Справа № 804/1568/16
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2016 р. Справа № 804/1568/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представників позивача представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.
Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що Державне підприємство «Придніпровська залізниця» перебуває на податковому обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів.
Порушення виявлені під час перевірки знайшли своє відображення в акті перевірки від 16.02.2015 року № 68/28-01-48-03-01073828, що підтверджується копією акту, яка знаходиться в матеріалах справи.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 лютого 2016 року Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року у справі № 804/4660/15 в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів № НОМЕР_1 від 04.03.2015 року в частині визначення суми основного платежу 19147993,06 грн. і штрафних (фінансових) санкцій 9573996,54 грн. та постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 червня 2015 року у справі № 804/4660/15 в частині відмови у задоволених позовних вимог - скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
В іншій частині постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року у справі № 804/4660/15 залишено без змін.
Як вбачається з акту перевірки, суть порушення полягає у фактах віднесення до складу валових витрат (витрат, що враховуються при визначенні обєкту оподаткування) у податковому обліку складової лізингового платежу, яка відображалась у бухгалтерському та податковому обліку як «курсова різниця», фактично не є такою. Виникнення цього виду витрат повязано із виплатою лізингових платежів за договорами фінансового лізингу, укладеними ДП «Придніпровська залізниця» із компаніями-лізингодавцями.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
Згідно ч. 1, 2 ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Також, відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарському кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
Згідно ч.1, 2 ст. 189 Господарського кодексу України ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.
Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.
Так, п.п. 7.3.3. п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 №334/94-ВР (діяв на момент виникнення спірних правовідносин) прямо визначено обов'язок платника податків відображати у податковому обліку балансову вартість заборгованості, основна сума якої виражена в іноземній валюті, шляхом перерахунку її суми в гривні за офіційним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на дату її оприбуткування (виникнення), розглядати таку непогашену протягом звітного періоду заборгованість, виражену в іноземній валюті, умовно проданою (погашеною) в останній день звітного періоду за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на такий день, та визнати прибуток або збиток від такої операції, який слід розраховувати як різницю між балансовою вартістю такої заборгованості (її частини) на початок звітного періоду чи на дату її оприбуткування (виникнення), залежно від того, яка подія сталася пізніше, та балансовою вартістю такої заборгованості (її частини) на дату її продажу (погашення). В свою чергу, прибуток, отриманий внаслідок такого перерахунку, відносити до складу валових доходів, а збиток - до складу валових витрат.
Відповідно до пп.153.1.3 п.153.1 ст. 153 Податкового кодексу України (далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначення курсових різниць від перерахунку операцій, виражених в іноземній валюті, заборгованості та іноземної валюти здійснюється відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку. При цьому прибуток (позитивне значення курсових різниць) ураховується у складі доходів платника податку, а збиток (від'ємне значення курсових різниць) ураховується у складі витрат платника податку.
Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Згідно з пп.138.10.4 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються, зокрема, витрати за операціями в іноземній валюті, втрати від курсової різниці, визначені згідно зі статтею 153 цього Кодексу.
Відповідно до п.п.138.12.1 п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат, у тому числі включаються витрати визначені відповідно до статей 144-148, 150, 153, 155-161 цього ж Кодексу, які не включені до собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг згідно із цією статтею.
При цьому, ні норма підпункту 7.3.3. пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 №334/94-ВР, ні норма 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 Податкового кодексу України, не встановлюють додаткових умов для врахування у складі витрат платника податків втрат від курсових різниць. Нормами законів не передбачено, що платник податків позбавляється права на врахування в податковому обліку результату від перерахунку курсових різниць.
Таким чином, слід зазначити, що за умовами вищезазначених договорів фінансового лізингу сторонами погоджено спеціальний порядок розрахунків, який передбачає проведення коригування усіх лізингових платежів, які будуть перераховані залізницею на час здійснення відповідних розрахунків, а саме коефіцієнт коригування не є складовою лізингового платежу, а є порядком (способом) оплати такого лізингового платежу, а отже включення до складу витрат зазначених сум позивачем є правомірним.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов в частині позовних вимог в розмірі 19147993,06 грн. основного платежу та у сумі 9573996,54 грн. штрафних санкцій задовольнити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2016 року

Суддя ОСОБА_1