Справа № 2а-440/12/2170
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року м. Київ К/800/38380/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Донця О.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Голопристанського районного центру зайнятості на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 18 липня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2013 року у справі за позовом Голопристанського районного центру зайнятості до Державної фінансової інспекції в Херсонській області, Начальника Голопристанської міжрайонної Державної фінансової інспекції Сокирки Ольги Іванівни про скасування пунктів вимоги,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 18 липня 2012 року залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2013 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Голопристанського районного центру зайнятості до Державної фінансової інспекції в Херсонській області, Начальника Голопристанської міжрайонної Державної фінансової інспекції Сокирки О.І. про скасування пунктів 6, 7, 8, 9, 10,12,13, 14 вимоги від 27 грудня 2011 року №48-15/1672 про усунення порушень.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями у справі, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів та вірно враховано судами, відповідно до пункту 2.35 Плану роботи Державної фінансової інспекції України на ІV квартал 2011 року та на підставі направлень №68 від 20.10.2011 р., №75 від 26.10.2011 р. проведено ревізію фінансово-господарської діяльності в Голопристанському районному центрі зайнятості Фонду загальнообов'язкового соціального страхування на випадок безробіття за період з 01.01.2009 р. по 01.10.2011 р.

За результатами проведеної ревізії складено акт від 28.11.2011 р. №48-30/18, на підставі якого сформовано вимогу від 27.12.2011 р. № 48-15/1672.

Так, ревізією обґрунтованості планування видатків, затверджених у кошторисах за КЕКВ 1134 на 2010-2011 роки, зокрема на страхування майна, яке рахується на балансі Центру встановлено, що внаслідок завищення дійсної вартості майна, яке підлягало страхуванню у кошторисах на 2010-2011 рр. завищено розмір асигнувань, які профінансовані та використані Центром у 2010-2011 роках на загальну суму 71329,37 грн., в тому числі по роках: 2010 рік - 69867,32 грн., 2011 рік - 1462,05 грн., чим не забезпечено виконання п'ятого принципу ефективності, викладеного в Наказі №75, а саме: при складанні та виконанні бюджетних програм усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення запланованих цілей при залученні оптимального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

Центром зайнятості до розрахунків на страхування майна включено його первісну вартість, тобто вартість без урахування нарахованого зносу по матеріальним цінностям, які обліковуються на рахунках №104 "Машини та обладнання", № 106 "Інструменти, прилади та інвентар" та № 113 "Малоцінні необоротні матеріальні активи" станом на 01.01.2010 р., 01.01.2011 р.

Згідно договорів, укладених з ТОВ "Фінекс" від 03.02.2010 р. № 51-10.МЕ02, від 10.02.2011 р. №168-11.МЕ02 визначено оціночну вартість майна в 2010 р. в сумі 8385434,00 грн. (з них приміщення - 7867627,00 грн., обладнання - 517807,00 грн.); в 2011 р. - 8456873,00 грн. (з них приміщення - 7867627,00 грн., обладнання - 589246,00 грн.).

Так, ревізією обґрунтованості планування видатків, затверджених у кошторисах за КЕКВ 1134 на 2010-2011 роки, зокрема на страхування майна, яке рахується на балансі Центру встановлено, що внаслідок завищення дійсної вартості майна, яке підлягало страхуванню у кошторисах на 2010-2011 рр. завищено розмір асигнувань, які профінансовані та використані Центром у 2010-2011 роках на загальну суму 71329,37 грн., в тому числі по роках: 2010 рік - 69867,32 грн., 2011 рік - 1462,05 грн., чим не забезпечено виконання п'ятого принципу ефективності, викладеного в Наказі №75, а саме: при складанні та виконанні бюджетних програм усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення запланованих цілей при залученні оптимального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

Центром зайнятості до розрахунків на страхування майна включено його первісну вартість, тобто вартість без урахування нарахованого зносу по матеріальним цінностям, які обліковуються на рахунках № 104 "Машини та обладнання", № 106 "Інструменти, прилади та інвентар" та № 113 "Малоцінні необоротні матеріальні активи" станом на 01.01.2010 р., 01.01.2011 р.

Згідно договорів, укладених з ТОВ "Фінекс" від 03.02.2010 р. № 51-10.МЕ02, від 10.02.2011 р. №168-11.МЕ02 визначено оціночну вартість майна в 2010 р. в сумі 8385434,00 грн. (з них приміщення - 7867627,00 грн., обладнання - 517807,00 грн.); в 2011 р. - 8456873,00 грн. (з них приміщення - 7867627,00 грн., обладнання - 589246,00 грн.).

Ревізією також встановлено, що згідно договору від 10.02.2011 р. №168-11.МЕ02 місцезнаходження предмету договору: 75600, м. Гола Пристань, вул. Червоноармійська, 46 а Херсонської обл., загальна площа приміщення 206,6 кв.м. вартістю 7867627,00 грн., тоді як згідно свідоцтва на право власності Голопристанського РЦІ на нерухоме майно від 04.03.2010 р. загальна площа цієї будівлі становить 1088,8 кв.м. та її первинна вартість згідно даних бухгалтерського обліку становить 7867627,00 грн. З урахуванням того, що загальна площа адмінбудівлі 1088,8 кв.м., а застраховано всього 206,6 кв.м., балансова вартість застрахованого майна з урахуванням площі 206,6 кв.м. на дату підписання договору становила 1492883,67 грн. та відповідно завищено вартість майна, що підлягає страхуванню на 637474,33 грн., чим порушено статтю 988 Цивільного кодексу України.

Згідно договорів, укладених з ТОВ "Фінекс" від 03.02.2010 р. №51-10.МЕ02, від 10.02.2011 р. №168-11.МЕ02 визначено оціночну вартість майна в 2010 р. в сумі 8385434,00 грн. (з них приміщення - 7867627,00 грн., обладнання - 517807,00 грн.); в 2011 р. - 8456873,00 грн. (з них приміщення - 7867627,00 грн., обладнання - 589246,00 грн.).

Як зазначено в акті ревізії, перелік застрахованого обладнання не складений та не підписаний сторонами договору. Страховиком надано інформацію про майно, що підлягає страхуванню, яка містить тільки перелік побутового обладнання, перелік меблів, оргтехніки визначено тільки в кількісно-сумовому виразі без розшифровки за найменуваннями. Крім того, в інформації для страхування майна зазначено перелік побутового обладнання в кількості 11 одиниць. Відповідно регістрів бухгалтерського обліку первинна вартість зазначеного майна становить 31124 грн., проте кількість їх зазначена 13 одиниць на суму 35317,00 грн., яка і включена при розрахунку страхового платежу.

У договорах вказано первісну вартість майна, без урахування нарахованого зносу при експлуатації обладнання, (меблів, оргтехніки, побутової техніки), тобто вартість майна, яка на момент укладання договорів не відповідала дійсній вартості основних засобів, що суперечить вимогам ст. 9 Закону України "Про страхування. Крім того, у договорах йде мова про оціночну вартість майна, у той час як оцінка, дооцінка, або переоцінка майна з вже нарахованим зносом, в тому числі стовідсотковим, на момент укладання договорів не проводилась, чим фактично завищено у договорі дійсну вартість майна. Підтверджуючі документи під час ревізії надані не були.

Відповідач зауважує, що оскільки договорами добровільного страхування майна не передбачалося проведення експертної оцінки майна, що підлягає страхуванню, визначення страхової вартості майна здійснювалося на підставі інформації Голопристанського РЦЗ в порушення ст. 988 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України "Про страхування" завищено вартість майна, що підлягло страхуванню по договору №51-10.МЕ02 від 03.02.2010 р. на суму 15787,00 грн. та завищено вартість майна, що підлягло страхуванню по договору №168-11.МЕ02 від 10.02.2011 р. на суму 70393,00 грн. З урахуванням тарифів по страхуванню від 4 видів ризиків, який в сумовому виразі становив за договором 2010 року 2,43% та договором 2011 року 2,077% зайво нараховано та перераховано страхового платежу за договором № 51-10.МЕ02 від 03.02.2010 р. в сумі 382,62 грн. та за договором № 168-11.МЕ02 від 10.02.2011 р. в сумі 1462,05 грн. та відповідно завищено асигнування на зазначені цілі на суму 1844,67 грн.

На підставі акту ревізії відповідачем сформовано вимогу від 27.12.2011 р., спірними пунктами якої позивача зобов'язано:

пункт 6 - скоротити асигнування в розмірі 1844,67 грн. на суму завищеного страхового платежу внаслідок включення до розрахунків на страхування майна його первісну вартість без урахування нарахованого зносу;

пункт 7 - скоротити асигнування в розмірі 69484,70 грн. на суму завищеного страхового платежу внаслідок включення до розрахунків на страхування майна завищеної вартості майна (за договором добровільного страхування № 168-11.МЕ02 від 10.02.2011 р.) або в договорі добровільного № 168-11.МЕ02 від 10.02.2011 р. внести зміни та привести у відповідність вартість майна до сплаченої суми страхового платежу;

пункт 8 - відшкодувати зайві витрати в сумі 83274,42 грн., які виникли внаслідок зайвої сплати страхового платежу за договором №21-10.МЕ02 від 03.02.2010 р. У разі невідшкодування зайвих витрат коштів Фонду загальнообов'язкового соціального страхування на випадок безробіття провести позовну роботу по стягненню цих сум з винних осіб в судовому порядку;

пункт 9 - відшкодувати зайві витрати в сумі 21184,42 грн., які виникли внаслідок оплати коштів С(Ф)Г "Серпанок" за роботи включені до акту форми 2, які виконані безробітними на громадських роботах;

пункт 10 - відшкодувати зайві витрати в сумі 264,49 грн. У разі невідшкодування зайвих витрат коштів Фонду загальнообов'язкового соціального страхування на випадок безробіття провести позовну роботу по стягненню цих сум з винних осіб в судовому порядку;

пункт 12 - відшкодувати зайві витрати в сумі 3852,21 грн., які виникли внаслідок зайвого фінансування витрат по організації громадських робіт по Управлінню праці та соціального захисту населення через встановлення завищених посадових окладів залучених до цих робіт безробітних;

пункт 13 - відшкодувати зайві витрати в сумі 548,80 грн., які виникли внаслідок оплати коштів ПП ОСОБА_5 за послуги перевезення безробітних за завищеним тарифом;

пункт 14 - відшкодувати зайві витрати в сумі 6912,01 грн., які виникли внаслідок надання дотації КП "Гопри-Водоканал" на відшкодування фактичних витрат на заробітну плату осіб, які працювали на умовах неповної зайнятості в межах середньої заробітної плати по області, без врахування фактичної зайнятості працівників.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій вірно виходили з того, що висновки викладені в вимозі Державної фінансової інспекції є правомірними, оскільки позивачем не було доведено законність його дій.

При цьому, колегія суддів погоджує висновки судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для скасування пунктів 6 та 7 спірної вимоги з огляду на те, що умови договорів добровільного страхування не передбачають сплати страхового відшкодування у розмірі страхової суми. Натомість, договорами передбачено, що страхове відшкодування проводитиметься, виходячи із розрахунку реально заподіяних збитків на момент настання страхового випадку, тобто виходячи із розміру дійсної вартості майна на момент його пошкодження, як це передбачено ч.17 ст.9 Закону України №85/96-ВР. Оскільки позивачем завищено дійсну вартість майна, яке підлягало страхуванню, це призвело до зайвого використання коштів Фонду протягом 2010-2011 рр. Тому, пункти 6 та 7 вимоги є правомірними та не підлягають скасуванню.

Що стосується пунктів 8, 9, 10, 12, 13, 14 вимоги відповідача, колегія суддів Вищого адміністративного суду вважає за доцільне зазначити про таке.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон) головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року №499/2011 (далі - Положення), Інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Інспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів <…> (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Інспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Інспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Отже, такі збитки не можуть бути примусово стягнуті з підконтрольної установи шляхом вимоги, вони відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю і правильність їх обчислення, як і наявність підстав для відшкодування, перевіряє суд, який розглядає відповідний позов, а не позов підконтрольної установи про визнання протиправною вимоги про відшкодування збитків, яка не породжує безпосередньо права чи обов'язки для цієї установи, оскільки обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, органом державного фінансового контролю пред'явлено вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії. При цьому пункти 8, 9, 10, 12, 13, 14 спірної вимоги вказують на виявлені збитки та їхній розмір.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 13 травня 2014 року №21-89а14, від 28 жовтня 2014 року №21-462а14, від 20 січня 2015 року №21-603а14, від 10 лютого 2015 року № 21-632а14, від 09 червня 2015 року № 21-174а15.

Зважаючи на викладене, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої та апеляційної інстанцій оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається. Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Голопристанського районного центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 18 липня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: