Справа № 2а-8628/10/1370
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року м. Київ К/800/37940/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Мороза В.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Турківського районного центру зайнятості на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року у справі за позовом Турківського районного центру зайнятості до ОСОБА_4 про відшкодування незаконно отриманої допомоги,-

в с т а н о в и л а :

Турківський районний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 в якому просив стягнути заборгованість в розмірі 3 056,02 грн., оскільки відповідач, будучи зареєстрованою як безробітна і отримуючи допомогу по безробіттю з 13.03.2007 року по 06.03.2008 року одночасно була зареєстрована як фізична особа-підприємець, чим порушила вимоги Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Закон України «Про зайнятість населення».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції Турківський районний центр зайнятості звернувся з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, зокрема Актом №69 розслідування страхових випадків від 11.08.2010 року встановлено, ОСОБА_4, перебуваючи на обліку в Турківському РЦЗ та отримуючи допомогу по безробіттю за період з 13.03.2007 року по 06.03.2008 року, була зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа, що призвело до незаконного отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та вартості наданих соціальних послуг на суму 3054,25 грн. Згідно наказу Турківського РЦЗ №24 від 11.08.2010 року відповідача зобов'язано повернути вищевказані кошти оскільки такі отримані обманним шляхом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій вказали, що в діях ОСОБА_4 відсутній умисел на отримання коштів обманним шляхом, оскільки вона вчасно і у встановлений спосіб звернулась з заявою до державного реєстратора про припинення підприємницької діяльності та повернула реєстратору свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця і в подальшому підприємницькою діяльністю не займалась, а отже підстави для задоволенні позовних вимог відсутні.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Тобто, однією з визначальних особливостей Кодексу адміністративного судочинства України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); в інших випадках, встановлених законом.

У цій нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

У пункті 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що в інших випадках, встановлених законом, фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами у адміністративній справі за позовом суб'єктів владних повноважень.

Разом з цим, позивач не вказав закон, у якому зазначено про можливість звернення суб'єкта владних повноважень з таким адміністративним позовом до фізичної особи, а перелічені у пунктах 1 - 4 цієї норми випадки, коли особа може бути відповідачем у адміністративній справі за позовом суб'єкта владних повноважень, до предмета спору у справі, що розглядається, не відносяться.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року №307, чинного на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

Водночас за змістом статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав.

Отримавши допомогу по безробіттю, ОСОБА_4 набула право власності на неї, та йому як власникові цих грошових коштів належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження ними.

Отже, оскільки у справі, що розглядається спір виник щодо правомірності набуття ОСОБА_4 права власності на виплачену центром зайнятості допомогу по безробіттю та стягнення цієї суми, то цей спір має приватно-правовий, а не публічний характер. А відтак, його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 22 вересня 2015 року по справі №21-1884а15.

Дану справу належить розглядати за правилами цивільного судочинства, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для закриття провадження в адміністративній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно із частиною 1 статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвалених судових рішень та закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 157, 220, 222, 223, 228, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Турківського районного центру зайнятості задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом Турківського районного центру зайнятості до ОСОБА_4 про відшкодування незаконно отриманої допомоги - закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: