Справа № 2а-2578/11/1370
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" травня 2016 р. К/800/7166/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуфізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постановуЛьвівського окружного адміністративного суду від 13.10.2011
та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2014
у справі № 2а-2578/11/1370
за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_4
доДержавної податкової інспекції у Жидачівському районі Львівської області
прозобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Жидачівському районі Львівської області, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета адміністративного позову №8/4 від 16.04.2011, просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0/3274 від 15.03.2011.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13.10.2011, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2014, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та справу направити на новий розгляд, оскільки вважає, що постанову суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій було прийнято з порушенням норм матеріального права.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі п.1 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджується, що:

- відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 по 31.12.2010, за результатами якої складено акт №202-17-1 від 01.03.2011;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог ст.13, ст.14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», в результаті чого позивачем занижено податок з доходів фізичних осіб за 2009 рік на суму 15 572,98 грн., за 2010 рік на суму 343,07 грн.;

- на підставі вказаного акту позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення №/0/3274 від 15.03.2011, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності» на 19 895,06 грн. (з яких: 15 916,05 грн. - основний платіж та 3 979,01 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх станцій дійшли висновку, що надані позивачем докази підтверджують встановленні актом перевірки порушення позивачем ведення обліку доходів і витрат за 2009-2010 роки.

Суд касаційної інстанції вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними та такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1-3 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету. Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За змістом пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 названого Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно п.4 ч.1 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України одним з принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Для встановлення обставин, зазначених у частині першій цієї статті, у судовому засіданні заслуховуються пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, досліджуються письмові та речові докази, у тому числі носії інформації із записаною на них інформацією, висновки експертів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій, зокрема, виходили з того, що надані позивачем докази (книга обліку доходів і витрат за 2010 рік, декларації про доходи позивача, банківські виписки, заліки зустрічних однорідних вимог, видаткові накладні, акти звірки взаєморозрахунків) свідчать про допущення останнім порушень в процесі ведення обліку доходів і витрат за 2009-2010 роки.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли вказаних висновків без належного дослідження поданих позивачем доказів (в тому числі, первинних документів), оскільки мотивувальні частини судових рішень судів попередніх інстанцій містять лише загальні посилання на назву первинного документу (без зазначення його реквізитів, як то дата первинного документа, чи номер за наявності) та/або посилання на аркуші матеріалів справи.

При цьому, при розгляді справи суди попередніх інстанцій не встановили зміст порушення позивачем вимог податкового законодавства, встановленого актом перевірки, що призвело до визначення позивачу грошових зобов'язань за спірним податковим повідомленням-рішенням, тобто, не встановили, в чому саме полягало неналежне ведення позивачем обліку доходів та витрат у податкових періодах, які підлягали перевірці.

Також, судами попередніх інстанцій не встановлено об'єкт оподаткуванням прибутковим податком з громадян, в результаті чого не перевірено правильність визначення позивачу спірних сум грошових зобов'язань за податкові періоди, які підлягали перевірці.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що із наданих позивачем додаткових документів неможливо встановити правильність визначення оподатковуваного доходу за IV квартал 2009 року та за 2010 рік по зазначених у деклараціях даних, оскільки мотивувальна частина постанови суду, в порушення вимог ст.163 Кодексу адміністративного судочинства України, не містить мотивів неврахування таких доказів.

Відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції в порушення вимог процесуального законодавства, не дослідив та не надав правової оцінки доводам позивача щодо неправомірності розрахунку податковим органом об'єкта оподаткування та, відповідно, визначення суми грошових зобов'язань.

Вищевказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору та вважати, що оскаржувані судові рішення винесені з дотриманням принципів законності та обґрунтованості у відповідності до приписів ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на неповноту встановлення судами усіх обставин справи, що входять до предмету доказування, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, встановити повно і правильно фактичні обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13.10.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2014 у даній справі скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль
О.А. Моторний