Справа № 643/19810/13-а (2а/643/31/14)
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" травня 2016 р. м. Київ К/800/57935/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Харківської міської ради про визнання нечинними окремих положень рішення,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся з позовом, в якому просив визнати недійсним рішення відповідача № 21 від 22.01.2014 року в частині включення в Перелік об'єктів, що підпадають під дію пункту 1 вказаного рішення, належного йому на праві власності нежитлового приміщення загальною площею 60,9 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що вищезазначене нежитлове приміщення, яке належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу не є самовільно розміщеним об'єктом, оскільки земельна ділянка, на якій воно розміщене, знаходиться у його користуванні на підставі договору оренди, укладеного із відповідачем.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 06.06.14 року позов задоволено. Визнано нечинним рішення відповідача № 21 від 22.01.2014 року «Про відновлення, належне утримання та приведення міської території в належний для використання територіальною громадою міста стан» в частині включення до Переліку самовільно розміщених об'єктів, від яких звільняється територія м. Харкова з метою відновлення, належного утримання та приведення до придатного для використання територіальною громадою міста стану, який є додатком до вказаного рішення, нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення мотивовано тим, що прийняте відповідачем оскаржуване рішення в частині віднесення нежитлового приміщення позивача до самовільно розміщеного об'єкту та зобов'язання його вчинити певні дії не відповідає закону та підлягає скасуванню в цій частині, оскільки вищезазначене нежитлове приміщення належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, а земельна ділянка, на якій розташовано нежитлове приміщення надавалась позивачу в оренду відповідачем.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскаржуване рішення відповідачем прийнято у межах та у відповідності до закону, оскільки відповідачем встановлено, що позивачем не поновлено право користування земельною ділянкою, на якій розташоване нежитлове приміщення, в свою чергу відповідач має право звільнити територію міста Харкова від самовільно розміщених об'єктів.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга, позивача в якій він просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням відповідача № 21 від 22.01.2014 року «Про відновлення, належне утримання та приведення міської території в придатний до використання територіальною громадою міста стан» (далі - Рішення) передбачено звільнення території м. Харкова від безхазяйного майна, самовільно розміщених об'єктів, тимчасових споруд торгового, побутового, соціально-культурного або іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, згідно Додатку до Рішення. Відповідно до п. 1.2. оскаржуваного рішення департаменту комунального господарства в разі не звільнення території в добровільному порядку провести звільнення території від самовільно зведених об'єктів та розміщення майна згідно додатку шляхом їх демонтажу та переміщення.

Вказаним Додатком встановлено Перелік самовільно розміщених об'єктів, від яких звільняється територія м. Харкова з метою відновлення, належного утримання та приведення до придатного для використання територіальною громадою міста стану (далі - Перелік). В п. 11 вказаного Переліку зазначено належне позивачу на праві власності нежитлове приміщення (далі - нежитлове приміщення) загальною площею 60,9 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням відповідача, позивач для захисту своїх прав звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що нежитлове приміщення було набуто позивачем на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Право власності на приміщення зареєстровано у встановленому законом порядку як нерухоме майно відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.04.2014 року.

Незаконність набуття права власності у судовому порядку не встановлена, а отже відповідно до частини другої статті 328 ЦК України таке майно вважається набутим правомірно.

Крім того, за місцерозташуванням нежитлового приміщення 15.06.2011 року між міською радою та позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки строком до 01.02.2013 року.

Суд першої інстанції вказав, що звільнення території від вказаного нежитлового приміщення є неможливим без його руйнування та знищення, наслідком чого відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України є припинення права власності на нього.

Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Аналогічні приписи містяться в ст. 321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів визначені ст. 10, 40 Закону України "Про благоустрій населених пунктів".

Відповідно до пп. 7 п. «а» ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

З положень вказаних вище норм вбачається, що компетенція органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів не поширюється на прийняття рішень, наслідком яких є звільнення території міста від нерухомого майна, яке перебуває у приватній власності, примусове припинення права власності на таке майно.

Наведеного суд апеляційної інстанції не врахував та помилково скасував рішення місцевого суду, у зв'язку з чим рішення апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі статті 226 КАС України з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 222, 223, 226, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року скасувати, а постанову Московського районного суду м. Харкова від 06 червня 2014 року залишити в силі.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України.

Судді: В.Ф. Мороз

С.Я. Чалий

О.Є. Донець