Справа № 810/1025/16
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2016 року Справа № 810/1025/16

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий - суддя Волков А.С.,

фіксування судового засідання технічними засобами та ведення журналу забезпечував секретар судового засідання Грещук О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовомрозглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Линя Віктора Олександровича та державного реєстратора Управління Державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Камлик Світлани Олександрівни, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК", про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Линя Віктора Олександровича та державного реєстратора Управління Державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Камлик Світлани Олександрівни , в якому просив суд:

визнати противоправними дії державного реєстратора реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Линя Віктора Олександровича щодо внесення запису від 25.02.2016 № 13462043 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на виробничо-складський комплекс, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 05, загальна площа 4637,7 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, за Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК";

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київської області Камлик Світлани Олександрівни від 26.02.2016 № 28479907 про державну реєстрацію права власності на виробничо-складський комплекс, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 05, загальна площа 4637,7 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, за Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК";

зобов'язати державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київської області Камлик Світлану Олександрівну вчинити дії щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за від 26.02.2016 № 28479907 про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на виробничо-складський комплекс, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 05, загальна площа 4637,7 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, за Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" ().

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії та рішення відповідачів щодо реєстрації речових прав на спірний об'єкт нерухомості є незаконними, оскільки внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо речових прав на об'єкт нерухомого майна відбулося у період, коли було встановлено заборону на відчуження цього об'єкта та обтяження.

Відповідачі позову не визнали, в обґрунтування заперечень проти позову зазначили, що права позивача не порушені діями та рішеннями державних реєстраторів, оскільки жодних прав щодо оспорюваного майна позивач не має.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ПАТ "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" взяв участь у справі на стороні відповідачів, підтримав заперечення проти позову, просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень проти позову представник третьої особи зазначив, що рішення державних реєстраторів є законними, тому скасуванню не підлягають. У той же час, рішення державного реєстратора є актом індивідуальної дії, який може оспорити лише особа, стосовно прав якої цей акт вчинено. Позивач жодних прав щодо спірного об'єкта нерухомого майна не має, жодних рішень щодо позивача державний реєстратор не приймав, тому пред'явлений позов, на думку третьої особи, є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, дослідивши представлені сторонами документи та інші зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

У справі, що розглядалась, спір виник у зв'язку з діями та рішеннями державних реєстраторів щодо реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна - виробничо-складський комплекс, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 05, загальною площею 4637,7 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК".

Суд встановив, що з вересня 2007 року до лютий 2016 року вказаний об'єкт нерухомого майна належав на праві власності юридичній особі - Товариству з обмеженою відповідальністю "МОНА" (зареєстроване 19.10.2004, номер запису в ЄДР: 0000180).

Так, згідно з рішенням постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації "Принцип" від 17.09.2007 № ПВ-14-20-07 за ТОВ "МОНА" визнано право власності на виробничо-складський комплекс по заготівлі, переробці сировини та виготовленню пухових виробів (об'єкт незавершеного будівництва), який розташований за адресою: АДРЕСА_1, до складу якого входять: склад № 1 з допоміжними та адміністративно-побутовими приміщеннями - відсоток готовності 49%, два контрольно-пропускні пункти - відсоток готовності 32%, котельня - відсоток готовності 49%, трансформаторна підстанція - відсоток готовності 50%, артскважина - відсоток готовності 100%, залізобетонна огорожа - відсоток готовності 100%, навантажувально-розвантажувальний майданчик та майданчик відпочинку - відсоток готовності 80%.

У листопаді 2006 року між ТОВ "МОНА" (позичальник) та Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "ХРЕЩАТИК", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК", укладено договір про відкриття кредитної лінії від 14.11.2006 № 643, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у вигляді відкличної не відновлювальної кредитної лінії з лімітом у сумі 35000000,00 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії № 643 забезпечення повернення кредитних коштів між ТОВ "МОНА" та ПАТ "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" був укладений договір іпотеки від 26.10.2006 № 1330 (з урахуванням додаткових договорів), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В., відповідно до якого ТОВ "МОНА" передало в іпотеку ПАТ "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" згаданий вище об'єкт нерухомого майна.

У зв'язку з невиконанням ТОВ "МОНА" зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії від 14.11.2006 № 643, 17 лютого 2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Роман Петрович вчинив виконавчий напис, відповідно до якого було звернуто стягнення на предмет іпотеки - згаданий вище об'єкт нерухомого майна.

26 лютого 2016 року на підставі виконавчого напису нотаріуса, за заявою ПАТ "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК", поданої до Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області 25.02.2016, державний реєстратор прав на нерухоме майно Управління Державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Камлик С.О. прийняла рішення № 28479907 про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна - виробничо-складський комплекс, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 05, загальною площею 4637,7 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, за Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК", про що державний реєстратор Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області Линь В.О. зробив запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26.02.2016 о 18:06:11.

Не погоджуючись з вказаним рішенням та діями державних реєстраторів, позивач звернувся до суду з даним позовом. На думку позивача, державні реєстратори не мали права приймати будь-які рішення про реєстрацію права власності на спірний об'єкт нерухомого майна за ПАТ "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК", оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо цього об'єкта існує обтяження у вигляді заборони відчуження на підставі вищезгаданого договору іпотеки від 26.10.2006 № 1330, а також арешту всього майна ТОВ "МОНА" на підставі постанови державного виконавця від 27.05.2011 ВП №26703924.

З інформаційної довідки від 08.04.2016 № 56962774 з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта вбачається, що вказані відомості щодо обтяжень були перенесені до Державного реєстру прав на нерухоме майно 29.02.2016 о 12:09:30.

ОСОБА_1 стверджував, що дії та рішення відповідачів з реєстрації права власності на спірний об'єкт нерухомого майна за ПАТ "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" порушує його права та законні інтереси як керівника та учасника ТОВ "МОНА", якому належить 50 % у статутному капіталі товариства.

Однак, з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань убачається, що єдиним засновником (учасником) Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНА" є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК", керівником з 01.03.2016 є ОСОБА_7.

Як з'ясувалось під час судового розгляду на підставі пояснень представників сторін, ОСОБА_1 із складу учасників ТОВ "МОНА" був виключений

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Стаття 55 Конституції України, встановлюючи судовий захист прав і свобод людини і громадянина, гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Метою правосуддя в силу статей 55, 124 Конституції України, статті 7 Закону України від 07.07.2010 № "Про судоустрій і статус суддів"є захист прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

В силу статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на судовий захист реалізується фізичними та юридичними особами шляхом звернення до адміністративного суду у передбачених законом процесуальних формах, зокрема, шляхом пред'явлення адміністративного позову через суд до зобов'язаної особи (право на позов).

У свою чергу захист права досягається шляхом застосування судом визначених законом матеріально-правових заходів примусового характеру, за допомогою яких здійснюється відновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав особи, компенсація втрат, викликаних правопорушенням, а також вплив на правопорушника з метою припинення або попередження правопорушення.

З наведеного вбачається, що право на позов здійснюється особами лише з приводу такого правовідношення, в якому володілець права на позов та його супротивник перебувають в якості суб'єктів, а їх відносини є приводом для судового процесу. Звертатися до суду з позовом можливо лише для захисту такого права, яке, за твердженням позивача, належить йому, або визнання такого юридичного стану, в якому позивач, за його твердженням, є безпосередньо заінтересованим.

Позов є нерозривно пов'язаним з наявністю у позивача юридичного інтересу щодо власних прав та обов'язків, а наявність останнього - обумовлює можливість винесення судом рішення по суті справи на користь позивача (правова вигода від судового рішення).

Отже, з самого поняття правової вигоди від судового рішення вбачається, що юридичний інтерес у позивача відсутній в усіх випадках, коли така вигода не може бути досягнута, зокрема, якщо рішення нездатне позитивно відобразитись на правовій сфері позивача, як, наприклад, за відсутності правовідносин між позивачем і відповідачем, відсутності у позивача суб'єктивного права, про яке він стверджував у позові тощо.

Нормативно зміст цього висновку можна розкрити такими виразами, як "неможна пред'являти позови по чужим правовідносинам", або "неприпустимо звертатися до суду зі спорами, що не мають практичного правового характеру" тощо.

Юридичний інтерес у судовому процесі уявляє ту правову вигоду, яку може принести позивачу судове рішення, а саме - укріплення прав позивача шляхом їх авторитетного підтвердження судом, в силу чого вони набувають ознак безспірності.

З точки зору теорії процесуального права наявність у позивача юридичного інтересу є однією з абсолютних умов виникнення і розвитку судового процесу. І навпаки, відсутність юридичного інтересу - має наслідком припинення процесу із знищуваною силою (відмова у відкриття або закриття провадження у справі) негайно, як тільки з'ясовується ця обставина.

Український адміністративний процес успадкував радянську правову традицію, відповідно до якої суд, навіть за відсутності у позивача права на позов у матеріально-правовому значенні або заздалегідь відомої неможливості задовольнити позов (наприклад, сплив позовної давності), зобов'язаний розглянути справу по суті і постановити рішення про відмову у позові.

Таким чином, відсутність у позивача юридичного інтересу, відсутність в нього права на позов у матеріально-правовому значенні, з точки зору української правової системи, має наслідком відмову в задоволенні позову.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України від 01.07.2004 № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Положеннями статті 2 вказаного Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За своїм змістом державна реєстрація є актом індивідуальної дії, який вчиняється державним реєстратором стосовно речових прав конкретної фізичної чи юридичної особи.

У справі, що розглядалась, суд встановив, що внаслідок рішення та дій державних реєстраторів відбувся перехід права власності від однієї юридичної особи - ТОВ "МОНА" до іншої - ПАТ "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК".

При цьому, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відомості з якого в силу статей 7, 10 Закону України від 15.05.2003 № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" вважаються достовірними, позивач корпоративних прав по відношенню до ТОВ "МОНА" не має.

Позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що має які-небудь речові права чи зареєстровані обтяження по відношенню до майна ТОВ "МОНА", які б порушувались внаслідок переходу права власності від ТОВ "МОНА" до ПАТ "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК",, а також не надав суду жодних доказів, що звертався до державних реєстраторів із заявами з приводу реєстрації належних йому прав.

Суд встановив, що жодні публічно-правові відносини між позивачем і державними реєстраторами не виникали.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною другою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 30 травня 2016 р.