Справа № 803/741/16
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2016 рокуСправа № 803/741/16

Волинський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого - судді Ксензюка А.Я., суддів Александрової М.А., Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання - Шаблій Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Ратнівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом про: зобов'язання Державну фіскальну службу України не вносити про неї інформацію до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та зберегти за нею форму обліку платників податків за прізвищем, іменем та по-батькові, роком народження та за місцем реєстрації; зобов'язання Ратнівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Ратнівська ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області) здійснювати в подальшому її облік, як платника податків, за раніше встановленими формами обліку без застосування цифрового ідентифікатора та ведення обліку платника податків без використання серії та номеру паспорта (за прізвищем, іменем та по-батькові, роком народження та за місцем реєстрації) та не вносити про неї інформацію до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів; зобов'язання Ратнівську ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області проставити у паспорті (на сторінках 7, 8 або 9) відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі без цифрового ідентифікатора та завірити підпис відповідальної особи гербовою печаткою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач через релігійні переконання не бажає, щоб їх облік як платника податків здійснювався із застосуванням цифрових ідентифікаторів, у зв'язку з чим зверталася до відповідачів із відповідними заявами, у задоволенні яких було неправомірно відмовлено. Позивач стверджують, що не відмовляється сплачувати податки і обов'язкові платежі, проте, хоче робити це без застосування цифрових ідентифікаторів, та щоб її облік здійснювався за прізвищем, іменем та по батькові, роком народження, місцем реєстрації без використання серії та номеру паспорта, і таке право передбачено статтями 3, 8, 22, 28, 32, 34, 35, 55, 64, 120 Конституції України, статями 28, 294, 296, 300 Цивільного кодексу України, статтями 6 - 8 Закону України «Про захист персональних даних», статтею 11 Закону України «Про інформацію», статтею 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Представник відповідачів - Державної фіскальної служби України, Ратнівської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області у поданому письмовому запереченні від 27 травня 2016 року пред'явлені позовні вимоги не визнав мотивуючи тим, що позивачем не дотримано передбаченої законодавством процедури реалізації права на здійснення платежів без ідентифікаційного номера. Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача 31 травня 2016 року подав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.

Представник відповідача - Ратнівської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області 2 червня 2016 року подав заяву про розгляд справи без його участі.

Сторони належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У відповідності до статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є прихожанкою храму Преподобного Агапія Печерського, що підтверджується довідкою настоятеля храму від 30 березня 2016 року.

позивач 24 лютого 2016 року зверталася до відповідачів із письмовими заявами щодо себе, у яких просила, зокрема: 1) зберегти за нею облік як платника податків за прізвищем, іменем та по батькові, роком народження - статті 28, 294, 296 Цивільного кодексу України, не вносити інформацію про неї до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, проставити у паспорті (на стор. 7, 8 або 9) відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі без номера облікової картки та завірити підпис відповідальної особи гербовою печаткою.

При цьому, в усіх заявах ОСОБА_1 вказано, що з дією норм статей 63, 70 Податкового кодексу України вона не згідна.

Листами Ратнівської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області від 9 березня 2016 року №349/11-001, Державної фіскальної служби України від 18 березня 2016 року №2825/Д/99-99-11-02-02-14 позивачу було роз'яснено порядок реалізації права щодо відмови від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Крім того, позивач подавала до Ратнівської ОДПІ ГУ ДФС повідомлення фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (форма №1П), у якому не зазначила відомості про серію та номер паспорта, та у зв'язку з цим дане повідомлення за формою №1П не прийнято, про що вказано у листі Ратнівської ОДПІ ГУ ДФС від 31 березня 2016 року №564/11-001.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Ніхто не може бути увільнений від своїх обов'язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань.

Згідно із статтею 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

До 1 січня 2011 року діяв Закон України «Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів» від 22 грудня 1994 року (з наступними змінами та доповненнями), відповідно до статті 1 якого для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера. Згідно із статтею 5 цього ж Закону до Державного реєстру не вноситься інформація про осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи.

Проте, Закон України «Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів» втратив чинність з набранням чинності Податковим кодексом України від 2 грудня 2010 року №2755-VI, яким на даний час регулюється порядок обліку платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Так, пунктом 63.2 статті 63 Податкового кодексу України передбачено, що взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. Відповідно до пункту 63.6 статті 63 Податкового кодуксу України облік платників податків у контролюючих органах ведеться за податковими номерами. Облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться за прізвищем, ім'ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта. У паспортах зазначених осіб контролюючими органами робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. Порядок внесення відмітки визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Як передбачено пунктом 63.7 статті 63 Податкового кодексу України, контролюючий орган зазначає податковий номер або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) у всіх свідоцтвах, довідках, патентах, в інших документах або повідомленнях, що видаються платнику податків або надсилаються йому. Кожен платник податків зазначає податковий номер або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) в усіх податкових деклараціях (розрахунках, звітах), платіжних документах щодо податків і зборів, у фінансових документах, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Пунктом 70.1 статті 70 Податкового кодексу України визначено, що облік фізичних осіб - платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки.

Згідно із пунктом 70.5 статті 70 цього ж Кодексу фізична особа - платник податків, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, зобов'язана особисто подати відповідному контролюючому органу повідомлення та документи для забезпечення її обліку за прізвищем, ім'ям, по батькові і серією та номером паспорта, а також пред'явити паспорт. Фізична особа подає облікову картку фізичної особи - платника податків або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) до контролюючого органу за своєю податковою адресою, а фізична особа, яка не має постійного місця проживання в Україні, - контролюючому органу за місцем отримання доходів або за місцезнаходженням іншого об'єкта оподаткування. Для заповнення облікової картки фізичної особи - платника податків використовуються дані документа, що посвідчує особу. Для заповнення повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) використовуються дані паспорта.

Відповідно до пункту 70.12 статті 70 вказаного Кодексу реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) використовуються органами державної влади та органами місцевого самоврядування, юридичними особами незалежно від організаційно-правових форм, включаючи установи Національного банку України, банки та інші фінансові установи, біржі, особами, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичними особами - підприємцями, а також фізичними особами в усіх документах, які містять інформацію про об'єкти оподаткування фізичних осіб або про сплату податків.

Таким чином, Податковий кодекс України на відміну від Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів» (який діяв до набрання чинності вказаним Кодексом) не передбачає можливості вилучення інформації з реєстру чи заборони її внесення щодо осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та проставлення у паспортах зазначених осіб відмітки про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

З наведених норм чинного законодавства України чітко слідує, що релігійні переконання особи не звільняють її від конституційного обов'язку сплачувати податки і збори. При цьому, взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. За загальним правилом, облік платників податків у контролюючих органах ведеться за податковими номерами. Проте, для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, облік ведеться за прізвищем, ім'ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта. При цьому, облік таких осіб ведеться в окремому Державному реєстрі за прізвищем, ім'ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки. Порядок реалізації права на відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника чітко визначено законодавством.

З метою визначення єдиної методики реєстрації фізичних осіб у державному реєстрі та відповідно до статей 63 та 70 глави 6 розділу ІІ Податкового кодексу України розроблено Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затверджене наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 грудня 2013 року №779 (Положення).

Згідно із пунктом 2 розділу ІІ цього Положення порядок проведення реєстрації фізичних осіб у Державному реєстрі включає зокрема і внесення до паспортів фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, відмітки про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта.

Так, пунктом 1 розділу ІІ такого Положення закріплено, що усі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру у порядку, визначеному цим Положенням. Облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта громадянина України без використання реєстраційного номера облікової картки платника податків. У паспортах зазначених осіб контролюючими органами робиться відмітка про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта.

Облік фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та подали до контролюючого органу повідомлення, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки платника податків (пункт 2 розділу VIII Положення).

За приписами пункту 1 розділу VIII Положення фізична особа, яка раніше не подавала облікової картки і відомості про яку не включено до Державного реєстру та яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, зобов'язана особисто подати відповідному контролюючому органу повідомлення за формою №1П (додаток 8), яке є водночас заявою для обліку в окремому реєстрі Державного реєстру, та пред'явити паспорт громадянина України. У разі необхідності особа, крім паспорта громадянина України, пред'являє свідоцтво про народження та, якщо змінювалося прізвище, ім'я чи по батькові, свідоцтво про шлюб (за наявності), свідоцтво про розірвання шлюбу (за наявності), свідоцтво про зміну імені (за наявності).

У відповідності до пункту 3 розділу VIII Положення фізична особа подає повідомлення до контролюючого органу за своїм місцем проживання або за власним бажанням - до контролюючого органу за місцем отримання доходів або за місцезнаходженням іншого об'єкта оподаткування.

Для заповнення повідомлення використовуються дані паспорта та інших документів, які подаються у разі зміни паспортних даних (пункт 4 розділу VIII Положення).

За нормами пункту 8 розділу VIII Положення після отримання підтвердження щодо можливості внесення відмітки за зверненням фізичної особи, яка подала повідомлення, контролюючий орган вносить до паспорта відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта, форму якої наведено в додатку 9 до цього Положення. Датою взяття на облік в окремому реєстрі Державного реєстру вважається дата внесення відмітки до паспорта. Взяття на облік фізичних осіб в окремому реєстрі Державного реєстру здійснюється протягом п'яти робочих днів від дня подання до контролюючого органу Повідомлення.

За правилами пункту 9 розділу VIII Положення у разі якщо фізична особа, до паспорта якої внесено відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта, раніше була зареєстрована в Державному реєстрі за реєстраційним номером облікової картки платника податків, то після взяття на облік в окремому реєстрі Державного реєстру реєстраційний номер облікової картки платника податків закривається (датою закриття є дата внесення відмітки до паспорта громадянина України), а у разі наявності у паспорті громадянина України відмітки про реєстраційний номер облікової картки така відмітка анулюється у порядку, встановленому цим розділом.

Таким чином, порядок відмови від обліку платника податків за номером картки такого платника чітко врегульовано законами. Процедура відмови також чітко прописана та фактично позбавляє відповідачів дискреції відносно того, яким чином здійснювати облік платника податків. Норми законодавства, якими врегульовано такий порядок, не виглядають явно неправовими, не визнані неконституційними, норми, що мають нижчу юридичну силу відповідають нормам вищої, тому суд, у цьому випадку, не може вважати, що податковий орган діяв поза межами наданих повноважень і не може перебирати функцію законодавця, змінюючи встановлені правила.

Суд зазначає, що представник позивача з метою обґрунтування власної правової позиції надав суду примірник постанови Верховного Суду України у аналогічній, на його думку, справі (рішення від 1 липня 2014 року, справа №2а-17823/09/0370), при ухваленні якої суд керувався положеннями Закону України «Про державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів».

Разом із тим, згадане рішення Верховного Суду України стосується фактичних обставин, які виникли до вступу в дію Податкового кодексу України і йдеться про різне правове регулювання, тому вони не можуть бути порівнюваними і не підлягають застосуванню у випадку, що розглядається.

Також суд звертає увагу на необхідність застосування положень саме Податкового кодексу України як спеціального закону у сфері оподаткування.

Так, за правилами пункту 5.2 статті 5 Податкового кодексу України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Як закріплює пункт 7.3 статті 7 цього ж кодексу будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

З огляду на наведене, суд не бере посилання позивача на положення статей 3, 8, 22, 28, 32, 34, 35, 55, 64, 120 Конституції України, статей 28, 294, 296, 300 Цивільного кодексу України, статей 6 - 8 Закону України «Про захист персональних даних», статті 11 Закону України «Про інформацію», статті 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», оскільки на правовідносини між позивачами та відповідачами поширюються норми чинного податкового законодавства, яке є спеціальним.

Суд звертає увагу і на ту обставину, що вимагаючи здійснювати облік позивача як платника податків за прізвищем, іменем та по батькові без використання серії і номера паспорта вона безпідставно ототожнює серію й номер паспорта як ідентифікуючу складову саме паспорта з ідентифікаційним номером облікової картки як цифрового замінника імені платника податку.

Враховуючи викладене вище, вимоги про невнесення інформації про позивача до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, використовуючи цифрові кодифікатори; збереження за ОСОБА_1 форми обліку платників податків за прізвищем, іменем та по батькові, роком народження; здійснення її обліку як платників податків без застосування цифрового ідентифікатора та ведення обліку платників податків без використання серії на номеру паспорту; проставлення в паспорті даної особи відмітки про наявність права здійснювати будь-які платежі без цифрового ідентифікатора - задоволенню не підлягають.

Також, в даному випадку суд враховує, що здійснення обліку фізичних осіб - платників податків у спосіб не передбачений Податковим кодексом України (без використання реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) може призвести до порушення права на здійснення операцій, передбачених пунктом 70.12 статті 70 Податкового кодексу України.

Крім того, стосовно вимоги про зобов'язання Ратнівської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області внести на сторінки 7, 8, або 9 у паспорті запису про наявність права здійснювати будь-які платежі без цифрового ідентифікатора із завіренням підпису відповідальної особи гербовою печаткою, то суд зазначає, що у порядку адміністративного судочинства можуть бути захищені порушені права, свободи, інтереси, а позовні вимоги на майбутнє задоволені бути не можуть, тому у цій частині вимог суд також відмовляє.

На підставі викладеного та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевівши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач не надав суду належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Таким чином, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя А.Я. Ксензюк

Судді М.А. Александрова

Р.С. Денисюк

Постанова в повному обсязі складена 6 червня 2016 року.