Справа № 815/7123/15
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

08 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/7123/15

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу Держгеокадастру у м. Білгород-Дністровському Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», про визнання дій начальника Білгород-Дністровського міського відділу земельних ресурсів Веренич І.А. щодо виготовлення, підписання та видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 09.03.2004 року протиправними, визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 09.03.2004 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за №116 недійсним,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Відділу Держгеокадастру у м.Білгород-Дністровському Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», про визнання дій начальника Білгород-Дністровського міського відділу земельних ресурсів Веренич І.А. щодо виготовлення, підписання та видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 09.03.2004 року протиправними, визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 09.03.2004 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за №116 недійсним.

В судовому засіданні 19.04.2016 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з огляду на те, що оскаржений державний акт про право власності на землю на ім'я позивача був виданий з порушенням закону та не відповідає дійсності.

Представник відповідача був сповіщений належним чином про день, час та місце слухання справи (т.1 а.с.223-224), але в судове засідання не прибув без поважних причин, а тому, на підставі положень ч.4 ст.128 КАС України, суд ухвалив рішення про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи на боці відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, заперечив проти задоволення позовних вимог, пославшись на те, що видача оскарженого акту про право власності на землю була здійсненна з метою усунення недоліків, які мались в первинному державному акті, що дозволяло законодавством, яке діяло на той час.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 09.03.2004 року, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за №116. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою на вказану постанову, просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» також звернулося до суду з апеляційною скаргою на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року та просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, проте про розгляд справи були належним чином повідомлені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 09.03.2004 року (т.1 а.с.15), виданого Управлінням земельних ресурсів у м. Білгород-Дністровський Одеської області та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на право простійного користування землею, договорів оренди землі за № 116, оформлений на земельну ділянку, площею 0, 0696 га, що розташована на території СК «Меліоратор» в смт Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення - для ведення садівництва, виданий на підставі Договору дарування від 30.05.2003 року зареєстрованого в реєстрі за №5-1088.

Між АТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 28.12.2007 року був укладений Кредитний договір № М-253/07-К, згідно якого Банк надав кредит у сумі 700 000,00 гривень (Сімсот тисяч гривень, 00 копійок), з оплатою по процентній ставці 16,5 % річних, а ОСОБА_5 зобов'язалася повернути ці грошові кошти у строк до 28.12.2012 року відповідно до п.2.1,3.2 Кредитного договору.

В якості забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору Банку було передано іпотечне майно, а саме садовий будинок № 752, загальною площею 117, 5 кв. м., що знаходиться в смт Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області, садівничий кооператив «Меліоратор», розташований на земельній ділянці 696 кв. м. та земельну ділянку, площею 0, 0696 га, що розташована на території СК «Меліоратор» в смт Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення - для ведення садівництва, що належать ОСОБА_2 на підставі права власності. Перелічене нерухоме майно було передано в іпотеку Банку на підставі Іпотечного договору, посвідченого 28.12.2007 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області, Щукіною Л.С. за реєстровим номером 9765, укладеному між позивачем та ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності від 07.12.2007 року, що була посвідчена 11.12.2007 року громадянським нотаріусом доктором ОСОБА_8.

Позивачем під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 495/6244/14-ц, до якої ухвалою від 25.03.2015 року судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Гайди-Герасименко О.Д. приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною Л.С. долучено копії іпотечного договору від 28.12.2007 року (т.1 а.с.22-25), згідно якого підставою для укладання цього договору є право позивача на земельну ділянку, яке підтверджено державним актом про право власності на землю серії НОМЕР_1 від 09.03.2004 року (т.1 а.с.26), виданий Управлінням земельних ресурсів у м. Білгород-Дністровський Одеської області та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на право простійного користування землею, договорів оренди землі за № 116, який посвідчує право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0, 0696 га, що розташована на території СК «Меліоратор» в смт Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення - для ведення садівництва. Цей державний акт виданий на підставі Договору дарування земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Шостої Одеської нотаріальної контори, Нікітюк О.М. від 30.05.2003 року під реєстровим № 5-1085.

Представник позивача зазначає, що позивач ніколи не звертався за отриманням другого державного акту про право власності на землю, а тому вважає, що дії начальника Білгород-Дністровського міського відділу земельних ресурсів Веренич І.А. щодо виготовлення, підписання та видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 09.03.2004 року є протиправними, а вказаний державний акт повинен бути визнаний недійсним з моменту його видачі.

Представник відповідача подав письмові заперечення проти позову (т.1 а.с.145-146), в яких не надає спростувань доводів представника позивача за суттю заявлених позовних вимог.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення адміністративного позову частково.

Однак, колегія суддів не погоджується висновком суду першої інстанції про те, що спір про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, є адміністративно-правовим, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно до вимог п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі щодо визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Так, згідно п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС.

Колегія суддів дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення щодо права власності земельної ділянки (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Відповідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, якщо провадження за позовною заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства було помилково відкрито, суд закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначеної правової позиції також дотримується вищі судові інстанції, зокрема Вищий адміністративний суд України, в ухвалі від 03.03.2016 року у справі №К/800/44157/15.

За правилами п.4 ч.1 ст.198 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції скасовує постанову суду і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі.

За таких обставин, оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 157; 195; 197; 198; 203; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою закрити провадження у справі №815/7321/15.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: А.В.Крусян