Справа № 813/563/16
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року Справа № 876/3050/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Іскра» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Іскра» до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Іскра» (далі - ПАТ «Іскра») звернулося в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ДПІ у Сихівському районі), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11.02.2016 року № та №.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що відповідач при прийняті оскаржених податкових повідомлень-рішень, не врахував, що Закон України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» не може мати зворотньої дії в часі і відповідно не може поширюватись на відносини, що виникли до його прийняття. Позивач також посилається на те, що ним своєчасно погашено податкові зобов»язання з податку на доходи фізичних осіб шляхом зарахування надміру сплачених коштів з податку на прибуток та податку на додану вартість.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, ПАТ «Іскра» оскаржило її в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити з підстав, викладених у своїй апеляційній скарзі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв»язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ПАТ «Іскра» зареєстровано 31.01.1994 року в реєстраційній палаті Департаменту економічної політики та ресурсів виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів, свідоцтво про державну реєстрацію від 31.01.1994 року №0135. Місцезнаходження позивача, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію: м. Львів, вул. Вулецька, 14. 31.03.1994 року взяте на податковий облік в органах державної податкової служби за №02-130. З 28.04.2011 року зареєстровано платником податку на додану вартість, відповідно до свідоцтва №100334102, індивідуальний податковий номер 44.

На підставі направлень на проведення перевірки від 12.11.2015 року №868, 869, 870, 871, 872, 873, 874, 875, 876, від 01.12.2015 року №921, від 04.12.2015 року №930, 931, від 07.12.2015 року №932, плану - графіку проведення перевірок, наказу від 07.12.2015 року №790 податковим органом проведена комплексна планова виїзна документальна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 11.01.2016 року №19-13-50-22-02/00214244 (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог: п. 184.6 ст. 184, п. 192.1 ст. 192 , п. 198.6 ст. 198, п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем завищено податковий кредит за вересень 2014 року на загальну суму 310 967,00 грн. за рахунок не проведення коригування податкового кредиту у зв»язку з введенням в дію Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» та анулюванням свідоцтва платника податку на додану вартість підприємства ПАТ «Кримський содовий завод»; п.п. 168.1.2, п.п. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.1 ст. 171, п.п. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України щодо несвоєчасного перерахування в 2014 році до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 48 011,53 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято: податкове повідомлення-рішення № від 11.02.2016 року, яким збільшено суму грошового зобов»язання з податку на додану вартість на загальну суму 388 709 грн. (310 967 грн. основна сума та 77 742 грн. штрафні санкції) та податкове повідомлення-рішення № від 11.02.2016 року, яким збільшено суму грошового зобов»язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 48 011,53 грн. (штрафні санкції).

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем порушено вимоги п. 184.6 ст. 184, п. 192.1 ст. 192, п. 198.6 ст. 198, п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України, та вимоги п.п. 168.1.2, п.п. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.1 ст. 171, п.п. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а тому прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення № від 11.02.2016 року № від 11.02.2016 року є правомірними та скасуванню не підлягають.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 11.02.2016 року колегія суддів зазначає наступне.

Як видно з матеріалів справи, між ПАТ «Кримський содовий завод» (постачальник) з однієї сторони і ПАТ «Іскра» (покупець) з другої сторони укладено договір поставки від 26.12.2013 року №40005020.

Відповідно до п. 1.1 цього договору постачальник зобов»язується поставити, а покупець оплатити і прийняти соду кальциновану технічну ГОСТ 5100-85 (код УКТ ЗЕД ) в кількості 3000 м. тонн.

Позивачем суми ПДВ включались складу податкового кредиту на підставі податкових накладних.

Зазначена розбіжність виникла за рахунок анулювання свідоцтва платника ПДВ ПАТ «Кримський содовий завод» (№ 100347699) з 1 червня 2014 року.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов»язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов»язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Для цілей оподаткування платники податків зобов»язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов»язаних з визначенням об»єктів оподаткування та/або податкових зобов»язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов»язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (абз. 1 п.44.1 ст.44 ПК).

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов»язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п.п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійсненні операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї з подій, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 зазначеного Кодексу та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України, протягом звітного періоду у зв»язку з придбанням або виготовленням товарів (в тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи товари/послуги та основні фонди почали використовуватись в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв»язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Зміст наведених норм свідчить про те, що наявність господарських операцій з придбання товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності є визначальною умовою для виникнення права на формування податкового кредиту.

Виходячи з вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-ХГУ обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

Статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно - правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб»єктів господарської діяльності, які зобов»язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов»язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, згідно з вимогами п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Враховуючи наведене, слід зробити висновок, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи. Для з»ясування обставин реальності вчинення господарської операції судам належить ретельно перевіряти доводи податкових органів про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або підтверджені іншими доказами.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

В матеріалах справи наявні видаткові накладні на поставку товару (а.с. 50-75), податкові накладні (а.с. 76-101).

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.

Згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов»язкові реквізити, як: назва підприємства, установи, від імені яких складено документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам.

Отже, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості, вони повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства.

Виходячи з вищенаведеного, що не спростовано податковим органом, долучені позивачем документи мають усі необхідні реквізити та відомості та відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підпункту 2.4 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704, і в суду немає підстав ставити під сумнів їх достовірність.

Таким чином, надані позивачем докази суд приймає до уваги, як такі, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій між ПАТ «Кримський содовий завод» і ПАТ «Іскра» вищеперелічених послуг, виходячи з вищенаведеного.

Судом першої інстанції також встановлено, що згідно з даними бухгалтерського обліку по рахунку 63.1 «Розрахунки постачальниками» рахується кредитове сальдо станом на 01.01.2014 року у розмірі 1 031 580,55 грн. За 2014 рік загальна вартість отриманої сировини становить 4 713 677,04 грн. Станом на 31.12.2014 року кредиторська заборгованість становить 1 208 467,96 грн.

Згідно даних Системи автоматизованого співставлення податкових зобов»язань та податкового кредиту платників податків, сформована на рівні ГУ ДФС України, згідно з поданою платниками звітністю, встановлено розбіжність між податковим зобов»язанням з ПДВ підприємства ПАТ «Кримський содовий завод» та податковим кредитом ПАТ «Іскра» у розмірі 310 967,0 грн. за період з червня по вересень 2014 року.

Зазначена розбіжність, як встановлено судом першої інстанції, виникла за рахунок анулювання свідоцтва платника ПДВ ПАТ «Кримський содовий завод» (№100347699) з 1 червня 2014 року.

Колегія суддів вважає помилковими посилання суду першої інстанції на норми Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», якими встановлено, що з 1 червня 2014 року вважається анульованою податкова реєстрація осіб, які станом на 31 травня 2014 року мали місцезнаходження (місце проживання) та перебували на обліку в контролюючих органах на території Автономної Республіки Крим або міста Севастополя, оскільки вказаний Закон від 12.08.2014 року №1636-VІІ набрав чинності лише 27.09.2014 року, в той час як господарські операції між ПАТ «Кримський содовий завод» та ПАТ «Іскра» відбувались в період червень-вересень 2014 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, позивач був позбавлений можливості знати, що реєстрацію платника ПДВ ТОВ «Торговий центр сода» буде анульовано.

Враховуючи вищенаведене, прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення № від 11.02.2016 року, яким збільшено суму грошового зобов»язання з податку на додану вартість на загальну суму 388 709 грн. в тому числі 310 967 грн. - основна сума та 77 742 грн. - штрафні санкції є неправомірним та підлягає скасуванню.

Окрім цього, аргументи, якими відповідач обґрунтовує порушення позивачем п. 184.6 ст. 184, п. 192.1 ст. 192 , п. 198.6 ст. 198, п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України, є безпідставними і не доводять правомірності збільшення суми грошового зобов»язання з податку на додану вартість на загальну суму 388 709 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 11.02.2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

Перевіркою встановлено, порушення позивачем строків перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб утриманого з нарахованої заробітної плати, а саме: у червні 2014 року на суму 195 668,98 грн. (податок на доходи фізичних осіб утриманий з нарахованої заробітної плати за травень 2014 року), яка підлягала перерахуванню до бюджету до 30.06.2014 року, у серпні 2014 року на суму 33 717,25 грн. (податок на доходи фізичних осіб утриманий з нарахованої заробітної плати за липень 2014 року), яка підлягала перерахуванню до бюджету до 31.08.2014 року, у листопаді 2014 року на суму 250 729,10грн. (податок на доходи фізичних осіб утриманий з нарахованої заробітної плати за жовтень 2014року), яка підлягала перерахуванню до бюджету до 30.11.2014 року.

Відповідно до п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Відповідно до п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є працедавець (самозайнята особа), який виплачує такі доходи на користь платника податку (такої самозайнятої особи).

Як передбачено п.п. 14.1.115 ст. 14 Податкового кодексу України надміру сплачені грошові зобов»язання (переплата) - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов»язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату. При цьому відповідно до п.п. 17.1.10 ст. 17 Податкового кодексу України у платника податку виникає право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 43.3 ст. 43 та п. 102.5 ст. 102 Податкового кодексу України для повернення надмірно сплачених коштів платнику необхідно подати заяву про повернення надміру сплачених грошових зобов»язань або про їх відшкодування не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення переплати або отримання права на відшкодування.

Процедура повернення надміру сплачених до бюджету коштів регулюється Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Державного казначейства України № 226 від 10.12.2002 року, та Порядком взаємодії органів державної податкової служби, місцевих фінансових органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов»язань, затвердженим наказом ДПА України, Міністерства фінансів України та Державного казначейства України № 974/1597/499 від 21.12.2010р. (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 5 глави 1 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Державного казначейства України № 226 від 10.12.2002 року, встановлено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов»язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання надається до органу Державного казначейства України за формою, передбаченою відповідними спільними нормативно-правовими актами Державного казначейства України та органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи, за підписом керівника установи або його заступників відповідно до їх компетенції.

За платежами, належними державному бюджету, орган державної податкової служби в строк не пізніше ніж за п»ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує та передає висновки згідно з Реєстром висновків за платежами, належними державному бюджету, для виконання відповідному територіальному органу Державного казначейства України.

До матеріалів справи долучені копії звернень про зарахування переплати з податку на прибуток та податку на додану вартість в рахунок ПДФО від 02.06.14 року №23/119, від 03.06.14 року №23/120, від 01.07.14 року №23/140, від 22.07.14 року №23/154, від 22.07.14 року №23/155, від 23.10.14 року №23/234, від 12.11.14 року №23/248, від 19.11.14 року №23/261, від 25.11.14 року №23/265.

Перевірка поданих заяв позивача на перекидку коштів з дотримання позивачем строків, передбачених п. 43.3 ст. 43 та п. 102.5 ст. 102 Податкового кодексу України оформлена відповідними висновками від 27.06.14 року №1930-20 (заява №23/120), від 25.11.14 року №2965-20 (заява №23/261), від 31.10.14 року №2788-20 (заява №23/234), від 04.08.14 року №2262-20 (заява №23/155), від 07.07.14 року №1956-20 (заява №23/140), від 03.12.14 року №3018-20 (заява №23/248), від 16.06.14 року №1831-20 (заява №23/119), від 19.08.14 року №2415-20 (заява №23/154), від 03.12.14 року №3017-20 (заява №23/248), від 28.11.14 року №2987-20 (заява №23/265), що є підставою для перекидки коштів з податку на прибуток та податку на додану вартість на сплату податку на доходи фізичних осіб.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що податок на доходи фізичних осіб утриманий з нарахованої заробітної плати за травень 2014 року, яка підлягала перерахуванню до бюджету до 30.06.2014 року, за липень 2014 року, яка підлягала перерахуванню до 31 серпня 2014 року, за жовтень 2014 року, яка підлягала перерахуванню до 30 листопада 2014 року фактично перерахований до бюджету поза межами встановленого терміну є помилковим, а прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення № від 11.02.2016 року є неправомірним та підлягає скасуванню.

Підсумовуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оскільки позивачем порушено вимоги п. 184.6 ст. 184, п. 192.1 ст. 192, п. 198.6 ст. 198, п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України, та вимоги п.п. 168.1.2, п.п. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.1 ст. 171, п.п. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, тому прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення № від 11.02.2016 року № від 11.02.2016 року є правомірними, - через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору помилково встановив фактичні обставини справи та надав їм не належну правову оцінку через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою адміністративний позов задовольнити.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Іскра» задовольнити, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року у справі №813/563/16 - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 11.02.2016 року № та №.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький

Повний текст постанови виготовлено та підписано 08.06.2016 року.