Справа № 819/2128/14-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року м. Київ К/800/34928/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_15, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_16, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Вітрової Надії Володимирівни, Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Тернопільська міська рада, ОСОБА_18, про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_15, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_16, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14.(надалі також - позивачі) звернулись до суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Вітрової Н.В., Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Тернопільська міська рада, ОСОБА_18, в якому просили:

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області Вітрової Н.В. від 4 листопада 2013 року № 7547960 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно;

зобов'язати реєстраційну службу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації об'єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 01;

визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 4 листопада 2013 року № 12148488.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 4 листопада 2013 року № 7547960.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 4 листопада 2013 року № 12148488 на приміщення громадського харчування, кафе, загальною площею 103 кв.м.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивачі звернулись до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просили ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду скасувати, залишивши в силі рішення першої інстанції.

ОСОБА_18 були надіслані до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких він просив скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 222 КАС України.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12 жовтня 2014 року укладено договір купівлі-продажу між управлінням обліку та контролю за використанням комунального майна департаменту економіки та ОСОБА_18, відповідно до якого останній став власником приміщення площею 43.5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

16 жовтня 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області за № 65 була зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації, поданої ОСОБА_18 щодо реконструкції згаданого вище приміщення під приміщення громадського призначення - кафе.

4 листопада 2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області Вітровою Н.В прийнято рішення № 7547960, згідно з яким вирішено провести за ОСОБА_18 державну реєстрацію права власності на вищезазначений об'єкт нерухомого майна.

На підставі вищезазначеного рішення про державну реєстрацію ОСОБА_18 видано свідоцтво № 12148488 про право власності на нерухоме майно - приміщення громадського харчування - кафе, площею 103 кв.м.

Позивачі, не погоджуючись із рішенням державного реєстратора та із видачею свідоцтва про право власності, звернулись до суду.

Суд апеляційної інстанції, закриваючи провадження у справі, прийшов до висновку, що дані відносини є цивільними, справа не належить до юрисдикції адміністративного суду, оскільки позивачі звернулись до суду з вимогами про захист своїх цивільних прав та оспорюють правомірність набуття ОСОБА_18 права власності на об'єкт нерухомості.

Проте з такими висновками колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі оскаржують, зокрема, рішення державного реєстратора від 4 листопада 2013 року № 7547960 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 4 липня 2013 року, що була чинною на момент виникнення спірних відносин; надалі - Закон № 1952-IV).

Статтею 2 Закону передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

Отже, враховуючи вищенаведені правові норми, державний реєстратор, приймаючи оскаржуване рішення, здійснював владні управлінські функції, а тому виступав як суб'єкт владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо неправомірності закриття провадження у даній справі.

Згідно зі статтею 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права щодо юрисдикції справи, колегія суддів приходить до висновку про скасування судового рішення та направлення справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями, 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 липня 2015 року - скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді