Справа № 438/783/15-а, 2а-438/9/16
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року Справа № 876/3432/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Кіри Н.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача, третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Бориславського міського суду Львівської області від 26 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Бориславської міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулися в суд з адміністративним позовом до Бориславської міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування рішення

Постановою Бориславського міського суду Львівської області від 26 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив її, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова є незаконна і необґрунтована та прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, при невідповідності висновків суду обставинам справи і підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову, оскільки Бориславською міською Радою народних депутатів, після продажу ОСОБА_8 житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2 не приймалося у відповідності до чинного земельного законодавства жодного рішення про надання ОСОБА_8 земельної ділянки площею 2464 кв.м. по АДРЕСА_2, земельна ділянка саме такої площі не була виділена в натурі на місцевості, на неї не був виготовлений державний акт про право користування, отже, у ОСОБА_8, як власника домоволодіння АДРЕСА_2 не виникло права на користування земельною ділянкою площею 2464 кв.м. за вказаною адресою. Після набуття ОСОБА_5 права власності на будинковолодіння АДРЕСА_2, Бориславською міською Радою, у відповідності до діючого на той час земельного законодавства, не приймалось жодного рішення про надання йому в користування земельної ділянки конкретної площі та відповідного цільового використання, в тому числі і площею 2464 кв.м. по АДРЕСА_2 та він фактично земельною ділянкою вказаної площі ніколи не користувався, а відтак у користуванні ОСОБА_5 не було і немає земельної ділянки загальною площею 2464 кв.м., в тому числі 1000 кв.м. для обслуговування будинку та господарських споруд, 1200 кв.м. для ведення садівництва та 264 кв.м. для ведення городництва

Таким чином, оскаржуваним рішенням відповідач Бориславська міська рада фактично з грубим порушенням вимог ЗК України та 3акону України «Про землеустрій» надала дозвіл ОСОБА_5 на формування нових земельних ділянок, (які не є вільними так як перебувають у їхньому, позивачів, фактичному користуванні) через технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості), а не через проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що є неприпустимим.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача, яка одночасно є третьою особою по справі ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просять постанову Бориславського міського суду Львівської області від 26 квітня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу у їхній відсутності на підставі наявних матеріалів про права і взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого виконкомом Бориславської міської ради Львівської області 30.08.2002 року згідно з розпорядженням органу приватизації житла № 8124 від 30.08.2002 року, належить на праві спільної власності квартира №1 по АДРЕСА_1, а позивачу ОСОБА_3 на підставі договору дарування частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу 12.06.2007 року за р/н 1205, - 57/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1.

Третя особа ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори Дубель І.Б. 05.01.1996 року є власником цілого житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 розташованого поряд з будинком позивачів.

На момент виникнення у ОСОБА_5 права власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 діяла спеціальна норма акту земельного законодавства України, а саме - ст. 30 ЗК УРСР, введеного в дію з 15.03.1991 р., в редакції, яка передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

Як вбачається з правовстановлюючого документа ОСОБА_5 на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 Львівської області перехід до відповідача права власності на це нерухоме майно відбувся внаслідок успадкування після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року і якій вищезазначене спадкове майно належало на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого Бориславською державною нотаріальною конторою 02.03.1992 року за р/н 700, зареєстрованого у Дрогобицькому міжміському бюро технічної інвентаризації 20.03.1992 року за р/н 3633.

Рішенням виконкому Бориславської міської Ради народних депутатів від 21.08.1980 року № 63 «Про результати обміру земель забудованих кварталів №49,51,56,57,92 у м.Бориславі» затверджено представлені Дрогобицьким міжміським бюро технічної інвентаризації і схвалені відповідною комісією виконкому матеріали обміру земель забудованих кварталів № 49,51,56,57,92 у м.Бориславі (по кварталу №56 загальною площею 69166 кв.м); затверджено встановлену при обмірах конфігурацію присадибних ділянок, в яких відсутні лишки земельної площі (конфігурацію ділянок, в яких є лишки площі, вирішено встановлювати органам будівництва і архітектури при вилученні лишків); виявлені лишки залишено в користуванні землекористувачів до виникнення в них потреби; зареєстровано за землекористувачами забудованих кварталів присадибні ділянки по нормі, зокрема - за землекористувачами домоволодіння АДРЕСА_2 зареєстровано земельну ділянку площею 2464 кв.м, а за землекористувачами домоволодіння АДРЕСА_1 - земельну ділянку площею 1838 кв.м (додаток до рішення № 3).

Відповідно до Правил користування житловими приміщеннями, утримання житлового будинку і прибудинкової території в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР від 11.08.1988 року № 243, право на користування земельною ділянкою площею 2464 кв.м. по АДРЕСА_2 у ОСОБА_8 виникло як у наймача займаного нею житлового будинку за вказаною адресою, який належав до державного житлового фонду і знаходився на той час на балансі житлово-експлуатаційної контори № 2. При цьому, рішення про зміну площі земельної ділянки в подальшому відсутні.

Оскарженим рішенням Бориславської міської ради від 19.06.2014 року № 1437 «Про дозвіл громадянам на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості) для передачі безоплатно у власність та в оренду земельних ділянок» ОСОБА_5 дозволено:

виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості) для передачі безоплатно у власність земельної ділянки, яка надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (землі житлової і громадської забудови) площею 1000 кв.м. по АДРЕСА_2,

виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості) для передачі безоплатно у власність земельної ділянки площею 1200 кв.м по АДРЕСА_2, яка надана для ведення садівництва (землі житлової і громадської забудови),

виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості) для передачі в оренду земельної ділянки площею 264 кв.м. по АДРЕСА_2, яка надана для ведення городництва (землі житлової і громадської забудови).

Відповідно до частин 1, 2 статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Пунктом "б" статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст віднесено передачу земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У відповідності до статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради наділені повноваженнями у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища, зокрема, щодо організації і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою, вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом (пункти 5, 9 частини 1 статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Як встановлено частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина 2 статті 116 Земельного кодексу України).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частина 3 статті 116 Земельного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки (частина 2 статті 118 Земельного кодексу України).

У відповідності до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Як встановлено статтею 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Ураховуючи те, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частини 1,2 статті 116 Земельного кодексу України) та оскільки на час прийняття Бориславською міською радою рішення від 19 червня 2014 року про надання ОСОБА_5 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), земельна ділянка позивачів у встановленому порядку виділена не була та право користування спірною земельною ділянкою належним чином не було оформлено, тому відповідач, приймаючи спірні рішення, діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення їхніх прав та інтересів на підставі оспорюваного рішення, внаслідок чого була зменшена земельна ділянка, яка знаходиться у їхньому користуванні, є необґрунтованими, оскільки докази затвердження органом місцевого самоврядування такої технічної документації суду не надавались.

Також посилання позивачів на порушення відповідачем вимог статті 186-1 Земельного кодексу України є необґрунтованим, оскільки цією статтею передбачено обов'язкове погодження з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а не надання цим органом дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства чи дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, встановлених обставин справи та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи, що будь-яких правових підстав для володіння та користування спірною земельною ділянкою, позивачами надано не було, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що документом, який підтверджує фактичне користування земельною ділянкою площею 2464 кв.м по АДРЕСА_2, відповідач підставно вважав матеріали інвентаризації земель - дані Дрогобицького міжміського бюро технічної інвентаризації, затверджені рішенням виконкому Бориславської міської Ради народних депутатів від 21.08.1980 року № 63, яким також затверджено встановлену при обмірі конфігурацію (межі) присадибних ділянок та зареєстровано за землекористувачами забудованих кварталів присадибні ділянки.

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_8, як особа, яка отримала у спадщину житловий будинок по АДРЕСА_2, побудований ще у радянські часи, вважається користувачем присадибної земельної ділянки, розміри та конфігурація якої, а також склад угідь, визначені матеріалами інвентаризації земель, результати яких затверджені рішенням виконавчого комітету Бориславської міської Ради народних депутатів від 21.08.1980 року № 63.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги довідки, видані 26.05.2015 року комітетом громадського самоврядування мікрорайону «Тустановичі», якими стверджується належність позивачам земельної ділянки, яка знаходиться за територією будинку по АДРЕСА_1 факт її використання позивачами протягом тривалого часу для городництва і садівництва, у якості доказу на посвідчення факту наявності у позивачів права користування вищезазначеною земельною ділянкою, позаяк вказана обставина має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування, передбаченими актами земельного законодавства України.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий адміністративний суд України про що свідчать ухвали від 20.01.2016 року (справа №К/800/7602/15) та від 29.02.2016 року (справа №К/800/5070/16).

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195,198,200,205,206,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Бориславського міського суду Львівської області від 26 квітня 2016 року у справі № 438/783/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий А.Р.Курилець

Судді М.П.Кушнерик

О.І.Мікула

Повний текст ухвали виготовлений 08 червня 2016 року.