Справа № 806/524/16
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

07 червня 2016 року Житомир Справа №806/524/16

Категорія 9.4

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Попової О.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду Чернявської Олени Степанівни, третя особа - публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит" про визнання незаконною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати незаконною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що полягає у невнесенні його до реєстру вкладників ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування і у виплаті йому цієї суми; внести його до реєстру вкладників ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування і виплатити йому цю суму.

Позивач подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у письмовому провадженні.

Представники відповідачів та третьої особи в судове засідання не з'явились, про час та дату розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином.

Розгляд справи проведено у письмовому провадженні відповідно до ч.6 ст.128 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що провадження підлягає закриттю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 16 грудня 2013 року між позивачем та ПАТ "Банк"Фінанси та кредит" укладено договір №300937/38567/24-13 про банківський строковий вклад (депозиту) у банківському металі золото на строк з 16.12.2013 року по 16.12.2015 року (а.с.7-8).

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 №898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк"Фінанси та кредит" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізмчних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 року №230 "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Листом №37/036-6483/16 позивача повідомлено про відмову у внесенні його до Реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування, мотивуючі відмову вимогами п.10 ч.4 ст.26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (а.с.12).

Частиною третьою статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону № 2121-ІІІ передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16.02.2015 року у справі №826/2043/15.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у постанові, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки даний позов не є адміністративним, тому провадження у даній справі підлягає закриттю, з роз'ясненням позивачеві про право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Керуючись статтями 157, 165, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду Чернявської Олени Степанівни третя особа - публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит" про визнання незаконною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя: О.Г. Попова