Справа № 813/2525/14
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року м. Львів № 876/7512/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Костіва М.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Коцур В.К.

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2014 року в справі за позовом Приватного підприємства «Агентство «Алеф» до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

09.10.2007 року позивач ОСОБА_4 підприємство «Агентство «Алеф» звернувся в суд із позовом до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення № /0 від 26.06.2007 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2014 року позов задоволено. Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення № /0 від 26.06.2007 року.

Не погоджуючись із даною постановою, апелянт Стрийська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Львівській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом при винесенні постанови порушено норми матеріального права та процесуального права.

Апелянт просить суд, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2014 року скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні просили суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.4 ст.196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, 20.06.2007 року податковий орган провів виїзну позапланову документальну перевірку ПП «Агентство «Алеф» з питань дотримання вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за період з 01.01.2004 року по 31.12.2006 року.

За результатами перевірки складено акт № 1138/23-8/30310668 від 20.06.2007 року яким встановлено наступні порушення:

- п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме незастосування ПП «Агентство «Алеф» реєстратора розрахункових операцій при продажі авіаційних перевезень з 01.01.2005 року по 31.12.2006 року на загальну суму 1759490,00 грн.

Під час перевірки податковим органом виявлено факт здійснення позивачем продажу авіаквитків, які не є бланками суворої звітності оскільки, надруковані за межами України, а не підприємством Держзнак України за затвердженою Міністерством фінансів формою без застосування реєстратора розрахункових операцій.

На підставі акту перевірки податковий орган прийняв рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /0 від 26.06.2007 року яким застосовано до ПП «Агентство «Алеф» штрафні санкції в сумі 8 797 450,00 грн.

ПП «Агентство Алеф» позивач по справі здійснює діяльність з продажу авіаційних перевезень як офіс ЗАТ «Київського агентства повітряних сполучень «Киїів Авіа» згідно сертифікату на право продажу авіаційних перевезень № АП 0001 від 23.06.2005 р. та самостійно згідно угод укладених з перевізниками на основі сертифікату № АП 0219 від 12.05ю2005 р. видом діяльності позивача є функціонування інфраструктури авіаційного транспорту.

Позивач через касу підприємства з оформлення прибуткових касових ордерів за 2005 р. реалізував авіаквитків на суму 824363 грн., за 2006 р. на суму 935127.00 грн. Квитки для реалізації останній отримав від ЗАТ КАПС «Киїів Авіа» та авіаперевізника ТзОВ «Українська Хендлінгова Компанія», ТзОВ «Карпатейр-Україна», ДАП «Львівські авіалінії» згідно укладених договорів.

Спірні правовідносини регулюються Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Повітряним кодексом України, Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу, Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з виготовлення бланків цінних паперів, документів суворої звітності, Господарським кодексом України.

Згідно ст.1 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами) (далі - суб'єкти підприємницької діяльності), які здійснюють операції з розрахунків у готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти.

Відповідно до п.4 ст.9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу проїзних і перевізних документів із застосуванням бланків суворого обліку на залізничному (крім приміського) та авіаційному транспорті з оформленням розрахункових і звітних документів.

Згідно ст.60 Повітряного кодексу України, кожний договір повітряного перевезення та його умови посвідчуються документом на перевезення, який видається авіаційним підприємством або уповноваженими ним організаціями чи особами (агентами).

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 283 «Про встановлення порядку виготовлення бланків цінних паперів і документів суворого обліку» (надалі - Постанова № 283) та Правилами виготовлення бланків цінних паперів і документів суворого обліку, затвердженими Наказом Міністерства фінансів України, Служби безпеки України та Міністерства внутрішніх справ України від 25 листопада 1993 року № 98/118/740, передбачено, що проїзні документи (зокрема, квитки на проїзд на повітряному транспорті) є бланками документів суворого обліку.

ст.2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що проїзний документ (квиток) є розрахунковим документом.

Отже, квиток на проїзд на авіаційному транспорті одночасно є бланком документу суворого обліку та розрахунковим документом.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що бланки авіаційних квитків є бланками суворого обліку тому, реєстратори розрахункових операцій не підлягають застосуванню.

Як видно із матеріалів справ, позивач як агентство з продажу авіаперевезень укладає з авіакомпаніями договори, на підставі яких одержує бланки авіаквитків для виконання агентських функцій з продажу авіаційних пасажирських та вантажних перевезень, що є безпосереднім предметом діяльності ПП «Агентство «Алеф».

В п.2.4.1 Ліцензійних умов передбачено, що провадження господарської діяльності з виготовлення бланків цінних паперів, документів суворої звітності, затверджених Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва Міністерства фінансів України від 9 січня 2001 року № 1/3 (надалі - Ліцензійні умови) при виготовленні бланків за межами України суб'єкт господарювання, зареєстрований в Україні, повинен узгодити з Міністерством фінансів України їх технічний опис, який є невід'ємною частиною договору (контракту) на виготовлення бланків.

Отже, обовязок узгоджувати технічні описи бланків документів суворого обліку з Міністерством фінансів України покладено на зареєстрованих в Україні субєктів господарювання, які укладають договори на виготовлення таких бланків з компаніями-нерезидентами.

Дозвіл на виконання пасажирських авіаперевезень надається українським авіакомпаніям на підставі Правил сертифікації експлуатантів, затверджених Наказом Державіаслужби від 20 вересня 2005 року № 684. Однією з вимог, дотримання яких є обов'язковим при здійсненні сертифікації авіакомпанії, є наявність власних перевізних документів (в тому числі бланків авіаквитків), що перевіряється органами сертифікації (пункти 5.6.9 та 6.5.5 зазначених Правил).

Порядок, умови і правила виготовлення стандартних перевізних документів (СПД), до складу яких входять стандартний пасажирський квиток, нейтральний багатоцільовий квиток (МРО), стандартна квитанція різних зборів (МСО), закріплені в Резолюціях Міжнародної асоціації повітряною транспорту (ІАТА) №№ 721-726, 730. Рівні захисту зазначених СПД описані в Резолюції ІАТА № 730, і їх атрибути, передбачені вищевказаними Резолюціями, повністю відповідають Державному стандарту України ДСТУ 4010-2001 «Бланки цінних паперів і документів суворого обліку та звітності. Загальні технічні вимоги».

Відповідно до зазначених Резолюцій та ДСТУ 4010-2001, СПД повинні мати, зокрема, логотип авіакомпанії, код перевізника, присвоєний ІАТА, порядковий номер і серію стоку випуску бланків, фонове захисне покриття кожного купона.

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що договори на виготовлення бланків авіаквитків можуть укладатися виключно з авіакомпаніями предметом діяльності яких є безпосередньо надання послуг авіаперевезень. В той час позивач як агент з продажу авіаквитків, а не авіакомпанія не замовляв та не міг замовляти виготовлення бланків авіаквитків ні за кордоном ні в Україні, а одержував їх на підставі укладених з авіакомпаніями договорів. Оскільки, бланки авіаквитків за кордоном замовляють авіакомпанії саме вони а не позивач зобовязані на виконання пункту 2.4.1 Ліцензійних умов узгоджувати з Міністерством фінансів України їх технічний опис.

Разом з тим, авіаквитки які використовував позивач були узгоджені з Міністерством фінансів України що підтверджується ліцензією від 20.09.1996 р. № 31-96/д, листами від 22.05.2003р.,26.03.2007р., 18.04.2007р., 31.05.2007р., 01.06.2007р., 01.10.2007 р., 22.03.2007р..

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що жодним нормативно-правовим актом, чинним в Україні, податковим органом не надано будь-яких повноважень щодо надання професійної оцінки, іншим чином аналізувати ті чи інші бланки та приймати рішення щодо їх відповідності чи невідповідності вимогам щодо бланків суворого обліку.

Крім того, п. 2.4.1 Ліцензійних умов не передбачено, що бланки, технічний опис яких не узгоджений з Міністерством фінансів України не є бланками суворого обліку.

Тому, доводи апелянта про те, що бланки не узгоджені з Міністерством фінансів України не є бланками суворого обліку є необґрунтованими та не ґрунтуються на вимогам чинного законодавства.

Також, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те що не поширюються вимоги чинного законодавства щодо узгодження з Міністерством фінансів України бланків авіакомпаній на авіакомпанії які не є нерезидентами виходячи з наступного.

Впродовж перевіреного податковим органом періоду позивач здійснював продаж авіаперевезень на рейси які виконувались ТзОВ «Карпатейр-Україна» яке є дочірнім підприємством авіакомпанії S.C.Carpatair S.А. ( резидента Румунії ) і яке при здійсненні авіаперевезень використовує бланки авіаквитків, що є власністю Авіакомпанії S.C.Carpatair S.А.

Під час складення акту перевірки податковий орган врахував виручку одержану від продажу авіаперевезень, що здійснювались з використанням авіаквитків які є власністю вказаної авіакомпанії-нерезидента.

Проте, виходячи з п. 2.4.1 ліцензійних умов обовязок узгоджувати технічні описи бланків авіаквитків з Міністерством фінансів України покладено виключно на резидентів України. Авіакомпенії-нерезиденти не зобовязані узгоджувати такі бланки.

Тобто, Авіакомпанії S.C.Carpatair S.А. не є субєктом господарювання, зареєстрованим в Україні. Тому, на цю авіакомпанію не поширюються вимоги вищезазначених ліцензійних умов.

Крім того, як вірно встановив суд першої інстанції прибутковими касовими ордерами, видатковими касовими ордерами, відповідними записами в касовій книзі, актами інвентаризації бланків суворого обліку, реєстрами проданих авіаквитків, звітами про рух бланків суворого обліку підтверджується та обставина, що використання позивачем бланків авіаквитків а саме їх одержання, облік, переміщення здійснювалось у чіткій відповідності до умов роботи з використанням бланків суворої звітності.

Разом з тим, податковий орган при застосуванні до позивача адміністративно-господарські санкції не звернув увагу на ст. 250 Господарського кодексу України. Оскільки, адміністративно - господарські санкції можуть бути застосовані до субєкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим субєктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

З матеріалів справи видно, що податковий орган встановив порушення позивачем правил ведення касових операцій протягом 01.01.2004 р. 31.12.2006 р., перевірка проводилась 20.06.2007 р., а спірне рішення прийнято 26.06.2007 р.

Отже, під дію ст. 250 Господарського кодексу України підпадає період перевірки з 26.06.2006 р. по 31.12.2006 р., а не період з 01.01.2004р. по 26.06.2006р.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову оскільки, податковий орган діяв не в межах повноважень та не у спосіб передбачений законом та Конституцією України.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ст.200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 160, ст.195, ст.198, ст.200, ст.205, ст.206, ст.254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2014 року у справі за № 813/2525/14 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Н.В. Бруновська

Судді: М.В. Костів

ОСОБА_5

Ухвала складена в повному обсязі 06.06.2016 року.