Справа № 202/642/16-а(2-а/0202/32/2016)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"18" травня 2016 р. справа № 202/642/16-а(2-а/0202/32/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2016 р. у справі №202/642/16-а(2-а/0202/32/2016)

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради

про визнання бездіяльності противоправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив стягнути з відповідача щорічну допомогу на оздоровлення згідно ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за 2015 рік, яка складає 6090 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2016 р. позов залишено без розгляду на підставі ч.2 ст.99 та ст.100 КАС України у зв'язку з тим, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду та не подав клопотання про поновлення цього строку.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач, зокрема, зазначив, що в справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю, строк звернення до суду, передбачений ст. 99 КАС України застосуванню не підлягає. Частина 3 статті 99 КАС України передбачає наявність й інших строків для звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав та інтересів. Частиною 1 статті 76 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" встановлено, що право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди (а шкода, спричиненої Чорнобильською катастрофою є такій що підпадає під дію Закону), заподіяної життю і здоров'ю особи, строком давності не обмежується.

Про порушення свого права позивач дізнався з моменту коли звернувся до УПСЗН Індустріальної районної у місті ради 29.12.2015р. та отримав відповідь, тобто 04.01.2016р., до цього моменту позивач не міг і не зобов'язаний був знати про порушення свого права так як Індустріальна районна УПСЗН не повідомляла про звуження його прав як Чорнобильця 2

категорії, також його не інформували про розмір щорічної компенсації у грошовому співвідношенні, яку позивачу нараховували та виплачували. Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС" ст.48 передбачена щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії - п'ять мінімальних заробітних плат, проте, позивачу було виплачено лише 100 грн.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги.

Відповідач надіслав апеляційному суду письмові заперечення, в яких просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Закон України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" не встановлює строку звернення до адміністративного суду громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки відповідно до статті 90 цього Закону всі вимоги згаданого Закону застосовуються щодо будь-якого ядерного інциденту, що може статися на території України, після набрання цим Законом чинності, тобто починаючи з 21 березня 1995 року.

З огляду на викладене, під час вирішення питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду з позовами про нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення згідно ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" слід керуватися нормами статті 99 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

За висновком суду першої інстанції, позивачем було пропущено строк звернення до суду, оскільки про порушення свого права позивач дізнався у травні 2015 року, а звернувся до суду лише 03.02.2016 року, клопотання про поновлення строку звернення до суду не подавав.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до п.8 ч.4 р.1 Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014р. N76-VIII статтю 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладено у такій редакції:

"Стаття 48. Компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та сім'ям за втрату годувальника

Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Відповідно до ч.1 р.3 цей Закон набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Як вбачається зі змісту позову, на думку позивача, у 2015 році відповідач мав сплатити йому щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії згідно п.3 ч.4 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції до 1 січня 2015 року.

Згідно відповіді відповідача від 04.01.2016р. №6 позивача повідомлено, що відповідно до ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 р. №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивачу було нараховано (розпорядження №700801 від 06.04.2015р.) і виплачено в травні 2015 року (платіжна відомість №58 від 05.05.2015р.) 100 грн. на особовий рахунок у відділення № 10003/0447 AT "Ощадбанк".

Статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції до 01.01.2015 року, було передбачена щорічна виплата допомоги на оздоровлення позивачу в розмірі 5 мінімальних заробітних плат як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії. Жодним правовим актом не було встановлено, що саме у травні 2015 року має бути виплачена зазначена допомога позивачу, тому він мав підстави розраховувати на те, що допомога могла бути виплачена упродовж року.

З урахуванням викладеного, строк звернення позивача до суду першої інстанції слід відраховувати з часу, коли позивач дізнався про порушення його права на отримання допомоги на оздоровлення, а саме з часу отримання відповіді відповідача від 04.01.2016р. №6.

Таким чином, ухвалу суду від 17.03.2016 р. було прийнято судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.204 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу суду від 17.03.2016 р. слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.199, 204, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2016 р. у справі №202/642/16-а(2-а/0202/32/2016) скасувати.

Справу №202/642/16-а(2-а/0202/32/2016) направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун