Справа № 381/1750/16-а
Суддя: Чернишова Є. Ю.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Щур Ю.Д., розглянувши адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Фастівської міської ради про визнання неправомірним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, -

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернуласm до Фастівського міськрайонного суду з позовом до Фастівської міської ради про визнання неправомірним та скасування рішення Фастівської міської ради Київської області від 08.04.2016 року № 25-Х-VІІ, мотивуючи вимоги тим, що в грудні 2009 року ФОП ОСОБА_1 звернулася до виконкому Фастівської міської ради з заявою про погодження місця розташування автопричепу «ІНФОРМАЦІЯ_1» для здійснення торгівельної діяльності ковбасними виробами власного виробництва за адресою: м. Фастів, Привокзальна площа та на підставі цієї заяви виконавчим комітетом Фастівської міської ради було прийнято рішення «Про погодження місця розміщення автопричепу «ІНФОРМАЦІЯ_1» для здійснення торгівельної діяльності ковбасними виробами власного виробництва за адресою: м. Фастів, Привокзальна площа». Проте, рішенням Фастівської міської ради Київської області від 08.04.2016 року № 25-Х-VІІ було скасоване вищезазначене рішення про погодження місця розміщення автопричепу. Позивачка вважає, що таке рішення є протиправним, оскількипри його прийнятті були грубо порушені вимоги законодавства, зокрема щодо відсутності повноважень скасовувати свої рішення самостійно, не у судовому порядку. Також вважає, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати власні рішення після їх виконання, оскільки такі рішення ради є актами одноразового застосування і вичерпують свою дію фактом їх виконання.

На підставі зазначеного просила визнати неправомірним та скасування рішення Фастівської міської ради Київської області від 08.04.2016 року № 25-Х-VІІ.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову через відсутність порушень законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичної особою-підприємців, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1 (а.с. 6), випискою є єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.7) та свідоцтвом платника єдиного податку серії НОМЕР_2 (а.с. 8).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 25.12.2009 року № 357, ФОП ОСОБА_1 погоджено розміщення автопричепу «ІНФОРМАЦІЯ_1» для здійснення торгівельної діяльності ковбасними виробами власного виробництва за адресою: м. Фастів, Привокзальна площа (а.с. 9).

Правовою підставою прийняття визначений пп.4-б ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до п.2 наведеного рішення, надано зобов'язано ФОП ОСОБА_1 забезпечити виконання Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 15 червня 2006 року № 833 та Правил роботи дрібнороздрібної торговельної мережі, затвердженими Наказом Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України від 08 липня 1996 року №369.

На підставі наведеного рішення позивач ОСОБА_1 здійснювала торгівельну діяльність ковбасними виробами власного виробництва з автопричепу «ІНФОРМАЦІЯ_1» за погодженою адресою.

Рішенням Фастівської міської ради Київської області № 25-Х-VІІ від 08.04.2016 року «Про скасування рішень виконавчого комітету Фастівської міської ради» скасовано рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради № 357 від 25.12.2009 року про погодження місця розміщення автопричепу «ІНФОРМАЦІЯ_1» та рекомендовано підприємцю продовжити здійснення підприємницької діяльності на ринках міста Фастова. (а.с. 11).

Правовою підставою прийняття визначені ст.25, п.15 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Позивач посилається на перевищення відповідачем своїх повноважень, встановлених статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», порушення відповідачем як порядку прийняття рішення, що полягає у відсутності права скасовувати власні рішення не інакше, як в судовому порядку, так і на відсутність підстав та правового обґрунтування для прийняття такого рішення.

Суд не погоджується з такими посиланнями позивача та вважає рішення відповідача № 25-Х-VІІ від 08.04.2016 року таким, що ґрунтується на законі з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21 травня 1997 року (далі Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до статті 11 Закону № 280/97-ВР виконавчі комітети є виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до пункту 1 статті 59 Закону № 280/97-ВР Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до пункту 6 статті 59 Закону № 280/97-ВР виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення.

Статтею 26 Закону № 280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень (п.15 ч.1).

Згідно з частиною 9 статті 59 Закону № 280/97-ВР рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Отже, застосовуючи ці положення законодавства до спірних правовідносин, можна зробити висновок, що Фастівська міська рада наділена повноваженнями скасовувати рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Суд не приймає посилань позивача на відсутність у міської ради повноважень скасовувати рішення, які є актами одноразового застосування, після їх фактичного виконання, з посиланням на рішення Конституційного Суду України №7-рп від 16.04.2009р., з огляду на наступне.

Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 встановлено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року N 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

При цьому, виходячи зі змісту офіційного тлумачення Конституційним Судом України частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у наведеному вище рішенні, суд наголошує, що Закон № 280/97-ВР не наділяє саме місцеві ради повноваженнями на скасування власних рішень.

Згідно п.1 ст.5 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Визначення поняття «суб'єкт владних повноважень» дано в пункті 7 частини першої статті 3 КАС України - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Отже, міська рада та виконавчий орган міської ради, в розумінні наведених положень законодавства, є різними суб'єктами владних повноважень, що виключає можливість їх ототожнення.

Застосовуючи наведені положення до спірних правовідносин суд дійшов висновку - Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» не наділяє повноваженнями саме виконавчі органи місцевих рад на скасування власних рішень, закріплюючи таке право лише за відповідною радою.

З наведеного виходить, що відповідачем оскаржуване рішення прийняте відповідно до встановлених законом повноважень, що узгоджується з вимогами частини 2 статті 19 Конституції України.

Як зазначалось,Фастівська міська рада наділена повноваженнями скасовувати рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Таким чином, із змісту наведеного випливає, що при перевірці правомірності (легальності) оскаржуваного рішення суд повинен встановити наявність або відсутність певних обставин, які свідчать про те, що рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 25.12.2009 року № 357 відповідає Конституції чи законам України, іншим актам законодавства та ін.

Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на зазначене, суд здійснює оцінку рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 25.12.2009 року № 357, виходячи з тих норм, які були чинними на момент прийняття цього рішення.

Правовою підставою прийняття рішення виконавчого комітету від 25.12.2009 року № 357 визначений пп.4-б ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якого до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, встановлення за погодженням з власниками зручного для населення режиму роботи розташованих на відповідній території підприємств, установ та організацій сфери обслуговування незалежно від форм власності.

Разом з тим, визначення місця розташування малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності не можна вважати погодженням режиму роботи підприємства (пп.4-б ст. 30 Закону), оскільки таке питання погодження входить до правовідносин з приводу користування землями комунальної власності.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин визначені статтею 12 Земельного кодексу України, серед яких до зазначених повноважень підпунктом «а-г» віднесено розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України, суб'єктами права власності на землю, зокрема, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За частинами 2, 3 статті 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, в тому числі землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Згідно частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За приписами ст.26 цього Закону до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, надання згоди на розміщення на території села, селища, міста нових об'єктів, тощо, які розглядаються на пленарних засіданнях ради.

З наведених положень законодавства вбачається, що питань регулювання земельних відносин віднесені до виключної компетенції міських рад.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог судом також враховуються положення Порядку розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності, що затверджений постановою Кабінету міністрів України №982 від 26 серпня 2009 р, який діяв на час прийняття рішення виконавчим комітетом пропогодження місця розміщення автопричепу.

Цей Порядок розроблений відповідно до вимог законодавства з метою врахування органами місцевого самоврядування під час прийняття рішень щодо розміщення малих архітектурних форм соціально-культурного, побутового, торговельного та іншого призначення для провадження підприємницької діяльності.

Пункт 3 вказаного Порядку передбачає, що розміщення малої архітектурної форми здійснюється на підставі рішення відповідної сільської, селищної, міської ради, а для власників земельних ділянок на підставі рішення виконавчого комітету відповідної місцевої ради.

Пунктом 7 вказаного Порядку також передбачається, що сільська, селищна, міська рада реєструє подану заяву про розміщення малої архітектурної форми і в місячний строк приймає рішення щодо попереднього погодження місця розташування малої архітектурної форми та уповноважує виконавчий орган або посадову особу сільської, селищної, міської ради (далі - уповноважений представник) передати суб'єктові господарювання перелік документів, які необхідно подати для прийняття рішення щодо розміщення малої архітектурної форми та/або укладення договору особистого строкового сервітуту.

Як встановлено судом, всупереч наведеним положенням рішення про погодження місця розміщення автопричепу прийнято саме виконавчим комітетом Фастівської міської ради, тобто з перевищенням наданих законодавством повноважень.

Як вбачається зі схеми розміщення малої архітектурної форми для здійснення торгівельної діяльності ковбасними виробами (а.с.10) автопричеп «ІНФОРМАЦІЯ_1» розміром 2,0 м. на 2,4 м. підлягає розміщенню АДРЕСА_1

Розділ 5 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198, визначає правила розміщення малих архітектурних форм та зовнішньої реклами.

Відповідно до п.26 зазначених Правил, розміщення споруд малих архітектурних форм провадиться за дозволами, що видаються:

- в межах червоних ліній міських вулиць і доріг - відповідними місцевими виконавчими органами міських рад, а у мм. Києві та Севастополі міськими державними адміністраціями відповідно до підпункту 9.3 ДБН А 2.2-3-97 за погодженням з Державтоінспекцією, дорожньо-експлуатаційними та іншими заінтересованими організаціями;

- в межах смуг відчуження автомобільних (позаміських) доріг відповідними дорожньо-експлуатаційними організаціями за погодженням з Державтоінспекцією.

Порядок погодження з Державтоінспекцією розміщення малих архітектурних форм у межах червоних ліній, міських вулиць і доріг та смуг відчуження автомобільних (позаміських) доріг установлюється МВС за погодженням з власником автомобільних доріг, міських вулиць, Держпідприємництвом, Антимонопольним комітетом.

Пунктами 27, 28, 35 Правил визначено, що малі архітектурні форми не повинні мати заглиблені в ґрунт фундаменти і не перевищувати за висотою 4 метрів.

У населених пунктах малі архітектурні форми (крім кіосків для продажу проїзних квитків на зупинках громадського транспорту) розміщуються за межею тротуару, пішохідних доріжок, але й на відстані не менше ніж 1 метр, але не ближче ніж 5 метрів до проїзної частини доріг і вулиць.

На вулицях і дорогах, де існуючі будинки, споруди та огорожа розміщені на відстані менше ніж 5 метрів від проїзної частини, розміщення малих архітектурних форм дозволяється в одну лінію з фасадами будівель, споруд або огорожі.

Забороняється розміщувати малі архітектурні форми:

біля фасадів адміністративних і культових будівель, безпосередньо біля пам'ятників, фонтанів, клумб, оглядових і панорамних майданчиків, скульптурних та інших елементів оздоблення будинків і декоративного благоустрою території;

ближче ніж за 20 метрів до перехресть вулиць;

в охоронних зонах інженерних комунікацій;

на зупинці громадського транспорту на відстані ближче ніж 20 метрів в обидва боки по тротуару від установленого дорожнього знака, що її позначає (крім малих архітектурних форм, зблокованих з кіосками для продажу проїзних квитків);

на штучних спорудах (крім випадків, коли розміщення цих споруд передбачено проектом будівництва або реконструкції, погодженим та затвердженим в установленому порядку);

ближче ніж за 100 метрів до залізничних переїздів.

Згідно пунктом 1 частини 1 статті 21 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів, а автопричеп «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_1 був розміщений з порушенням вимог та на відстані 3,5 м. від АДРЕСА_1, що є наслідком прийняття виконавчим комітетом протиправного рішення про погодження місця розміщення автопричепу.

Пункт 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачає прийняття рішення органом місцевого самоврядування відповідно до вимог діючого законодавства.

Таким чином виконавчий комітет при прийнятті рішення про погодження місця розміщення автопричепу зобов'язаний був приймати рішення з дотриманням встановленої процедури з урахуванням встановлених обмежень, а недотримання процедури прийняття рішення призвело до фактичного порушення вимог законодавства в частині розміщення малої архітектурної форми, що в свою чергу є прямим порушенням вимог діючого законодавства.

Таким чином, виявивши порушення законодавства при погодження місця розміщення автопричепуФастівська міська рада наділена повноваженнями, згідно частини 9 статті 59 Закону № 280/97-ВР, скасувати рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради від 25.12.2009 року № 357.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проаналізувавши рішення відповідача на відповідність вищевказаним критеріям, суд вважає, що оскаржуване рішення прийнято Фастівською міською радою з дотриманням встановленого порядку, відповідно до встановлених законом повноважень та дотриманням встановленої законом процедури і форми його прийняття.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, вказана норма встановлює презумпцію протиправності рішення суб'єкта владних повноважень, та покладає на нього обов'язок довести суду правомірність свого рішення.

З огляду на це, суд вважає, що відповідач виконав вимоги, встановлені ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в частині доказування та обґрунтування правомірності прийнятого рішення, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 17, 18, 19, 94, 158-163, 167, 185-186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Фастівської міської ради про визнання неправомірним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень- відмовити.

Повний текст виготовлений 03 червня 2016 року.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Фастівський міськрайонний суд Київської області з одночасним надісланням апеляційної скарги особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Є.Ю.Чернишова