листопада 1999 року (протокол № 2) ВАТ «Княжицьке» перереєстровано у КСП ім. Щорса, правонаступником прав та обов'язків останнього у зв'язку з ліквідацією відповідно до рішення загальних зборів від 1 лютого 2000 року (протокол № 1) у частині переданого майна є СВК ім. Щорса.

Рішенням засідання ліквідаційної комісії КСП ім. Щорса вирішено передати з балансу КСП ім. Щорса на баланс СВК ім. Щорса майно цілісного майнового комплексу КСП ім. Щорса, в тому числі, майно спільного майнового паю членів КСП ім. Щорса на умовах оренди, майно соціальної сфери під схов до прийняття рішення про його передачу органу місцевого самоврядування, неподільне майно і майно загального користування, в тому числі земельні ділянки, які не підпали під розпаювання, що підтверджується протоколом від 14 червня 2000 року та внесено відповідні зміни у пункт 1 статті 2 статуту СВК ім. Щорса.

15 червня 2000 року КСП ім. Щорса передало, а СВК ім. Щорса прийняв нерухоме та рухоме майно, яке станом на 14 червня 2000 року перебувало на балансі та у власності КСП ім. Щорса (об'єкти нерухомості, сільськогосподарську техніку, землі під будівлями, господарськими дворами, садом, лісосмугами, шляхами), що підтверджується актом прийому-передачі.

3 січня 2002 року загальними зборами засновників СВК ім. Щорса прийнято рішення про ліквідацію з 4 січня 2002 року СВК ім. Щорса та обрано ліквідаційну комісію.

9 липня 2002 року між власниками майнових паїв, отриманих в результаті паювання майна КСП ім. Щорса у зв'язку з його ліквідацією укладено договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, яким співвласники делегували ОСОБА_6 повноваження представляти їх інтереси при отриманні майна від КСП ім. Щорса, укладанні договорів про передачу майна і від їх імені підписати ці договори.

30 січня 2003 року створено СТОВ «Княжицьке» та обрано на посаду директора товариства ОСОБА_6

9 червня 2006 року Радою прийняті оскаржувані рішення про передачу в оренду земельних ділянок.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що на момент прийняття оскаржуваних рішень, землі, що були передані в довгострокову оренду не були землями державної чи комунальної власності, натомість, згідно державних актів входили до складу земель, переданих у постійне користування та колективну власність ВАТ «Княжицьке», правонаступником якого є позивач. При цьому, відповідач позови визнав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ЗК) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 124 ЗК передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина друга статті 124 ЗК).

З огляду на вказані вимоги чинних на час спірних відносин норм ЗК, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що сільським радам надано право розпоряджатися землями виключно державної чи комунальної власності.

Судами встановлено, що на момент прийняття оскаржуваних рішень, землі, що були передані Радою в довгострокову оренду ТОВ «ДІОВС», ТОВ «КЛЕН», ОСОБА_7, СПД ОСОБА_8 не були землями державної чи комунальної власності, натомість, згідно державних актів входили до складу земель, переданих у постійне користування та колективну власність ВАТ «Княжицьке», правонаступником якого є позивач.

Згідно листа Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 7 жовтня 2015 року № 02-2-09/2581 земельні ділянки фактично не використовуються, а будь-яка інформація щодо укладання або реєстрації договорів оренди зазначених земельних ділянок відсутня.

Крім того, колегія суддів бере до уваги позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 29 вересня 2015 року (справа № 826/10205/14), щодо того, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Однак, з огляду на те, що оскаржувані рішення Ради реалізовані не були, договори оренди на їх підставі не укладені, колегія суддів вважає, що ця справа підлягає розгляду саме у порядку адміністративного судочинства.

Інше застосування законодавства лише ускладнить остаточне розв'язання правового конфлікту.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_7 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Діовс» залишити без задоволення, а постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов