Справа № 808/5768/14
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" травня 2016 р. м. Київ К/800/43817/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,
секретар судового засідання Малина Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09 червня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), Управління МВС України на Донецькій залізниці, в якому, з урахуванням уточнень, просив: визнати незаконними та скасувати накази Міністра внутрішніх справ України Авакова А.Б. № 852, № 1498 о/с від 05 серпня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ відповідно до пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення); поновити підполковника міліції ОСОБА_4 на посаді начальника лінійного відділу на станції Слов'янськ Управління МВС України на Донецькій залізниці; стягнути з Управління МВС України на Донецькій залізниці на користь ОСОБА_4 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06 серпня 2014 року по день розгляду справи у суді з розрахунку середньоденного розміру грошового забезпечення 187,50 грн.; визнати незаконним і скасувати наказ №245 о/с від 12 серпня 2014 року начальника Управління МВС України на Донецькій залізниці Присяжнюка В.Л. в частині встановлення ОСОБА_4 вислуги років в органах внутрішніх справ у календарному обчисленні 23 роки 07 місяців 24 дні, у пільговому обчисленні 31 рік 05 місяців 03 дні.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржувані накази в частині, яка стосується притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення з органів внутрішніх справ є безпідставними та протиправними, оскільки вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, він не вчиняв. Також позивач вважає, що відповідачами було порушено порядок та процедуру проведення службового розслідування та накладення дисциплінарного стягнення.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 09 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підполковник міліції ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 19 березня 2012 року - на посаді начальника лінійного відділу на станції Слов'янськ Управління МВС України на Донецькій залізниці.

05 серпня 2014 року МВС України за фактом порушення окремими працівниками ГУ МВС України в Донецькій області службової дисципліни видано наказ № 778 «Про призначення та проведення службового розслідування стосовно окремих працівників ГУ МВС України в Донецькій області», яким проведення такого розслідування доручено спеціально створеній комісії.

За наслідками проведеного службового розслідування комісією 05 серпня 2014 року складено висновок, який того ж дня був затверджений Міністром внутрішніх справ України.

Так, службовим розслідуванням встановлено, що 12 квітня 2014 року близько 17:00 адміністративна будівля лінійного відділу на станції Слов'янськ Управління МВС України на Донецькій залізниці була захоплена на декілька годин озброєними представниками самопроголошеної ДНР. Останні увірвалися в приміщення лінійного відділу викрали табельну вогнепальну зброю та в той же день залишили приміщення. У свою чергу, начальник лінійного відділу на станції Слов'янськ Управління МВС України на Донецькій залізниці підполковник міліції ОСОБА_4 не вжив заходів, спрямованих на захист та оборону адміністративного приміщення та майна, в тому числі табельної вогнепальної зброї Слов'янського МВ, оперативний план «Фортеця» не ввів, заходів, спрямованих на запобігання та припинення скоєних озброєними представниками ДНР злочинів, не провів.

За результатами службового розслідування наказом МВС України №852 від 05 серпня 2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УМВС України на Донецькій залізниці та УДСО при ГУМВС України в Донецькій області» за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення статті 65 Конституції України, частини 3 статті 3, частини 1 статті 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, керуючись статтями 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), підполковника міліції ОСОБА_4, начальника лінійного відділу на станції Слов'янськ Управління МВС України на Донецькій залізниці, звільнено з органів внутрішніх справ України за пунктом 66 Положення (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Наказом МВС України від 05 серпня 2014 року №1498 о/с «По особовому складу» підполковника міліції ОСОБА_4 (Т-246305), начальника лінійного відділу на станції Слов'янськ Управління МВС України на Донецькій залізниці звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за пунктом 66 Положення (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Наказом Управління МВС України на Донецькій залізниці №245 о/с від 12 серпня 2014 року «По особовому складу» оголошено наказ МВС України від 05 серпня 2014 року №1498 о/с. Установлено підполковнику міліції ОСОБА_4 (Т-246305), начальнику лінійного відділу на станції Слов'янськ Управління МВС України на Донецькій залізниці, вислугу років на службі в органах внутрішніх справ на день звільнення в календарному обчисленні 23 роки 07 місяців 4 днів, у пільговому - 31 рік 05 місяців 03 дні.

Вважаючи вказані накази протиправними, а своє звільнення незаконним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що звільняючи позивача з органів внутрішніх справ за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Однак, колегія суддів Вищого адміністративного суду України висновки судів попередніх інстанцій вважає передчасними та такими, що зроблені з неповним з'ясуванням всіх обставин справи з огляду на таке.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки, на час виникнення спірних правовідносин, регулювалися Законом України «Про міліцію», Положенням та Дисциплінарним статутом.

Відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про міліцію» (чинного, на час виникнення спірних правовідносин) міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності.

Згідно з Присягою працівника органів внутрішніх справ України, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року № 382, працівник міліції бере на себе зобов'язання завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства.

Пунктом 4.1 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 22 лютого 2012 року № 155, встановлено, що працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе певні моральні зобов'язання, а саме: визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності, виявляти твердість і непримиренність у боротьбі зі злочинцями, застосовуючи для досягнення поставленої мети виключно законні і високоморальні принципи.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту, визначено, що службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку тощо.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Дисциплінарного статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Дисциплінарного статуту.

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Підстави звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу, в тому числі за порушення дисципліни, вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення, встановлені пунктами 63 - 65 Положення.

Окремо пунктами 66 і 67 цього Положення передбачені підстави звільнення зі служби за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, та за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення.

Відповідно до пункту 66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

За змістом наведених норм, дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю межує з адміністративним або кримінальним правопорушенням і полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

При цьому, чинне законодавство України не містить нормативного визначення поняття «вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу», відтак, таке поняття є оціночним та пов'язане із невиконанням чи неналежним виконанням службових обов'язків, порушенням вимог чинного законодавства України, що в обов'язковому порядку повинно дискредитувати високе звання рядового начальницького складу ОВС.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ став встановлений службовим розслідуванням 05 серпня 2014 року факт невжиття позивачем заходів щодо оборони будівлі лінійного відділу станції Слов'янськ Управління МВС України на Донецькій залізниці.

В той же час, у матеріалах справи наявний висновок службового розслідування, затверджений 16 червня 2014 року начальником Управління МВС України на Донецькій залізниці, за фактом отримання тілесних ушкоджень працівниками ЛВ на ст. Слов'янськ УМВС України на Донецькій залізниці під час нападу 12 квітня 2014 року о 20 год. 15 хв. на адміністративну будівлю лінійного відділу, зокрема, начальником лінійного відділу на станції Слов'янськ Управління МВС України на Донецькій залізниці ОСОБА_4

Проте, судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору не було наведено мотивів неврахування вказаного висновку, та не було з'ясовано, які саме дії позивача, що стали підставою для звільнення, є дискредитацією звання, що несумісне з подальшим перебуванням на службі в ОВС, та чи не підпадають такі під поняття порушення службової дисципліни, за яке може бути накладене дисциплінарне стягнення відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту.

Крім того, як позовній заяві так і а апеляційній скарзі позивач зазначав, що його звільнення з органів внутрішніх справ за дискредитацію є неправомірним, оскільки з наказом про призначення службового розслідування, як і з його результатами він ознайомлений не був, відповідних письмових пояснень не надавав, а призначення службового розслідування, його проведення, затвердження висновку службового розслідування та звільнення позивача відбулось в один день 05 серпня 2014 року.

Проте, вказані доводи позивача суди попередніх інстанцій залишили поза увагою без наведення мотивів їх прийняття чи відхилення та дійшли передчасних висновків про дотримання відповідачем порядку та процедури проведення службового розслідування.

Не встановлення в судовому процесі зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, та відповідно до положень частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09 червня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк В.В. Тракало