Справа № 2а-2281/12/0370
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року м. Київ К/800/22032/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

за участю секретаря Загороднього А.А.

та представників сторін:

позивача - не з'явились,

відповідача - Кузьменко О.О.,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу приватного підприємства "Руфусів" (далі - Підприємство)

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2015

у справі № 2а/0370/2281/12

за позовом Підприємства

до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби (далі - Інспекція)

про скасування податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У липні 2012 року Підприємство звернулося до Волинського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06.07.2012 № та № .

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13.08.2012 позов задоволено з тих мотивів, що за наявності документального підтвердження реальності виконання поставок товарів позивачеві задекларованим контрагентом - товариством з обмеженою відповідальністю «Медео-Захід» (далі - ТОВ «Медео-Захід») порушення правил оподаткування та умов ведення господарської діяльності, допущені названим постачальником, не мають правового впливу на порядок відображення цих операцій у податковому обліку Підприємства.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2015 назване рішення суду першої інстанції скасовано; у позові відмовлено. У прийнятті цієї постанови апеляційний суд виходив з того, що подані платником первинні документи не підтверджують фактичну економічну участь ТОВ «Медео-Захід» у виконанні розглядуваних поставок; представлені платником товарно-транспортні накладні та подорожні листи не відповідають змісту спірних операцій та не підтверджують дійсну участь розглядуваного постачальника в їх виконанні.

Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, покладеними в основу прийняття оскаржуваної постанови, Підприємство звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення апеляційного суду та залишити в силі постанову Волинського окружного адміністративного суду зі спору як скасовану незаконно.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог з урахуванням з такого.

Попередніми судовими інстанціями під час розгляду справи встановлено, що Інспекцією було проведено позапланову виїзну перевірку Підприємства з питань здійснення фінансово-господарських операцій по взаємовідносинам з ТОВ «Медео-Захід», оформлену актом від 15.06.2012 № 2031/22-1/36112337.

За наслідками цієї перевірки відповідачем прийнято:

податкове повідомлення-рішення від 06.07.2012 № , за яким платникові визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток підприємств у сумі 846 790 грн. за основним платежем та 111 547 грн. за штрафними санкціями;

податкове повідомлення-рішення від 06.07.2012 № про збільшення Підприємству грошового зобов'язання з ПДВ на 634 485 грн. за основним платежем та на 154 731 грн. за штрафними санкціями.

Підставою для цих нарахувань слугували висновки Інспекції про безтоварний характер операцій з поставки позивачеві товарно-матеріальних цінностей (будівельних матеріалів, запчастин) у рамках господарських правовідносин з названим контрагентом. На обґрунтування цього висновку Інспекція послалася як на недостатність представлених платником до перевірки первинних документів на підтвердження дійсного руху активів між задекларованими учасниками поставки, так і на фіктивний характер господарської діяльності ТОВ «Медео-Захід» в силу відсутності у цього суб'єкта господарювання майна, основних фондів та трудових ресурсів.

За правилами підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (далі - ПК) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.3 цієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Наведені законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування витрат і податкового кредиту з ПДВ у податковому обліку є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт. Податкова вигода не може бути визнана обґрунтованою, якщо отримана не у зв'язку із здійсненням реальної підприємницької або іншої економічної діяльності. Формально складений пакет первинних документів не може бути підставою для формування даних податкового обліку.

Аналізуючи наведені в акті перевірки доводи Інспекції, суди встановили, що за договором купівлі-продажу від 20.03.2009 № 6 ТОВ «Медео-Захід» (продавець) зобов'язалося поставити в адресу Підприємства (покупець) товар, найменування, кількість та ціна якого додаткового визначається у товарних накладних.

Приймаючи рішення про задоволення даного позову, суд першої інстанції визнав належними і достатніми доказами реальності виконання поставок за вказаним договором подані позивачем податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення та виписки з банківського рахунку Товариства про оплату придбаного товару, а також товарно-транспортні накладні і подорожні листи, якими, за висновком суду, засвідчено транспортування спірної продукції у процесі її доставки позивачеві.

Водночас судом апеляційної інстанції зазначені первинні документи були відхилені як доказ товарності розглядуваних операцій. При цьому апеляційний суд зазначив, що транспортні засоби, зазначені у товарно-транспортних накладні (автомобілі марки КАМАЗ, ПЕЖО) насправді були залучені до прибирання вулиць та вивезення сміття у м. Луцьку (що підтверджується даними подорожніх листів), а не до перевезення продукції у межах операцій між Підприємством та ТОВ «Медео-Захід»; останнє лише формально вказане вантажовідправником у цих документах з метою створення видимості виконання цим товариством функцій постачальника товарів; навантаження та розвантаження товарів фактично відбувалося за адресами позивача; зі змісту поданих платником первинних документів не вбачається дійсної економічної участі ТОВ «Медео-Захід» у переміщенні активу, що виступав предметом спірних операцій.

Вказані обставини у сукупності з виявленими Інспекцією фактами відсутності у ТОВ «Медео-Захід» об'єктивно необхідних умов для провадження господарської діяльності та виконання розглядуваних операцій цілком правомірно були розцінені апеляційним судом як свідчення безтоварності операцій із задекларованим контрагентом.

Доводи касаційної скарги наведених висновків апеляційного суду не спростовують. Заявником не наведено достатньо обґрунтованих мотивів про порушення апеляційним судом правил оцінки доказів при встановленні обставин даної справи. Зокрема, позивач зазначає, що придбаний товар зберігався на орендованому Підприємством складі, однак не наводить доказів на підтвердження доставки цього товару на склад саме за участю ТОВ «Медео-Захід». Подальше використання придбаного товару у господарській діяльності позивача за даних обставин також не доводить факту придбання товару саме у ТОВ «Медео-Захід».

Норми матеріального права застосовані апеляційним судом правильно; порушень процесуальних норм, які тягнуть зміну або скасування оскаржуваного рішення, касаційним судом не виявлено.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу приватного підприємства «Русуфів» залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2015 у справі № 2а/0370/2281/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько