Справа № 815/6181/15
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/6181/15

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

представників апелянта - Загорської Л.П., Корабельник Н.В.;

представника відповідача - Новоселової Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ренійської філії ДП «Адміністрація морських портів України» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ренійської філії ДП «Адміністрація морських портів України» до Державної фінансової інспекції в Одеській області про скасування вимоги у частині п. 5, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Ренійської філії ДП «Адміністрація морських портів України» (далі - Ренійська філія ДП «Адміністрація морських портів України») звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Одеській області про скасування вимоги № 15-05-23-14/8250 від 03 вересня 2015 року в частині п.5, яка свідчить про зайво перерахований єдиний внесок на суму компенсації за невикористані відпустки на загальну суму 15,08 тис. грн.

В обґрунтування позову зазначено, що контролюючим органом безпідставно винесений спірний пункт вимоги, оскільки підприємство не вчиняло жодних фінансових порушень.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Ренійська філія ДП «Адміністрація морських портів України» ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції у зв'язку з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та прийняття нової постанови, якою позов задовольнити.

Представники апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримали доводи викладені в апеляції та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 14 травня 2015 року по 21 липня 2015 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «Адміністрація морських портів України» та його філій за період з 01 травня 2012 року по 30 квітня 2015 року.

За результатами проведення такої ревізії складено довідку від 22 липня 2015 року (а.с.14-34) та Акт ревізії від 31 липня 2015 року №05-11/48.

Так, ревізійною групою, під час перевірки дотримання законодавства при використанні коштів на сплату обов'язкових платежів до державних цільових фондів, встановлено, що на суми компенсаційних виплат, які виплачено працівникам після їх звільнення, проводилось перераховування єдиного внеску, чим порушено ст. 1 «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, ст. 47 і ст. 116 Кодексу законів про працю України, п. 4.3 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування затвердженої постановою Правління пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року № 21-5, в результаті чого зайво перераховано єдиного внеску на загальну суму 15 079,64 грн.

Внаслідок допущеного порушення підприємству завдано матеріальної шкоди на суму 15 079,64 грн.

У зв'язку з чим, відповідачем була складена та надіслана на адресу ДП «Адміністрація морських портів України» вимога від 03 вересня 2015 року № 15-05-23-14/8250 щодо усунення виявлених під час ревізії порушень законодавства (а.с.6-13).

Пунктом 5 даної вимоги, з яким не згоден позивач, зазначено наступне:

«Ренійською філією «ДП «Адміністрація морських портів України» в порушення ст.1 «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР, ст.47 і ст.116 Кодексу законів про працю України, п.4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року зайво перераховано єдиного внеску на суму компенсації за невикористані відпустки на загальну суму 15,08 тис. грн.» (а.с.10 об. останній абз.).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Судом зазначено, що спірний пункт вимоги не створює жодних негативних наслідків для позивача, тому що стягнення коштів в примусовому порядку можливо тільки за позовом контролюючого органу.

Згідно із вимогами ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції та його правова позиція відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 Положення «Про Державну фінансову інспекцію України», затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення про Держфінінспекцію), Держфінінспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 п.4 Положення про Держфінінспекцію).

Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (п.6 Положення про Держфінінспекцію).

Також підпунктом 4 п.4 Положення про Держфінінспекцію передбачено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п.7 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26 січня 1993 року №2939-ХІІ (далі - Закон №2939), відповідно до яких, органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Пунктом 10 ст.10 Закону №2939, Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах також надається право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону №2939, законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що ревізуються.

Аналізуючи наведені норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, в органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

З матеріалів даної справи вбачається, що ДФІ в Одеській області пред'явлена вимога, яка вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Оскільки збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення та можливість повернення майна перевіряє суд, який розглядає такий позов, а не за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною або позовом органу державного фінансового контролю про зобов'язання виконати вимогу.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 15 квітня 2014 року № 21-40а14, № 21-63а14, від 13 травня 2014 року №21-89а14, від 18 вересня 2014 року №21-332а14 та від 28 жовтня 2014 року № 21-462а14, яка згідно зі ст.244-2 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин справи, мотивація, яка наведена в апеляційній скарзі, не дає адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції, крім того, що така мотивація не підтверджена належними доказами.

З урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів відповідно до вимог ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ренійської філії ДП «Адміністрація морських портів України» - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ренійської філії ДП «Адміністрація морських портів України» до Державної фінансової інспекції в Одеській області про скасування вимоги у частині п. 5 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова