Справа № 814/4101/15
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
18 травня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/4101/15
Судді Одеського апеляційного адміністративного суду Коваля М.П. щодо ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2016 року у справі № 814/4101/15.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» ОСОБА_2, за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2 щодо не включення позивача до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2 включити позивача до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобовязати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити позивача до загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2 щодо не включення позивача до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобовязано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2 включити позивача до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» задоволено частково, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2016 року скасовано, провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» ОСОБА_2, за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у даній справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що правовідносини, яки виникли між сторонами стосуються наслідків невиконання стороною договору банківського вкладу та відшкодування шкоди за процедурою ліквідації банку, та вважає, що джерело фінансування договору не може визначати його публічність.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані правовідносини є цивільно-правовими, а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (його уповноважена особа) відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України не є суб'єктом, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а лише здійснює функції щодо відшкодування грошових вкладів вкладникам банку, що ліквідується.
При цьому, доходячи такого висновку, суд апеляційної інстанції послався на висновки викладені Верховним судом України у постанові по справі № 826/2043/15 від 16.02.2016 року.
Частиною 3 статті 25 КАС України передбачено, що суддя, не згідний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Цей документ не оголошується в судовому засіданні, приєднується до справи і є відкритим для ознайомлення.
З огляду на не згоду з висновками, викладеними у наведеній ухвалі Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2016 року зазначаю наступне.
Закриваючи провадження у цій справі, суд апеляційної інстанції послався на постанову Верховного Суду України від 16.02.2016 року по справі № 826/2043/15, якою було закрито провадження в адміністративній справі з тих мотивів, що, на думку Верховного Суду України, на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.
При цьому, спір у справі, яка розглядалась Верховним Судом України, виник між Управлінням Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області та Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» ОСОБА_3 та стосувався питання не включення грошових вимог Пенсійного фонду України до реєстру вимог кредиторів наведеного банку.
Вказані правовідносини, що виникли, між стонами у справі № 826/2043/15, яка розглядалась Верховним Судом України, регулюються розділом VІІІ «Ліквідація банків» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI.
Так, згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 48 наведеного Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.
Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3, 4 ст. 49 вказаного Закону протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.
Вказаним розділом Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не визначається ані процедура, ані порядок відшкодування Фондом вкладникам гарантованої суми коштів за його вкладом.
Правовідносини у розглядаємій справі регулюються розділом V «Гарантії Фонду та відшкодування за вкладами» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI.
Так, за правилами ч. 1 ст. 26 вказаного Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
Відповідно до вимог ч.ч. 2, 5 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.
Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий курєр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
В свою чергу, згідно частини 5 статті 45 розділу VІІІ «Ліквідація банків» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.
Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.
З наведеного вбачається, що за своїм субєктним складом та предметом спору дана справа є відмінною від тієї, що розглядалась Верховним Судом України, та до спірних правовідносинах підлягають застосуванню різні норми матеріального права.
За змістом вказаних положень ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» чітко вбачається, що вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування не включаються до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку в межах ліквідаційної процедури, тобто розділ VІІІ «Ліквідація банків» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не регулює правовідносини, що скалилася між сторонами у даній справі.
Враховуючи вищевикладене, вважаю, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду України від 16.02.2016 року по справі № 826/2043/15, безпосередньо не можуть бути застосовані до правовідносин між сторонами у цій адміністративній справі та не вказують на необхідність закриття провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до Рішенням Конституційного Суду України від 25.11.1997 року у справі громадянки ОСОБА_4 щодо права на оскарження в суді неправомірних дій посадової особи частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді. Такі скарги підлягають безпосередньому розгляду в судах незалежно від того, що прийнятим раніше законом міг бути встановлений інший порядок їх розгляду (оскарження до органу, посадової особи вищого рівня по відношенню до того органу і посадової особи, що прийняли рішення, вчинили дії або допустили бездіяльність).
Зміст вищевказаної конституційної норми відображений і у частині 1 статті 6 КАС України, якою передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Також, відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 8 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується, а відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини, забороняється.
У цьому зв'язку вважаю, що необхідно враховувати рішення Європейського суду з прав людини у справі «Церква села Сосулівка проти України» від 28.02.2008 року, яким констатовано порушення гарантованого статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини права заявника на доступ до суду у зв'язку з відмовою національних судів розглянути його скаргу по суті.
Згідно частини 2 статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.
Частинами 1, 2 статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI передбачено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
З наведеного вбачається, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка наділена владними повноваженнями у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, грошово-кредитної системи та банківської діяльності.
Частиною 1 статті 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI встановлено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду.
Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.
Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
З огляду на вищевикладене та враховуючи характер спірних правовідносин та склад їх учасників, судове оскарження рішень, дій, бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» ОСОБА_2, вважаю, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Аналогічної позиції дотримується Пленум Вищого адміністративного суду України, який у пункті 25 постанови від 20.05.2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» роз'яснив, що відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права. Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.
Вказана позиція додатково підтверджена листом Вищого адміністративного суду України від 25.07.2014 року № 992/11/14-14.
Суддя М.П. Коваль
Суддя