Справа № 2-а-1359/2010
Суддя: Мазур Н. В.
Дата ухвалення: 2010-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області
Справа № 2-а-1359/2010 рік
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2010 року Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої-судці: ОСОБА_1

секретаря: Возгречко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шепетівка справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора ДПС Старокостянтинівського ВДАІ ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до інспектора інспектора ДПС Старокостянтинівського ВДАІ ОСОБА_3 (далі - інспектор ДАІ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28 вересня 2010 року, постановою інспектора ДАІ, на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500грн., за порушення вимог ПДР України.

Вважаючи названу постанову неправомірною, ОСОБА_2 просить останню скасувати як незаконну і таку, що не грунтується на фактичних обставинах справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов підтримав повністю та дав аналогічні пояснення викладеним в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явився і причини неявки суду не повідомив, хоча про день та час судового розгляду був попереджений у встановленому законом порядку. Заяви про відкладення слухання справи суду не надав.

Суд заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до постанови в справі про адміністративне правопорушення, 28 вересня 2010 року, біля 15 години 40 хвилни, ОСОБА_2, в м. Старокостянтинів, керуючи транспортним засобом «ВАЗ-211540», д/н - ВХ 89-37 ВА не надав переваги в русі автомобілю «РЕНО-5», д/н - 557-84 ХМ, який рухався по головній дорозі, чим порушив правила проїзду перехресть.

За названі дії, інспектором ДАІ, за порушення вимог п. 16.11 ПДР України, постановою від 28.09.2010 року на підставі ч. 2 ст. 122 КУпАП, ОСОБА_2, був підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 500грн.

Однак, з таким висновком суд не може погодитись, оскільки він є помилковим та не грунтується на вимогах закону.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення є невиконання ОСОБА_2 вищеназваних вимог закону.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, враховуючи даний конституційний принцип, суд вважає, що накладення на позивача адміністративного стягнення та притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення правил керування транспортними засобами, не відповідає фактичним обставинам справи, постановлене без врахування вимог закону, оскільки, названі факти ґрунтується виключно на твердженнях інспектора ДАІ, який є прямо зацікавленою особою та не стверджуються жодним іншим об'єктивним та належним доказом, не вбачається протилежного із справи про адміністративне правопорушення.

Зокрема, не зважаючи на те, що ОСОБА_2, як вбачається з матеріалів справи свою вину не визнав, відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б об'єктивно стверджували факт невиконання останнім ПДР України, яким б могли бути покази очевидців, свідків, матеріали фото- та відео- зйомки, тощо.

Визнавши свої твердження достатніми щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, інспектор ДАІ не дослідив їх з точки зору допустимості та наклав на позивача стягнення, що не грунтується на вимогах закону, встановленої медодики та практики доказування вини правопорушника.

Наявні в протоколі про адміністративне правопорушення, свідки, не являються очевидцями скоєння правопорушення, оскільки посвідчили виключно факт відмови позивача від підписання протоколу.

Таким чином, суд вважає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Аналогічні вимоги фактично містить і ст. 99 КАС України.

Як встановлено судом, адміністративне стягнення на позивача було накладено за його відсутності.

Відповідно до чинного законодавства, строк позовної давності слід рахувати з моменту, коли особа дізналася про порушення своїх прав, а не з моменту накладення адміністративного стягнення або його спрямування до органів ДВС.

Як встановлено в процесі судового розгляду, про накладення на нього адміністративного стягнення постановою органів ДАІ, позивачу стало відомо лише в грудні 2010 року.

Належних доказів, які б стверджували протилежне ні відповідачем, ні органами ДВС суду не надано, не здобуто таких і в процесі судового розгляду, оскільки відсутні встановлені законом докази, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку була вручена копія постанови чи повідомлення про відкриття виконавчого провадження за останньою.

Внаслідок цих обставин, враховуючи те, що адміністративне стягнення на позивача накладене без його участі в процесі розгляду справи, а позивачу обставини про притягнення його до адміністративної відповідальності стало відомо лише в грудні 2010 році, суд вважає, що саме з цього періоду слід рахувати строк позовної давності.

Однак, з метою уникнення непорозумінь, звинувачень в упередженості в подальшому, суд вважає, що не буде помилкою, поновити позивачу строк для звернення до суду, оскільки якщо рахувати такий з моменту винесення постанови та накладення адміністративного стягнення, такий позивачем пропущений з поважних причин, оскільки як зазначалося вище про наявність такої постанови позивачу стало відомо лише в грудні 2010 році.

В той же час, позивач ставить питання про порушення кримінальної справи відносно відповідача за вчинення шахрайських дій. Названі вимоги до задоволення не підлягають, оскільки в даній стадії адміністративного процесу суд позбавлений можливості згідно чинних норм КАС та КПК України вирішувати названі питання.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 70, 71, 86, 162 КАС України, ст. 293 КУпАП, суд,-

постановив:

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 строк на звернення до суду.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення інспектора ДПС Старокостянтинівського ВДАІ ОСОБА_3 від 28.09.2010 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на ОСОБА_2 за порушення вимог ст. 122 ч. 2 КУпАП у розмірі 500грн. - скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуюча: