Справа № 2-а-6286/09/1416
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2011-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2011 р.Справа № 2-а-6286/09/1416

Категорія: 10.3.3Головуючий в 1 інстанції: Тихонова Н.С.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Кравця О.О.,

при секретарі Коваленко І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 6 листопада 2009 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціальних виплат і компенсацій Ленінського району департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про перерахунок та стягнення недорахованих сум допомоги по досягненню дитиною трирічного віку, -

В С Т А Н О В И Л А:

7 липня 2009 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до Управління соціальних виплат і компенсацій Ленінського району департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради та просила суд визнати неправомірною відмову відповідача у перерахунку їй розміру державної допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку та зобовязати зробити відповідні перерахунки за період з січня 2008р. по січень 2009р.

Постановою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 6 листопада 2009 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління соціальних виплат і компенсацій Ленінського району департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради по виплаті позивачу допомоги при народженні дитини у розмірі, що не відповідає вимогам закону. Визнано протиправною відмову Управління соціальних виплат і компенсацій Ленінського району департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради у здійсненні перерахунку та сплаті ОСОБА_1 заборгованості по державній допомозі при народженні дитини. Зобов'язано Управління соціальних виплат і компенсацій Ленінського району департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради призначити, донарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоотриману нею державну допомогу при народженні дитини відповідно до ст.12 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»у сумі кратній 22,6 розміру прожиткового мінімуму встановленого законом для дітей віком до 6 років, встановленого на день народження дитини.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради 16 листопада 2009 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального та матеріального права та просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 6.11.2009р. та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю доповідача та перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_1 є матір'ю своєї неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ФП №071046 від 29.11.2007 року, та перебуває на обліку в УПСЗН Миколаївської міської ради і римує відповідну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

У червні 2009 року ОСОБА_1 було подано заяву до Управління праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради Миколаївської області щодо підвищення їй розміру державної допомоги на підставі ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

Однак, відповідач, своїм листом від 04 червня 2009 року за вих.№2-132 відмовив позивачці у перерахунку державної допомоги з посиланням на непередбаченість відповідних видатків Державним бюджетом України.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з наявності у позивачки права на одержання державної допомоги при народженні дитини відповідно до ст.12 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»у сумі кратній 22,6 розміру прожиткового мінімуму встановленого законом для дітей віком до 6 років, встановленого на день народження дитини.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду 1-ї інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які мають дитину до трьох років, на їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

На підставі ст.15 названого Закону (в редакції до 28 грудня 2007 року) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Так, дослідивши всі матеріали справи, судовою колегією встановлено, що за захистом порушеного відповідачем права на отримання названої допомоги за період 2007 2008р.р. ОСОБА_1 звернулася до суду в липні 2009 року, хоча її право на отримання цієї допомоги на підставі ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»(в редакції до 28.12.2007р.) виникло у неї ще у 2007 році, т.б. після ухвалення Конституційним Судом України рішення від 09 липня 2007 року №6-рп/2007, яке у встановленому порядку було опубліковано у липні 2007 року, а тому позивачка повинна була дізнатися про порушення свого права саме в липні 2007 року.

Тобто, зазначеним вище рішенням Конституційного Суду України від 9.07.2007р. №6-рп/2007, було зупинено дію ст.15 названого Закону на 2007 рік, передбачене абзацом 3 ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», та визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Із врахуванням вищенаведеного, судова колегія вважає, що позивачка мала і має право на отримання цієї державної допомоги, передбаченої ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»(в редакції до 28 грудня 2007 року), лише тільки в період з 9.07.2007р. по 31.12.2007р.

Наявність такого права у позивачки є визначальним для вирішення даного спору. Крім того, це право гарантується ч. 2 ст. 46 Конституції України, а також ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», відповідно до якої громадяни України, в сімях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

До того ж, слід зазначити, що за чинним законодавством розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років встановлюється Законом України «Про Державний бюджет України»на відповідний рік. Будь-якими іншими нормативно-правовими актами розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років не визначається.

В 2007 році розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років складав в період з 01 квітня 2007 року по 30 вересня 2007 року 463 грн., з 01 жовтня 2007 року по 31 грудня 2007 року 470 грн.

Безпідставними є посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплати зазначеної державної допомоги у вказаному розмірі, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань, які встановлені статтею 46 Конституції України та Законом України «Про державну допомогу сімя з дітьми».

При цьому, на даний висновок суду 2-ї інстанції не впливає і пропуск позивачкою встановленого строку для звернення до суду із цим позовом, оскільки згідно з ч.1 ст.100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду - є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін, але, в даному випадку, представник відповідача, ні в своїх запереченнях на позов, ні в апеляційній скарзі не наполягав на застосуванні ст.ст.99,100 КАС України.

Виходячи із змісту наведеної норми процесуального закону, суд не вправі відмовити у задоволенні адміністративного позову з підстав пропуску строку звернення до суду, якщо на цьому не наполягає одна із сторін, тобто з власної ініціативи.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах позовних вимог, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що задоволенню підлягають лише позовні вимоги ОСОБА_1, які стосуються права на отримання вищеназваної допомоги при народженні дитини відповідно до ст.12 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

Що ж стосується позовних вимог про зобовязання відповідача здійснити перерахунок державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з січня 2008р. по січень 2009р., то судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, також вважає, що вони дійсно задоволенню не підлягають взагалі, з огляду на наступне.

Так, як вже зазначалося вище, ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»(в редакції до 28 грудня 2007 року) передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Проте, Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2008 року, частину 1 ст.15 вищезазначеного Закону було викладено в новій редакції, відповідно до якої, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

ОСОБА_3 України не скасований, Конституційним Судом України в частині викладення в новій редакції частини першої ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»неконституційним не визнаний, а тому є чинним.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі наведених вище положень чинного законодавства України, судова колегія приходить до висновку про те, що в даному випадку, Управлінням праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради Миколаївської області обґрунтовано було відмовлено позивачці у виплаті їй соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01 січня 2008 року, відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»(в редакції від 28 грудня 2007 року).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції грубих порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки.

Наведені ж у апеляційній скарзі відповідача доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Отже, за таких обставин, судова колегія, відповідно до ст.200 КАС України, залишає апеляційну скаргу відповідача - без задоволення, а оскаржувану постанову суду 1-ї інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради - залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м.Миколаєва від 6 листопада 2009 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Осіпов Ю.В.

Судді: Золотніков О.С.

ОСОБА_4