Справа № 308/5693/16-а
Суддя: Дергачова Н. В.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/5693/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Дергачової Н.В.,

при секретарі Меркуловій Ю.П.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

перекладача ОСОБА_2 ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_3, про примусове видворення іноземця за межі території України, затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 прикордонний загін Західного регіонального управляння Державної прикордонної служби України звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із адміністративним позовом про примусове видворення громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, мотивуючи вимоги тим, що 31 травня 2016 року на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб відповідач був переданий на територію України у встановленому угодою порядку за незаконний перетин державного кордону України в Словацьку Республіку в складі групи осіб на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Новоселиця» із посиланням на відсутність документів, що посвідчують його особу.

Позивач зазначає, що 31.05.2016 року начальником ОСОБА_5 прикордонного загону відносно відповідача було прийнято рішення про примусове повернення за межі України, однак, відповідач територію України не покинув у звязку з відсутністю у нього документів, що посвідчують його особу, законність перебування на території України та дають право на перетин Державного кордону як України, так і інших країн та достатніх коштів.

Оскільки громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_3, перебуває на території України незаконно, документів, коштів для виїзду з території України не має, виконати рішення про примусове повернення не має можливості, працевлаштуватись на території України не має змоги, родичів на території України не має, позивач звернувся до суду з позовом про його примусове видворення за межі України, його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 прикордонного загону ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

В ході встановлення особи відповідача судом було зясовано, що дані зазначені позивачем у адміністративному позові не відповідають фактичним даним, відповідач є громадянином ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає у ОСОБА_7 Виен Чау, тому представник позивача просив суд вважати належними саме ці дані відповідача, які були повідомлені безпосередньо суду.

Відповідач - громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_3, у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Пояснив суду, що їхав для працевлаштування до Республіки Німеччина. Просив видворити його до ОСОБА_7 Виен Чау, крім того відповідачем було зазначено, що жодних бойових дій на території його місця проживання не проводиться, загрози його життю немає.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, реалізуючи свої права та свободи, міг у встановленому порядку іммігрувати в Україну або іншу європейську країну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством

України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Але знаючи про можливість легально виїхати до Європейських країн, відповідач вибрав незаконний спосіб, зважаючи, що для досягнення своєї мети він неодноразово буде порушувати та ігнорувати законодавство країн на своєму шляху, він умисно пішов на вчинення правопорушення.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 31 травня 2016 року на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб (запитувана держава на запит Запитуючої держави та без будь-яких інших формальностей, крім тих, що передбачені цією Угодою, приймає на свою територію громадян третіх країн чи осіб без громадянства, які не виконують чинних умов стосовно в'їзду на територію Запитуючої держави або перебування на ній або припинили виконувати такі умови, якщо надано докази відповідно до статті 7 цієї Угоди того, що такі особи: незаконно в'їхали на територію держав-членів безпосередньо з території України або на територію України безпосередньо з території держав-членів) відповідач був переданий на територію України у встановленому угодою порядку за незаконний перетин державного кордону України із України в Словацьку Республіку у складі групи осіб в обхід пункту пропуску в районі 174-175 прикордонних знаків, що підтверджується актом про приймання-передавання особи від 31.05.2016 року та протоколом про адміністративне затримання від 31.05.2016 року.

У судовому засіданні встановлено, що 31.05.2016 року начальником ОСОБА_5 прикордонного загону затверджено рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства за межі України, прийняте відносно громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, однак, відповідач територію України не покинув з огляду на відсутність у нього документів, що посвідчують його особу, законність перебування на території України та дають право на перетин Державного кордону як України, так і інших країн та достатніх коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 березня 2016 року відповідач на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським співтовариством про реадмісію осіб був переданий на територію України у встановленому угодою порядку за незаконний перетин Державного кордону.

Згідно вимог п. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Відповідно до п. 26 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 № 1 « Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", статтею 13 Закону України "Про імміграцію".

Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судам варто враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Як зазначено у ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного

кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

В судовому засіданні встановлено, що громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на території України незаконно, документів, коштів для виїзду з території України не має, виконати рішення про примусове повернення не має можливості, працевлаштуватись на території України не має змоги, родичів на території України не має.

Також суд констатує, що відповідач не звертався до територіального підрозділу Державної міграційної служби України із заявами про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про що відповідач зазначив у судовому засіданні, відтак останній не відноситься до осіб, яким надано статут біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту.

За змістом частини четвертої ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства перебувають у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, протягом строку, необхідного для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як дванадцять місяців.

Матеріалами справи та встановленими судовому засіданні обставинами підтверджено, що відповідач переслідував мету незаконного перетину державного кордону України в напрямку Західної Європи, без документів та коштів для добровільного повернення на батьківщину. Такі дії відповідача можуть загрожувати національним інтересам безпеки України, охорони громадського порядку та правам і законним інтересам громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що вимоги ОСОБА_5 прикордонного загону Західного регіонального управляння Державної прикордонної служби України про примусове видворення громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 3 ст. 160 КАС України 02 червня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 07 червня 2016 року.

Керуючись ст.ст. 30, 31, 32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 11, 70, 71, 86, 106-163,183-5, 256 ч. 2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Примусово видворити громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі території України.

Затримати громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Допустити негайне виконання постанови суду.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом пяти днів з дня її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлений 07.06.2016.

Суддя Н.В. Дергачова