Справа № 643/208/16-а
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2016-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

03 червня 2016 р. №643/208/16-а

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Полях Н.А.,

при секретарі судового засідання - Корнієнка А.Д.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Блудової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання встановлення статусу учасника бойових дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Московського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом, в якому просив суд:

- визнати неправомірною бездіяльність комісії Головного управління національної поліції у Харківській області по встановленню статусу учасника бойових дій ОСОБА_1;

- зобов'язати комісію по встановленню статусу учасника бойових дій Головного управління національної поліції у Харківській області по встановленню статусу учасника бойових дій ОСОБА_1.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05.02.2016 року справу було передано до Харківського окружного адміністративного суду.

Згідно проведеного розподілу автоматизованою системою документообігу суду, вказана справа розподілена до провадження судді Полях Н.А.

В обґрунтування позову зазначив, що хоча Узбекистан, Вірменія та Азербайджан не включені в перелік держав і періодів військових дій на їх території, затверджений Постановою КМУ від 08.02.1994 року №63, позивач виконував задачі в умовах надзвичайного стану та під час військових конфліктів із застосуванням вогнепальної зброї та піддавав ризику своє життя та здоров'я. Бездіяльність відповідача по встановленню позивачу статусу учасника бойових дій є протиправною, незаконною та такою, що істотно порушує права позивача.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, вказав на обґрунтованість та законність дій відповідача, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У письмових запереченнях на адміністративний позов зазначив, що Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року № 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (із подальшими змінами) затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на їх території. Із виписок наказів начальника Вищого військового училища тилу МВС СРСР від 25.11.1988 року №290 с/ч, від 17.02.1989 року №43 с/ч, від 08.06.1989 року №136 с/ч та від 06.07.1989 року №161 с/ч, наданих позивачем вбачається, що у період з 24.11.1988 року до 17.02.1989 року перебував у службовому відрядженні у м. Баку Азербайджанської РСР, а з 04.06.1989р. до 05.07.1989 перебував у службовому відрядженні у м. Фергана Узбекської СРСР, які були союзними республіками та входили до єдиної держави - СРСР. Тому не можна вважати, що позивач перебував на території інших країн.

На підставі викладеного представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач під час навчання в Харківському Вищому Військовому училищі тилу МВС СРСР з листопада 1988 року по липень 1989 року, за рішенням Уряду СРСР, був залучений до виконання спеціальних задач в умовах надзвичайного стану під час військових конфліктів по нормалізації обстановки, поновлення законності та правопорядку на території Республік Закавказзя.

Із виписок наказів начальника Вищого військового училища тилу МВС СРСР від 25.11.1988 року №290 с/ч, від 17.02.1989 року №43 с/ч, від 08.06.1989 року №136 с/ч та від 06.07.1989 року №161 с/ч, вбачається, що у період з 24.11.1988 року до 17.02.1989 року перебував у службовому відрядженні у м. Баку Азербайджанської РСР, а з 04.06.1989р. до 05.07.1989р. перебував у службовому відрядженні у м. Фергана Узбекської СРСР (а.с.3-6).

Позивач звертався до комісії по встановленню учасника бойових дій з письмовими заявами та доданими до неї документами з вимогою розгляду питання щодо визнання позивача учасником бойових дій (а.с.7-10).

Листом від 01.12.2015 року №7/282 позивача було повідомлено що комісія Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України у зв'язку із реорганізацією відповідно до Закону України "Про національну поліцію" від 07.07.2015 року не сформована та її склад не затверджено (а.с.11).

Не погоджуючись із позицією та відповідями відповідача, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

По суті заявлених вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до постанови КМУ від 16.09.2015 № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ", набрання чинності з 07.11.2015 року Закону України "Про Національну поліцію" ГУМВС України в Харківській області знаходиться в стадії ліквідації. Відповідно до ст. 105 ЦК України повноваження щодо управління справами ГУМВС України в Харківській області як юридичної особи перейшли до ліквідаційної комісії. Створений новий територіальний публічний орган виконавчої влади - Головне управління Національної поліції в Харківській області не є правонаступником ГУМВС України в Харківській області. В ГУНП в Харківській області комісія по розгляду питань встановлення статусу учасника бойових дій ще не створена, про що позивачу було надано відповідь, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року № 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (із подальшими змінами) затверджено Перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на їх території.

Суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається що позивач у період з 24.11.1988 року по 17.02.1989 року перебував у службовому відрядженні у м. Баку Азербайджанської РСР, а з 04.061989 року по 05.07.1989 року - перебував у службовому відрядженні у м. Фергана Узбекської СРСР.

Суд звертає увагу, що на той час зазначені території входили до Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а отже фактично позивач перебував в межах території однієї країни.

До того ж, суд зазначає, що для надання статусу учасника бойових дій необхідно підтвердити не тільки факт перебування на території країни, де проводяться бойові дії, а й факт безпосередньої участі у бойових діях. Суд зауважує, що на підтвердження зазначених обставин позивачем жодних доказів до суду не було надано.

Зазначена позиція суду узгоджується з усталеною практикою Вищого адміністративного суду України та Верховного суду України.

Також суд звертає увагу на роз'яснення Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 16.10.2012 року. Так, у постановах Верховного Суду України від 18.05.2010 року (21-74во10) та 3 жовтня 2011 року (№21-162а11) міститься висновок про те, що у переліку колишні республіки Союзу РСР (в тому числі Азербайджанська РСР) відсутні, а також зі змісту примітки 6 до цього Переліку стосовно можливості визнання осіб учасниками бойових дій, якщо такі мали місце в інших країнах після грудня 1979 року та не названі у Переліку, вбачається що її положення поширюються лише на військових фахівців, яких Генеральний штаб Збройних Сил колишнього Союзу РСР направляв у країни, на території яких велися бойові дії, і пільги яким надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач не відноситься до зазначеного переліку осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає вимоги позивача не правомірними та такими, що не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, непідтверджені матеріалами справи, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання встановлення статусу учасника бойових дій - відмови у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 06.06.2016 року.

Суддя Полях Н.А.