Справа № 522/23944/15-а
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 р.м.ОдесаСправа № 522/23944/15-а

Категорія: 5.1 Головуючий в 1 інстанції: Нікітіна С.Й.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1,
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2015 року та по справі за позовом ОСОБА_6 до Державної інспекції сільського господарства в Одеській області, державного інспектора Державної інспекції сільського господарства в Одеській області ОСОБА_7 про визнання протиправним та скасування акту перевірки та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2015 року ОСОБА_6 (надалі позивач) звернулась до суду з позовом до Державної інспекції сільського господарства в Одеській області (надалі відповідач-1, Інспекція) та державного інспектора Державної інспекції сільського господарства в Одеській області ОСОБА_7 (надалі відповідач-2, Інспектор) в якому просила:

- визнати незаконною та скасувати Уніфіковану форму акту перевірки дотримання субєктами господарювання вимог законодавства від 28.09.2015 року №000897, складеного державним інспектором Державної інспекції сільського господарства в Одеській області ОСОБА_7;

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №000410, складену 12.10.2015 року державним інспектором Державної інспекції сільського господарства в Одеській області ОСОБА_7;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що про складання Інспектором акту перевірки від 28.09.2015 року №000989 та про винесення постанови №000410 від 12.10.2015 року про притягнення її до адміністративної відповідальності вона дізналась лише отримавши копії цих та інших документів від Інспекції по пошті 22.10.2015 року. Позивач вважає, що перевірки дотримання позивачем вимог земельного законодавства була призначена Інспекцією та проведена Інспектором неправомірно; без ознайомлення позивача з результатами такої перевірки та без надання позивачу можливості надати свої пояснення та заперечення. Також позивач стверджує, що висновки Інспектора про самовільний захват позивачем частини суміжної земельної ділянки, що належить ОСОБА_5, є помилковими та безпідставними, а тому притягнення її до адміністративної відповідальності за такі дії є неправомірним.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 10.12.2015 року позовні вимоги задоволені частково. Суд визнав протиправними дії Інспектора при винесенні постанови №000410 від 12.10.2015 року про визнання позивача винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП та скасував постанову про накладення адміністративного стягнення №000410 від 12.10.2015 року, а в решті позову відмовив.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, ОСОБА_5, який не є стороною по справі, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанови суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування свого права на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м.Одеси від 10.12.2015 року, ОСОБА_5 зазначив, що це судове рішення впливає на його права та інтереси, як суміжного землекористувача відносно земельної ділянки позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачаються встановлені наступні обставини.

12.10.2015 року Інспектором винесено постанову про накладання адміністративного стягнення №000410, якої на позивача накладено штраф на суму 170,00 грн. за порушення п. «б» ст.211 ЗК України та ст.53-1 КУпАП у вигляді самовільного зайняття земельної ділянки (а.с.15-16).

Зі змісту цієї постанови слідує, що вона винесена за результатами розгляду Інспектором протоколу про адміністративне правопорушення від 28.09.2015 року №000422 відносно позивача за ст.53-1 КУпАП, який також складено Інспектором (а.с.124-125).

Як встановлено судом, притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулось за результатами проведеної Інспектором позапланової перевірки з питань дотримання вимог земельного законодавства ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яка була призначена наказом голови ліквідаційної комісії Державної інспекції сільського господарства в Одеській області від 11.09.2015 року №45пр на підставі звернення ОСОБА_5 до Інспекції 09.09.2015 року із заявою про проведення перевірки по факту самовільного захвату громадянами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 частини земельної ділянки, наданої йому для обслуговування житлового будинку та наступної приватизації.

Проведення такої перевірки було доручено Інспектору, якому було видано Посвідчення №47 від 11.09.2015 року на проведення зазначеної перевірки (а.с.88).

За результатами такої перевірки Інспектором також складено Уніфіковану форму акту перевірки №000897 від 28.09.2015 року (а.с.20-28) та припис №002209 від 28.09.2015 року, яким вимагалось від позивача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку на протязі 30 діб (а.с.126-127).

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач є власником земельної ділянки, площею 0,0328 га. за адресою: м.Одеса, вул. Бригадна, 40, що підтверджується Державним актом на право власності на землю від 28.12.2098 року (а.с.72).

ОСОБА_5 є власником 27/100 житлового будинку по вул.Бригадна, 40 у м.Одесі на підставі договору довічного утримання з гр.ОСОБА_10 від 05.06.2003 року.

Рішенням Одеської міської ради від 24.12.2014 року №6027-VІ ОСОБА_5 наданий дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення присадибної земельної ділянки по вул.Бригадна, 40 у власність в порядку безплатної приватизації (а.с.69).

На час розгляду даної справи процес приватизації ОСОБА_5 земельної ділянки по вул.Бригадна, 40 не завершений. Докази знаходження цієї ділянки у власності ОСОБА_5І або іншої особи відсутні.

Належна позивачу земельна ділянка вул.Бригадна, 40 та земельна ділянка, щодо якої ОСОБА_5 наданий дозвіл на виготовлення технічної документації рішенням Одеської міської ради від 24.12.2014 року №6027-VІ, є суміжними.

Між ОСОБА_5 та суміжними землевласниками ОСОБА_6 та ОСОБА_8 існують цивільні спори з приводу меж земельної ділянки та встановлення порядку землекористування, які знаходяться на розгляді суду.

Позивач стверджує, що будь-яких дій з боку Інспектора чи інших посадових осіб Інспекції по проведення зазначеної перевірки за її участю на належній їй земельні ділянці не вчинялось, а 08.10.2015 року вона отримала від Інспекції поштове відправлення, в якому знаходились протокол про адміністративне правопорушення від 28.09.2015 року серії ОД №000422 та повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення 12.10.2015 року.

Також позивач зазначає, що Інспектор не залучав її для складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення від 28.09.2015 року №000422.

Предметом оскарження в рамках даної адміністративної справи є Уніфікована форма акту перевірки №000897 від 28.09.2015 року та постанова про накладання адміністративного стягнення №000410 від 12.10.2015 року.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування Уніфікованої форми акту перевірки №000897 від 28.09.2015 року сторонами по справі не оскаржувалось, і заперечень щодо правильності рішення суду в цій частині не наводилось, а тому враховуючи визначені у ст.195 КАС України межі апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що процесуальні підстави для апеляційного перегляду постанови Приморського районного суду м.Одеси від 10.12.2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування вказаного акту перевірки відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування постанови про накладання адміністративного стягнення №000410 від 12.10.2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що, по-перше - Інспектор не мав повноважень на винесення такої постанови, а по-друге відсутні докази вчинення позивачем правопорушення, за яке позивача притягнуто цією постановою до адміністративної відповідальності.

Крім того, такі висновки стали підставою для прийняття судом першої інстанції рішення про визнання протиправними дій Інспектора при винесенні постанови №000410 від 12.10.2015 року про визнання позивача винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП.

Висновок про відсутність у Інспектора повноважень на притягнення позивача до адміністративної відповідальності суд першої інстанції обґрунтував тим, що оскільки санкція статті 53-1 КУпАП передбачає накладення штрафу від десяти до пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то відповідно до ст.10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та ст.244 КУпАП Інспектор не мав повноважень на винесення такої постанови.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, оскільки стаття 244 КУпАП встановлює обмеження не стосовно конкретних статей цього кодексу, за якими можуть розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення Головний державний інспектор сільського господарства України, головні державні інспектори сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, їх заступники, та старші державні інспектори сільського господарства, державні інспектори сільського господарства, а лише стосовно розміру штрафу, який можуть застосовувати ці інспектори.

Такі, відповідно до ст.244 КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням законодавства у сфері використання та охорони земель і порядку та умов ведення насінництва та розсадництва, правил технічної експлуатації самохідних сільськогосподарських машин і правил техніки безпеки під час їх експлуатації (статті 52 - 534, 54 - 56, 1041, 108 та 1885).

Від імені зазначеного органу розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право:

1) Головний державний інспектор сільського господарства України - штраф на громадян до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

2) головні державні інспектори сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, їх заступники - штраф на громадян до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

3) старші державні інспектори сільського господарства, державні інспектори сільського господарства - штраф на громадян до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, оскільки спірною постановою на позивача, яка не є посадовою особою, накладено штраф на суму 170,00 грн., тобто 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що згідно ст.244 КУпАП відповідає повноваженням старшого державного інспектора сільського господарства чи державного інспектори сільського господарства, то висновок суду першої інстанції про відсутність у Інспектора повноважень на винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП є помилковим.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне вказати на наступні порушення, які були допущені Інспектором у процедурі притягнення позивача до адміністративної відповідальності..

Відповідно до ст.246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що фіксація адміністративного правопорушення шляхом складення протоколу повинна відбуватися за обовязковою участю особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, та з обовязковим забезпечення прав цієї особи, які передбачені статтею 268 КУпАП, зокрема, права давати пояснення, заявляти клопотання, подавати докази тощо.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 28.09.2015 року №000422 слідує, що цей протокол складено Інспектором у приміщенні Інспекції. При цьому даний протокол не містить підпису позивача про ознайомлення з його змістом чи про отримання копії цього протоколу.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач викликалась до Інспекції для складання цього протоколу, була присутня при його складанні і позивачу були розяснені її права передбачені статтею 268 КУпАП. На наявність таких обставин не вказують і відповідачі.

Відповідно до положень ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, твердження позивача про те, що протокол про адміністративне правопорушення складався без її присутності, відповідачами, як субєктами владних повноважень, не спростовані.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів проходить до висновку, що складення Інспектором відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення від 28.09.2015 року №000423 року без участі самого позивача є неправомірним та має наслідком суттєве порушення прав позивача, закріплених у ст.268 КУпАП.

Такі порушення на думку колегії суддів не можуть вважатися суто формальними, а є достатніми для судового захисту прав позивача шляхом скасування спірної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності №000410 від 12.10.2015 року, як такої, що винесена з порушення прав позивача у процедурі притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім порушень прав позивача у процедурі притягнення до адміністративної відповідальності, колегія суддів також вважає за необхідне вказати і на відсутність достатніх підстав для такої відповідальності.

Колегія суддів погоджується з наведеними судом першої інстанції доводами про недоведеність в діях позивача складу адміністративного правопорушення за ст.53-1 КУпАП, яка передбачає відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки у вигляді накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що до ОСОБА_8 перевірки не додано плану (схеми) земельної ділянки позивача, акт обстеження земельної ділянки позивача також відсутній, підтверджень проведення обстеження земельної ділянки при проведенні позапланової перевірки позивачки за адресою: м. Одеса, вул. Бригадна, 40 відповідачами не надано.

Таким чином, колегія суддів погоджується з твердженнями позивача про те, що під час проведення перевірки Інспектором не обстежувалась земельна ділянка позивача та не складався ОСОБА_8 обстеження належної позивачу земельної ділянки, в якому б на плані була чітка визначена та частина земельної ділянки, яка на думку Інспектора була самовільно зайнята позивачем.

Складений Інспектором Акт перевірки від 28.09.2015 року за Уніфікованою формою також не містить будь-якої ідентифікації, тобто визначення на плані конкретного розташування земельної ділянки, яку Інспектор вважає самовільно зайнятою позивачем.

Зі змісту ОСОБА_8 перевірки від 28.09.2015 року за Уніфікованою формою, протоколу про адміністративне правопорушення від 28.09.2015 року та припису №002209 від 28.09.2015 року вбачається, що висновок про самовільне зайняття позивачем земельної ділянки площею 12 кв.м., яка належить ОСОБА_5, інспектор обґрунтував посилаючись виключно на геодезичну зйомку Укргеоінформ, технічний звіт від 29.07.2010 року та на договір довічного утримання від 05.06.2003 року.

Однак геодезична зйомка Укргеоінформ та звіт від 29.07.2010 року не долучались до матеріалів перевірки, реквізити геодезичної зйомки Укргеоінформ Інспектором не зазначені взагалі.

Договір довічного утримання від 05.06.2003 року, на який посилається Інспектор у спірному приписі, взагалі не містить в собі даних про належність до обєкту нерухомості, який є предметом цього договору, земельної ділянки, та не передбачає набуття ОСОБА_5 прав на землю.

Як вже зазначено вище, на даний час позивач є власником земельної ділянки, площею 0,0328 га за адресою: м.Одеса, вул.Броигадна, 40 на підставі Державного акту на право власності на землю від 28.12.1998 року, а ОСОБА_5 своє право власності чи користування земельною ділянкою під належною йому частиною будинку по вул.Бригадна, 40 у м.Одесі не оформив у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Надання ОСОБА_5 Одеською міською радою рішенням від 24.12.2014 року №6027-VІ дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення присадибної земельної ділянки по вул.Бригадна, 40 є лише початком процедури набуття права на землю, і не наділяє ОСОБА_5 правами власності на конкретно визначену земельну ділянку.

Отже, викладений у постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності №000410 від 12.10.2015 року висновок про самовільне зайняття позивачем земельної ділянки є недоведеним, про що також вірно зазначив і суд першої інстанції.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04.02.2016 року по справі №815/6045/15 за позовом ОСОБА_6 до Державної інспекції сільського господарства в Одеській області, державного інспектора Державної інспекції сільського господарства в Одеській області ОСОБА_7, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування припису, яка залишена без змін Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року визнано протиправними дії Інспектора з проведення перевірки та оформлення результатів позапланової перевірки дотримання вимог земельного законодавства громадянкою ОСОБА_6 при використанні нею земельної ділянки по вул. Бригадна, 40, у м. Одесі, та скасовано припис Інспекції №002209 від 28.09.2015 року. Під час розгляду даної справи суд встановив, що висновок Інспектора про порушення позивачкою вимог Земельного кодексу України у зв'язку із самовільним зайняття земельної ділянки є безпідставним та необґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, набувшим законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №815/6045/15 встановлена відсутність в діях позивача порушення вимог законодавства у вигляді самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_5 по вул. Бригадна, 40, у м. Одесі.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано скасував постанову про накладення адміністративного стягнення №000410 від 12.10.2015 року, а також обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправними дії Інспектора при винесенні такої постанови, що узгоджується з положеннями ч.2 ст.11 КАС України.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 03.06.2016 року.

Головуючий суддя:ОСОБА_1
Суддя: Суддя: ОСОБА_3 ОСОБА_2