Справа № 810/3256/13-а
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" квітня 2016 р. м. Київ К/800/43203/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

за участю секретаря судового засідання: Савченко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року

у справі № 810/3256/13-а

за позовом Дочірнього підприємства «ШРБУ № 100» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «ШРБУ № 100» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - ДП «ШРБУ № 100» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України»; позивач) звернулось до суду з позовом до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (далі - Вишгородська ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області; відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 17 січня 2013 року та № від 17 січня 2013 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 22 липня 2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року апеляційну скаргу ДП «ШРБУ № 100» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» задоволено. Постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 липня 2013 року скасовано та прийнято нову - про задоволення позовних вимог. Скасовано оскаржувані акти індивідуальної дії. Стягнуто з Державного бюджету України в особі Вишгородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області судовий збір у розмірі 2 294,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, відповідач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, ставиться питання про скасування постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні, а постановлене у справі рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку ДП «ШРБУ № 100» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2011 року, за результатами якої складено акт № 902/22-00/05423018 від 19 червня 2012 року.

На підставі зазначеного акту перевірки та за наслідками адміністративного оскарження, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 17 січня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 110 087,00 грн. (108 030,00 грн. - основний платіж, 2 057,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції), та податкове повідомлення-рішення № від 17 січня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 706 691,00 грн. (567 212,00 грн. - основний платіж, 139 479,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення товариством пунктів 138.1, 138.4 статті 138, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним формуванням даних податкового обліку при придбанні запасних частин у Товариства з обмеженою відповідальністю «Технолізинг ЛТД», робіт з технічного обслуговування та ремонту автомобіля в Товариства з обмеженою відповідальністю «Снайпер Медіа», бітуму в Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛТПС «Укрпромгруп», а також товарно-матеріальних цінностей та послуг у Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Спецтехніка», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Кий Авто», Товариства з обмеженою відповідальністю «Будінвестування», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лакіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Саватекс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сорента», Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімер столиця», Приватного підприємства «Уніпромгруп» за нікчемними правочинами.

Такий висновок податковим органом зроблено, зокрема, з урахуванням актів, складених за наслідками вжиття заходів з проведення перевірки ТОВ «Технолізинг ЛТД» та зустрічної звірки ТОВ «Снайпер Медіа», в яких зазначено про відсутність у них необхідних умов для ведення господарської діяльності, неперебування названих суб'єктів господарювання за вказаним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням, а також викладено думки про здійснення ними діяльності поза межами правового поля. Крім того, відповідач звертав увагу на пояснення директора ТОВ «Технолізинг ЛТД» ОСОБА_4 щодо його непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваного товариства.

Обґрунтовуючи безпідставність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних на його адресу ТОВ «ЛТПС «Укрпромгруп», ТОВ «ТД Спецтехніка», ТОВ «Фірма «Кий Авто», ТОВ «Будінвестування», ТОВ «Лакіс», ТОВ «Саватекс», ТОВ «Сорента», ТОВ «Полімер столиця», ПП «Уніпромгруп», Вишгородська ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області посилалась на дані інформаційної бази «Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні Державної податкової адміністрації України», відповідно до яких виявлено відхилення між задекларованим ДП «ШРБУ № 100» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» податковим кредитом та податковими зобов'язаннями, сформованими названими постачальниками.

Також, контролюючий орган дійшов висновку про порушення підприємством пункту 138.8 статті 138, підпункту 145.1.2 пункту 145.1 статті 145, пункту 146.15 статті 146 ПК України з огляду на безпідставне проведення амортизації основних засобів, які в період з квітня по грудень 2011 року не використовувались у господарській діяльності, що, в свою чергу, призвело до завищення собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) на 4 592,16 грн.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем реального характеру розглядуваних поставок, а також безпідставність врахування ним амортизації основних засобів, які не використовувались у господарській діяльності, у складі собівартості виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Суд апеляційної інстанції, в свою чергу, скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, зазначив про правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість за операціями з придбання товарів, робіт, послуг у вищевказаних постачальників з підстав їх підтвердження відповідними первинними документами, перебування контрагентів підприємства в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, наявності в них статусу платників податку на додану вартість, а також неподання відповідачем на підтвердження викладених в акті перевірки доводів відповідних вироків або судових рішень про визнання укладених між названими особами договорів недійсними.

Крім того, Київський апеляційний адміністративний суд виходив з непредставлення відповідачем доказів виведення ДП «ШРБУ № 100» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» з експлуатації основних фондів, на які в період з квітня по грудень 2011 року нараховувалась амортизація.

Проте, колегія суддів вважає висновки як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції передчасними, зважаючи на таке.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Подібні за правовим регулюванням норми встановлювались і Законом України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання товарно-матеріальних цінностей, робіт та послуг.

За правилами частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Реальність, зокрема, потребує з'ясування того факту, чи справді відповідні товарно-матеріальні цінності, роботи та послуги отримано від указаних у первинних документах контрагентів. Для цього варто встановити, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв'язки між позивачем та його задекларованими постачальниками, хто персонально брав у цьому участь, допитати відповідних осіб (у тому числі посадових осіб контрагентів, задіяних у такому процесі) як свідків з метою, зокрема, з'ясування достовірності пояснень директора ТОВ «Технолізинг ЛТД» ОСОБА_4, наданих співробітникам податкової міліції.

Не досліджено судовими інстанціями і технічну можливість ТОВ «Технолізинг ЛТД», ТОВ «Снайпер Медіа», ТОВ «ЛТПС «Укрпромгруп», ТОВ «ТД Спецтехніка», ТОВ «Фірма «Кий Авто», ТОВ «Будінвестування», ТОВ «Лакіс», ТОВ «Саватекс», ТОВ «Сорента», ТОВ «Полімер столиця», ПП «Уніпромгруп» виконати спірні поставки з урахуванням їх фактичних господарських ресурсів (наявності основних засобів, відповідних трудових ресурсів), понесення ними витрат, пов'язаних з реальним здійсненням господарської діяльності (на оренду приміщень, оплату комунальних платежів та електроенергії, виплату заробітної плати тощо).

При вирішенні даного спору судами не проаналізовано і критерії, якими керувався позивач при виборі названих суб'єктів господарювання як постачальників, здійснення ним заходів розумної обережності при виборі ТОВ «Технолізинг ЛТД», ТОВ «Снайпер Медіа», ТОВ «ЛТПС «Укрпромгруп», ТОВ «ТД Спецтехніка», ТОВ «Фірма «Кий Авто», ТОВ «Будінвестування», ТОВ «Лакіс», ТОВ «Саватекс», ТОВ «Сорента», ТОВ «Полімер столиця», ПП «Уніпромгруп» контрагентами, не з'ясовано наявність у підприємства ділової мети під час здійснення відповідних господарських операцій.

Надаючи оцінку об'єктивності встановленого податковим органом під час здійснення перевірки порушення позивачем пункту 138.8 статті 138, підпункту 145.1.2 пункту 145.1 статті 145, пункту 146.15 статті 146 ПК України, слід враховувати, що відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Тобто, обов'язку суб'єкта владних повноважень довести правомірність своїх дій чи бездіяльності кореспондує обов'язок суб'єкта господарювання надати обґрунтовані заперечення проти доводів суб'єкта владних повноважень із наданням доказів на їх підтвердження.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі також зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні.

Втім, судові інстанції не витребували в підприємства відповідні докази на підтвердження використання агрегату насосного, автоматичної станції водопостачання та свердловини при виробництві товарів, виконанні робіт, наданні послуг як підстави для включення їх амортизації до собівартості виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг у порядку пункту 138.8 статті 138 ПК України, не створили стороні необхідні умови для встановлення фактичних обставин у справі.

З огляду на те, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі з метою об'єктивності, всебічності та повноти розгляду справи підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області задовольнити частково.

Скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 липня 2013 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.