Справа № 820/1612/16
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ОСОБА_1

19 травня 2016 р. № 820/1612/16

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Тітова О.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Костіної А.В.,

позивача - ОСОБА_2,

пр. відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання протиправними дій та бездіяльності, стягнення суми, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнень просить суд:

- Визнати протиправними дії та бездіяльність Московського ВДВС ХМУЮ () щодо неповідомлення ОСОБА_2 про відкрите виконавче провадження; нездійснення перевірки майнового стану боржника; порушення порядку звернення стягнення на майно боржника.

- Стягнути з Московського ВДВС ХМУЮ () на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 1 191 грн. 21 коп. (одну тисячу сто дев'яносто одну гривню, двадцять одну копійку).

- Стягнути з Московського ВДВС ХМУЮ () на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 7 100 грн. 10 коп. (сім тисяч сто гривень, десять копійок).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що йому довелось вчинити значну кількість дій для відновлення своїх прав, зазнавши матеріальної та моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, вважає що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню виходячи з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що Московським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції 16.09.2015 року, відкрито виконавче провадження №48761012 про стягнення з ОСОБА_2 штрафу на користь держави у розмірі 510.00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження №48761012, відкрито на підставі постанови №ПС2 231125 від 14.07.2015 року яку видано ВДАЇ.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 17.09.2015 року, задоволено позов ОСОБА_2 та визнано протиправною та скасовано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії ПС2 № 231125, винесену інспектором ДПС ВДАІ 3-го взводу РДПС з обслуговування м. Харків сержанта міліції ОСОБА_4, зобовязано Управління ДАІ ГУ МВС України в Харківській області та особисто сержанта міліції ОСОБА_4 в пятиденний строк з моменту набрання законної сили постанови публічно вибачитися перед ОСОБА_2 використовуючи офіційні веб-сайти, повідомивши останньому адресу розміщення вибачення.

Відповідно до відмітки на останній сторінці постанови Московського районного суду м. Харкова від 17.09.2015 року, постанова набрала законної сили 29.09.2015 року.

Як встановлено судом, з пояснень позивача, про відкрите виконавче провадження і вчинення виконавчих дій, позивач дізнався лише 27.11.2015р. у смт.Чутове Полтавської області, на стаціонарному посту ДПС, прямуючи на власному автомобілі з м.Харкова до м.Глобине (Полтавська обл.). Інспектори зупинили транспортний засіб позивача та повідомили, що причиною зупинки є спрацювання системи «Відеоконтроль-Рубіж» на номерний знак: що на автомобіль позивача накладено арешт і оголошено його розшук Московським ВДВС ХМУЮ.

Щодо позовної вимоги позивача визнати протиправними дії та бездіяльність Московського ВДВС ХМУЮ () щодо неповідомлення ОСОБА_2 про відкрите виконавче провадження; нездійснення перевірки майнового стану боржника; порушення порядку звернення стягнення на майно боржника суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Представником відповідача надано до суду копію витягу з журналу вихідної кореспонденції 2015 року Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції з якого вбачається, що 16.09.2015 року №12771/05-35-ТД-8 ОСОБА_2, кількість аркушів 0, додатків 0, Московським ВДВС ХМУЮ ОСОБА_3

Тобто, з даної копії витягу з журналу вихідної кореспонденції не можливо встановити чи

було відповідачем, направлено на адресу позивача постанову про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

А тому суд зазначає, що позивачем не дотримано вимоги ч. 1, ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» що призвело до протиправності дії та бездіяльність Московського ВДВС ХМУЮ () щодо неповідомлення ОСОБА_2 про відкрите виконавче провадження; нездійснення перевірки майнового стану боржника; порушення порядку звернення стягнення на майно боржника.

Щодо позовної вимоги позивача стягнути з Московського ВДВС ХМУЮ () на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 1 191 грн. 21 коп. (одну тисячу сто дев'яносто одну гривню, двадцять одну копійку).

Дану позовну вимогу позивач обґрунтував тим, що всі переміщення як по Харкову так і між містами здійснювалися на автомобілі ВАЗ 210930 20, що належить позивачу на праві власності. Відповідно до технічних характеристик автомобіля, він підлягає заправці бензином А-95, середні витрати палива становлять 9,1л. у міському циклі та 7,7л. за містом.

Переміщення саме на власному автомобілі а не на будь-якому іншому виді транспорту позивач обумовив тим, що між містом Глобине і містом ОСОБА_1 не існує прямих залізничних чи автобусних рейсів а також тим, що поряд з місцем проживання позивача в м.Харкові (Салтівське шосе 145-в) немає станцій метрополітену, немає таких станцій і поряд з Регіональним сервісним центром МВС у Харківській області, маршрутним транспортом та наземним електротранспортом позивач не користуюся через те, що має проблеми зі здоровям (проблеми спини: між хребцеві грижі, циркулярні протрузії дисків, остеохондроз.

З цього приводу суд зазначає, наступне.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Відповідно до п.3 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази.

Враховуючи положення Розділу 2 Глави 6 «Докази» КАС України суд зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставини, на які він посилався.

Надані позивачем до суду копії чеків на покупку бензину А-95 суд не бере до уваги як належний та допустимий доказ, оскільки достеменно не можливо довести, що саме ці чеки є доказом того, що позивач витрачав кошти на покупку бензину саме для вирішення та врегулювання питань, які повязані з виконавчим провадженням №48761012, а тому позовна вимога щодо стягнення з Московського ВДВС ХМУЮ () на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 1 191 грн. 21 коп., задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги позивача стягнути з Московського ВДВС ХМУЮ () на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 7 100 грн. 10 коп. (сім тисяч сто гривень, десять копійок).

Статтею 56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до п.п. 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Позивачем не зазначено, в чому безпосередньо полягає ця шкода, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди врегульовані Цивільним кодексом України. Відповідно до положень статті 22 цього Кодексу особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільних прав, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки),

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Судом не встановлено, а позивачем не надано доказів, які б свідчили про заподіяння останньому матеріальної та моральної шкоди, в результаті неправомірних дій з боку Московського відділу державної виконавчої служби міського управління юстиції.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню лише в частині визнати протиправними дії та бездіяльність Московського ВДВС ХМУЮ () щодо неповідомлення ОСОБА_2 про відкрите виконавче провадження; нездійснення перевірки майнового стану боржника; порушення порядку звернення стягнення на майно боржника.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 160,161,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання протиправними дій та бездіяльності, стягнення суми задовольнити частково.

Визнати протиправними дії та бездіяльність Московського ВДВС ХМУЮ () щодо неповідомлення ОСОБА_2 про відкрите виконавче провадження, нездійснення перевірки майнового стану боржника; порушення порядку звернення стягнення на майно боржника.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Московського ВДВС ХМУЮ (юридична адреса: пл. Повстання, буд. 7/8, 7 пов., м. Харків, 61001, ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: вул. 61112, ОСОБА_1, Салтівське шосе. 145-в, кв.5, ІПН НОМЕР_1) суму сплаченого судового збору в розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна грн. 20 коп.).

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 24 травня 2016 року.

Суддя Тітов О.М.