Справа № 815/5577/15
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2016-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

06 червня 2016 року м. Київ К/800/15034/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Заїка М.М., перевіривши можливість розгляду касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області про визнання неправомірним і скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

До Одеського окружного адміністративного суду із позовом звернувся ОСОБА_1 до управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області, в якому позивач просив: визнати неправомірним та скасувати рішення Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області, на підставі Наказу № 150 від 13.08.2015 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов'язати Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області прийняти рішення відносно ОСОБА_1 про оформлення документів для вирішення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2016 року позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що за результатами розгляду особової справи №2015OD0232 громадянина ОСОБА_1, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області на підставі п.6 ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» дійшло до висновку щодо відмови громадянину ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання про надання статусу біженця. В обґрунтування висновку відповідачем вказано, що на підставі проведеного анкетування та інтерв'ю, встановлено, що причиною виїзду з країни постійного проживання зі слів позивача є здобуття освіти у вищому навчальному закладі. Другою причиною заявником вказано, що його дівчина завагітніла і він змусив її зробити аборт, в наслідок якого вона померла та її батьки погрожували вбити його. Під час протоколу співбесіди з'ясувалось, що заявник не пом'ятає дати проведення аборту та дати смерті дівчини, з якою він зустрічався на протязі 2 років. Крім того, позивач зазначив, що будь-яких переслідувань за расовою, національною, релігійною належністю, політичними поглядами не зазнавав. З моменту приїзду в Україну на навчання, позивач не звертався за захистом. Також, на протязі 3-х місяців перед виїздом з країни, позивач перебував у м. Гауал (Гвінея) та йому нічого не загрожувало. Таким чином, позивач жодних переслідувань на батьківщині не зазнав, отже причиною звернення послужило не побоювання стати жертвою переслідувань, а закінчення терміну реєстрації (строк закінчення реєстрації 01.07.2011). Також, за отриманими від позивача даними остання зацікавленність батьків колишньої дівчини до його персони спостерігалось в 2012 році. Крім того, економічний стан країни не є підставою для звернення за захистом і не містить в собі відповідні ознаки біженця або особи, яка потребує додаткового захисту. Аналізом інформації з міжнародних правозахисних організацій, відповідач дійшов висновку, що соціально-політична ситуація в Гвінеї поступово поліпшується (доповідь Комісара ООНз прав людини за 2013 рік).

Таким чином, посадовими особами відповідача був зроблений висновок про очевидну необґрунтованість заяви позивача за відсутністю умов, передбачених п.13 ч.1 ст.1 Закону України Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Аналізуючи зміст п.1 та п.13 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", необхідно зауважити, що обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань є визначальним у переліку критеріїв щодо визначення статусу біженця. Цей критерій складається із суб'єктивної та об'єктивної сторін. Суб'єктивна сторона полягає у наявності в особи зазначеного побоювання. Побоювання є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Під впливом цієї суб'єктивної оцінки особа змушена залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження, а тому з'ясування суб'єктивних обставин є першочерговим завданням судів під час вирішення такого спору. Об'єктивна сторона пов'язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними.

Позивачем не було надано до управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області доказів та аргументованих пояснень про факти переслідування на його батьківщині та доводів щодо відмови країни його громадянської належності захищати його права від дискримінації, переслідувань. Навпаки, як було зясовано відповідачем, під час інтервю позивач неодноразово стверджував, що будь-яких переслідувань за расовою, національною, релігійною належністю, політичними поглядами він не зазнавав.

Отже, відповідачем доведено наявність обставин, передбачених частиною 6 статті 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» для відмови в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця гр. Гвінеї ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., та відсутність підстав для задоволення позовних вимог через відсутність фактів та обставин, які можна розцінювати як переконливі докази обґрунтованих побоювань позивача стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обгрунтування касаційної скарги зазначає, що суди попердніх інстанцій при прийнятті рішення не звернули увагу на реальні побоювання ОСОБА_1 за власне життя у разі повернення до країни громадянської належності - до Гвінеї.

Крім того, зазначає, що у цілому, обгрунтоване побоювання стати жертвою переслідування є лише припущенням, яке має об'єктивні підстави, але перевірити його без ризику для життя чи особистої свободи людини майже неможливо. Тому на підставі принципу гуманізму, який закладено перш за все в основу Конвенції про статус біженців 1951 року, цей вислів слід тлумачити широко, тобто на користь того, хто звернувся за наданням статусу біженця.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставини, які зазначені скаржником у касаційній скарзі, досліджувалися та перевірялися судами попередніх інстанцій з наданням їм належної правової оцінки. Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області про визнання неправомірним і скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Суддя М.М. Заїка