Справа № 484/1376/16-а
Суддя: Маржина Т. В.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 484/1376/16-а
Провадження № 2-а/484/65/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Маржиної Т.В.

при секретарі - Мирошниченко Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Підгороднянської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, третя особа ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування рішення 43 сесії шостого скликання Підгороднянської селищної ради № 6 від 11.09.2015 року «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража в межах території смт. Підгородна Підгороднянської селищної ради», -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що має у власності квартиру в будинку АДРЕСА_1 тобто є співвласником багатоквартирного житлового будинку, що розташований на відповідній прибудинковій території. Рішенням 43 сесії 6 скликання Підгороднянської селищної ради № 6 від 11.09.2015 року було надано дозвіл громадянину ОСОБА_2 на складання проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки площею 0,0080 га, яка розташована по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, із земель житлової та громадської забудови, які не надані у власність чи користування, в межах смт. Підгородна. Вважає таке рішення протиправним і просить його скасувати, оскільки воно порушує її права як співвласника багатоквартирного будинку, тому що надана ОСОБА_2 земельна ділянка розташована на прибудинковій території.

В судовому засідання позивачка ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_3 і ОСОБА_4 повністю підтримали позов, просили його задовольнити. Наполягали на тому, що земельна ділянка, відведена ОСОБА_2 під будівництво гаража є частиною прибудинкової території, крім того на ній розташовані самочинні споруди ОСОБА_1 - літня кухня та вбиральня.

Представник відповідача - Підгороднянської селищної ради - ОСОБА_5 - в судовому засіданні позов визнав повністю, просив його задовольнити, посилаючись на те, що під час прийняття оскаржуваного рішення радою не були враховані інтереси мешканців будинку АДРЕСА_1. Представником також надані письмові пояснення, в яких він зазначив правові підстави прийняття оскаржуваного рішення /а.с.49/.

Третя особа - ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні проти позову заперечували, мотивуючи тим, що ОСОБА_2 до селищної ради подані усі необхідні документи; оскаржуваним рішенням йому лише надано дозвіл на складання проекту землеустрою, а не земельну ділянку у власність; згідно виготовленого ним проекту землеустрою земельна ділянка розташована поза межами прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 і не торкається самовільних споруд позивачки - літньої кухні та вбиральні. Просили відмовити в задоволенні позову /а.с.24/.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані суду письмові докази, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням № 6 від 11.09.2015 року 43 сесії шостого скликання Підгороднянської селищної ради Первомайського району Миколаївської області /а.с.8/ було надано дозвіл громадянину України ОСОБА_2 на складання проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки площею 0,0080 га, яка розташована по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, із земель житлової та громадської забудови, які не надані у власність чи користування, в межах смт. Підгородна Підгороднянської селищної ради Первомайського району Миколаївської області.

Позивачка стверджувала, що таким рішенням порушено її права та інтереси, як користувачки прибудинкової території АДРЕСА_1 та власниці літньої кухні і вбиральні, однак такого порушення судом не встановлено.

Частиною 3 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарних засідань селищної ради віднесене вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно зі статтею 121 ЗК України кожен громадянин України має право на безоплатне отримання один раз земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва індивідуальних гаражів в розмірі не більше 0,01 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України, пунктом 6 якої встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації подають до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, клопотання, в якому має бути зазначено цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовані розміри. До клопотання мають бути додані: викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких слід відзначити бажане місце розташування земельної ділянки; погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства); копію документа, що посвідчує особу (наприклад, паспорта громадянина України). Частиною 7 ст. 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частиною 8 цієї ж статті передбачене погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у визначеному законом порядку.

Частиною дев'ятою цієї статті визначено, що лише після вчинення усіх зазначених дій відповідний орган місцевого самоврядування приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або відмову у такому затвердженні, яка також має бути мотивована.

Статтею 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Проаналізувавши процедуру прийняття оскаржуваного рішення, компетенцію органу, який його прийняв, а також дотримання принципів неупередженості, розсудливості, пропорційності, рівності перед законом тощо, суд вважає, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 2 КАС України.

Так, право ОСОБА_2, як і будь-якого громадянина України на отримання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража у визначених законом розмірах гарантоване.

ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 118 ЗК України подав до визначеного ст. 122 ЗК України (повноважного) органу - Підгороднянської селищної ради відповідне клопотання та всі необхідні у даному випадку документи /а.с.52,56-57/. З цих підстав рішення селищної ради не оспорюється позивачкою.

Розглядаючи заяву ОСОБА_2, селищна рада діяла у межах повноважень, визначених п.34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 122 ЗК України.

При цьому селищна рада діяла у спосіб, визначений ст. 118 ЗК України.

Слід зазначити, що оскаржуваним рішенням селищної ради не передано земельну ділянку у власність ОСОБА_2, не затверджено проекту землеустрою щодо відведення будь-якої конкретної земельної ділянки у власність, а лише надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою.

Саме в межах процедури виготовлення, погодження і затвердження проекту землеустрою компетентні органи, установи та посадові особи вирішують, чи є законні підстави для передачі у власність громадянина конкретної визначеної земельної ділянки, або ж такі підстави відсутні.

На стадії надання дозволу на складання проекту землеустрою селищна рада могла відмовити у наданні такого дозволу лише з підстав невідповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таких підстав для відмови судом не встановлено. Не встановлена очевидність знаходження бажаної до отримання ОСОБА_2 земельної ділянки на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1. Відповідних належних і допустимих доказів (документів) цьому не надано. Саме для того закон і передбачає виготовлення проекту землеустрою, його погодження і затвердження, щоб належним чином перевірити такі питання. Також не надано доказів того, що на ділянці, яку бажає отримати ОСОБА_2, розташовані належні позивачці споруди. Жодних документів на підтвердження такого факту суду не надано. Як зазначила сама позивачка, літня кухня та вбиральня збудовані нею самовільно на прибудинковій території. Ані земля для будівництва, ані дозволи на будівництво їй не надавалися. Слід також відзначити, що згідно проекту землеустрою, виготовленого на підставі оскаржуваного рішення селищної ради і погодженого відповідними посадовими особами згідно закону /а.с.25-28/, земельна ділянка, яку прагнув отримати у власність ОСОБА_2, не зачіпає ані прибудинкової території будинку АДРЕСА_1, ані самовільно споруджених ОСОБА_1 літньої кухні та вбиральні.

Таким чином судом не встановлено порушення селищною радою будь-яких прав позивачки ані як співвласниці багатоквартирного будинку, ані як власниці якихось будівель чи споруд, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення.

Фактично ОСОБА_1 прагне захистити своє право на користування збудованими нею самочинними спорудами, однак таке право не є законним, тож не підлягає захисту.

Враховуючи наведене, фактично у селищної ради були відсутні підстави для відмови у наданні ОСОБА_2 дозволу на складання проекту землеустрою.

Лише після складання такого проекту відповідні компетентні служби, посадові особи мали б перевірити, чи можливо виділити громадянину саме ту земельну ділянку, яку він бажає отримати у власність, чи нема для цього обмежень, визначених законом, чи не порушуються при цьому права будь-яких осіб. Лише після цього селищна рада могла б прийняти рішення про надання земельної ділянки у власність або про відмову у цьому.

Враховуючи наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати відповідно до ст.ст. 94, 98 КАКС України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 7-12, 70, 71,159-163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Підгороднянської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, третя особа ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування рішення 43 сесії шостого скликання Підгороднянської селищної ради № 6 від 11.09.2015 року «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража в межах території смт. Підгородна Підгороднянської селищної ради» - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано, а якщо було подано, то після перегляду справи судом апеляційної інстанції, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційну скаргу може бути подано протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови всіма учасниками процесу до Одеського апеляційного адміністративного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

СУДДЯ: