Справа № 806/770/16
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2016-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року м. Житомир справа № 806/770/16

категорія 12.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя - Нагірняк М.Ф.,

судді: Гурін Д.М., Чернова Г.В.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Державної пенітенціарної служби України про скасування пункту 1 наказу №7/ОС/СТ-16 від 15.03.2016 р,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної пенітенціарної служби України про скасування пункту 1 наказу №7/ОС/СТ-16 від 15.03.2016 р. щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Позивач вважає протиправним притягнення його до вказаної дисциплінарної відповідальності за дії вчиненні іншою посадовою особою і, які не відносилися до повноважень самого Позивача, так як Позивач не наділений повноваженнями щодо призначення, переміщення або звільнення з посади керівників підприємств. На думку Позивача, Відповідач не довів наявність причинно-наслідкового зв'язку між недоліками у виробничій діяльності підприємства Райківської виправної колонії управління ДПтС України в Житомирській області та діями чи бездіяльністю Позивача.

В судове засідання Позивач не прибув, направив суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник Державної пенітенціарної служби України, Відповідача по даній справі, в судове засідання не прибула, направила суду письмові заперечення проти позову та клопотання про розгляд справи без її участі.

В запереченнях представник Відповідача зазначила, що за зверненням Народного депутата України наказом ДПтС України було призначено службове розслідування щодо можливого або неналежного виконання персоналом Райківської виправної колонії управління ДПтС України в Житомирській області та підприємства цієї установи своїх посадових обов'язків. Під час службового розслідування було встановлено, що наказом Райківської виправної колонії від 31.08.2015року за підписом в.о. начальника цієї установи виконання обов'язків директора підприємства цієї установи покладено на начальника виробничо-технічного відділу підприємства. Вказаний наказ видано із перевищенням повноважень, так як призначення особи на вказану посаду віднесено до виключних повноважень Голови ДПтС України.

Як зазначено в письмових запереченнях, саме до посадових обов'язків Позивача віднесено забезпечення добору, вивчення, розстановку і професійну підготовку працівників підприємств установ виконання покарань області, а тому Позивач правомірно притягнений до дисциплінарної відповідальності.

На підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали в порядку письмового провадження, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні відносини, які виникли між сторонами по даній справі, щодо порядку та підстав притягнення працівників кримінально-виконавчої служби України до дисциплінарної відповідальності, регулюються правовими нормами Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23 червня 2005 року N 2713-IV (надалі - Закон N 2713-IV), що були чинні на день виникнення спірних відносин.

За приписами частини першої статті 14 Закону N 2713-IV до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Згідно ч. 2 ст. 14 Закону N 2713-IV служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Як зазначено в п.8 цього ж Закону N 2713-IV, трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

На спеціалістів Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань, поширюється дія Закону України "Про державну службу". Віднесення посад цих спеціалістів до відповідних категорій посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено та визнається сторонами, що згідно наказу ДПтС України №79/ОС-14 від 19.06.2014року Позивач призначений на посаду заступника начальника - начальника відділу виробничої діяльності, маркетингу та економіки управління ДПтС України в Житомирській області із присвоєнням 9 рангу державного службовця.

Таким чином, Позивач не відноситься до осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, а є працівником кримінально-виконавчої служби, трудові відносини з яким регулюються законодавством про працю та державну службу.

Як зазначено в оскаржуваному наказі №7/ОС/СТ-16 від 15.03.2016р. Державної пенітенціарної служби України, Позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за "незабезпечення належного контролю за комплектуванням вакантних посад керівників підприємств установ виконання покарань управління ДПтС України в Житомирській області, що призвело до суттєвих недоліків у їх виробничій діяльності, невжиття заходів реагування за фактом покладання на ОСОБА_2 обов'язків директора підприємства установи-заступника начальника Райківської виправної колонії (№73) з виробництва наказом в.о.начальника цієї установи ОСОБА_3О."

Оскаржуваний наказ винесено за результатами службового розслідування проведеного відповідно до Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12 березня 2015 року N 356/5.

Безспірно, основні обов'язки державного службовця передбачені ст. 10 Закону України "Про державну службу України" від16 грудня 1993 року N 3723-XII (надалі - Закон N 3723-XII) : додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону N 3723-XII дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Відповідно до ст. 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Згідно зі ст. 148 Кодексу дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Частиною ж першою ст. 149 Кодексу встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Тобто, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

При цьому суд зазначає, що застосування до державних службовців дисциплінарного стягнення може здійснюватися за результатами службового розслідування, яке проводиться відповідно до Порядку проведення службового розслідування стосовно державних службовців, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року N 950 (надалі-Порядок).

Однак, як вбачається з обставин справи, зазначені вище вимоги закону при застосуванні до Позивача дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани Відповідачем не дотримані.

Як зазначено в оскаржуваному наказі від 15.03.2016р., підставою для його винесення став висновок службового розслідування, яке було призначено згідно наказом Відповідача від 17.02.2016року відповідно до пункту 5 розділу 11 Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12 березня 2015 року N 356/5.

Відповідно до вимог вказаного Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України службові розслідування проводиться виключно відносно осіб рядового чи начальницького складу цієї служби, до яких Позивач не відноситься.

Отже, службове розслідування щодо Позивача саме як державного службовця не проводилось у відповідності до Порядку проведення службового розслідування стосовно державних службовців, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року N 950, а тому висновок такого розслідування не може бути підставою для притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності.

Одночасно суд зазначає, що пунктами 1, 7, 10 цього Порядку передбачено, що стосовно державних службовців може бути проведено службове розслідування, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян.

Особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право в будь-який момент узяти в ньому участь, пояснювати факти, робити заяви, подавати відповідні документи і порушувати клопотання про залучення нових документів, вимагати додаткового вивчення пояснень осіб, причетних до справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, письмові пояснення у Позивача не були витребувані.

Більш того, пояснення Позивача, які містяться в його доповідній записці від 19.02.2016року щодо вжиття заходів для покращення діяльності підприємства Райківської виправної колонії (№73) взагалі не враховані ні під час проведення розслідування ні при винесенні оскаржуваного наказу.

При цьому висновок службового розслідування не містить суті порушення службової дисципліни, обставин за яких Позивачем скоєно дисциплінарний проступок, час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим, наявність причинного зв'язку між неправомірними діями та їх наслідками, умов, які передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього, наявність вини, а також ставлення до скоєного.

Проведеним службовим розслідуванням не було також встановлено скоєння Позивачем дисциплінарного правопорушення, пов'язаного з порушенням правових вимог щодо проходження публічної служби на певній посаді.

Оскаржуваний наказ, як і висновок службового розслідування не розкриває суть вчиненого Позивачем порушення дисципліни та його співрозмірності із застосованим до Позивача видом покарання.

Суд вважає безпідставними доводи представника Відповідача, наведені в письмових запереченнях, про те, що за своєю суттю допущені порушення Позивачем зумовлені не виконанням ним вимог п.2.20 розділу 11 Інструкції "Заступника начальника управління - начальника відділу виробничої діяльності маркетингу та економіки ДПтС України в Житомирській області".

По-перше, таке обґрунтування не міститься в самому наказі.

По-друге, вказані положення посадових обов'язків Позивача зобов'язують Позивача забезпечити добір, вивчення, розстановку і професійну підготовку працівників підприємств установ виконання покарань області, а не керівників цих підприємств. В оскаржуваному наказі прямо зазначено, що ці повноваження віднесено до повноважень Голови ДПтС України.

Всупереч вимог ст.71,72 КАС України Відповідачем не надано суду жодних доказів того, що саме до повноважень Позивача віднесено:

- "належний контроль за комплектуванням вакантних посад керівників підприємств установ виконання покарань управління ДПтС України в Житомирській області, що призвело до суттєвих недоліків у їх виробничій діяльності";

- винесення наказу в.о.начальника цієї установи ОСОБА_3 від 31.08.2015р. про покладання на ОСОБА_2 обов'язків директора підприємства установи-заступника начальника Райківської виправної колонії (№73) з виробництва зумовлено певними діями Позивача чи його бездіяльністю.

За таких обставин Державною пенітенціарною службою України не доведено факт вчинення Позивачем протиправного дисциплінарного проступку, яке могло б свідчити про невиконання чи неналежне виконання ним службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також інших дій, які порочать Позивача як державного службовця або дискредитують державний орган, в якому він працює та обґрунтованості застосування до Позивача вказаного дисциплінарного стягнення.

Державною пенітенціарною службою України не надано суду жодних доказів, що при визначенні Позивачу виду дисциплінарного стягнення враховувалися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно або заподіяна шкода, попередня поведінка Позивача, його ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Таким чином, пункт 1 наказу Державної пенітенціарної служби України №7/ОС/СТ-16 від 15.03.2016 р. щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани ОСОБА_1 прийнято з порушенням процедури проведення службового розслідування, без врахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому такий наказ в цій частині є протиправним та підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст.2,86,94,122,159-163,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позов задовольнити, визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Державної пенітенціарної служби України№7/ОС/СТ-16 від 15.03.2016 р. що притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани ОСОБА_1.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Суддя Д.М.Гурін

Суддя Г.В.Чернова

Повний текст постанови виготовлено: 06 червня 2016 р.