Справа № 826/25869/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Шельф ТК»

до

головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про

скасування податкової консультації та зобов’язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шельф ТК» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування податкової консультації, наданої головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області товариству з обмеженою відповідальністю «Шельф ТК» та викладеної у листі від 11.11.2015 №2982/10/10-36-17-01, та зобов’язати головне управління Державної фіскальної служби у Київській області надати товариству з обмеженою відповідальністю «Шельф ТК» нову податкову консультацію з урахуванням висновків суду.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вказана податкова консультація контролюючого органу не відповідає законодавчим положенням в частині віднесення нежитлового приміщення, належного на праві власності товариству з обмеженою відповідальністю «Шельф ТК», до переліку об’єктів оподаткування податком на нерухомість, відмінного від земельної ділянки.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що, надаючи оскаржувану податкову консультацію, останній діяв у межах та на підставі наданих йому положеннями податкового законодавства повноважень. При цьому, останнім наголошено, що податкова консультація має виключно рекомендаційний характер і не є обов’язковою для виконання платником податків.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Листом від 11.11.2015 №2982/10/10-36-17-01 головне управління Державної фіскальної служби у Київській області надало товариству податкову консультацію наступного змісту: у зв'язку з тим, що зазначений вище об'єкт нерухомого майна, який належить товариству з обмеженою відповідальністю «Шельф ТК», не входить до складу переліку об'єктів, які не є об'єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначеного підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України та є об'єктом нежитлової нерухомості, відповідно до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, то такий об'єкт нерухомого майна є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Вважаючи вказану податкову консультацію такою, що не відповідає положенням податкового законодавства, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, суд виходить з такого.

Відповідно до підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова консультація – допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган;

Згідно з пунктом 52.1 статті 52 Податкового кодексу України, за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (пункт 52.2 статті 52 Податкового кодексу України).

За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов'язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства (пункт 52.3 статті 52 Податкового кодексу України).

Приписами пунктів 52.4 та 52.5 статті 52 Податкового кодексу України передбачено, що консультації, крім узагальнюючих, надаються: в усній формі - контролюючими органами; у письмовій або електронній формі - контролюючими органами в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональними територіальними органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, та підлягають обов'язковому розміщенню на сайті контролюючого органу, який надав консультацію, протягом 10 календарних днів після дня їх надання без зазначення найменування (прізвища, ім'я, по батькові) платника податків та його податкової адреси.

Водночас, платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Протягом 30 календарних днів із дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов'язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію (пункт 53.3 статті 53 Податкового кодексу України).

Як вбачається зі змісту заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Шельф ТК» про надання податкової консультації від 13.10.2015 №1, остання була адресована відповідачу з метою отримання відповіді щодо приналежності відповідного нерухомого майна, належного на праві власності позивача, до категорії об’єктів оподаткування податком на нерухоме майно.

Так, порядок оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, врегульовано приписами статті 266 Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками вказаного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

За загальним правилом, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

При цьому, у розумінні положень підпункту «є» пункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, не є об'єктом оподаткування, зокрема, будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до оскаржуваної податкової консультації, з урахуванням того, що належний позивачу об'єкт нерухомого майна, згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17.09.2015, виданим реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, індексний номер 44061997, є офісною будівлею з допоміжними приміщеннями, підстави для застосування положень підпункту «є» пункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України по відношенню до вказаного об’єкта відсутні.

Суд вважає вказану позицію контролюючого органу обґрунтованою з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17.09.2015, виданим реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, а також витягом з Державного реєстру, досліджуваний об'єкт нерухомого майна визначено як офісна будівля з допоміжними приміщеннями, відповідно, саме вказане визначення і має використовуватися в цілях оподаткування.

При цьому, у контролюючого органу немає підстав та повноважень ставити під сумнів інформацію щодо об'єкту нерухомого майна, що міститься в Державному реєстрі, та перевіряти відповідність вказаної інформації фактичному використанню нерухомого майна.

Щодо посилань позивача на необхідність врахування відповідачем під час надання розглядуваної податкової консультації змісту декларації про готовність об’єкта до експлуатації, суд зазначає про таке.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461 (надалі – Порядок №461), визначено процедуру прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів (далі - об'єкти).

Пунктом 3 Порядку №461 передбачено, що прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I - III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація).

Згідно з пунктом 18 Порядку №461, орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру.

Після проведення реєстрації один примірник декларації повертається замовнику (його уповноваженій особі) особисто або рекомендованим листом з описом вкладення з повідомленням про вручення, другий - залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю, який її зареєстрував.

При цьому, замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації чи акті готовності об'єкта до експлуатації, за експлуатацію об'єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката (пункт 16 Порядку №461).

З огляду на викладене вбачається, що інформація щодо об'єкту нерухомого майна приймається органом державного архітектурно-будівельного контролю за декларативним принципом, тобто без попередньої перевірки відомостей, зазначених у декларації про готовність об'єкта до експлуатації, фактичним обставинам. Водночас, відповідальність за повноту вказаних даних несе замовник будівництва (у даному разі – товариство з обмеженою відповідальністю «Шельф ТК»).

Відтак, суд вказує про необґрунтованість тверджень позивача про необхідність врахування, у першу чергу, відомостей з декларації про готовність об'єкта до експлуатації, у якій вказано код об’єкта 1252.8 (склади універсальні), згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507.

Разом з тим, відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з положеннями підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, мають статус офіційних відомостей у цілях визначення бази оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості.

До зміни відповідного запису у реєстрі у контролюючого органу немає підстав для висновку про застосування до позивача пільги зі сплати податку на нерухомість, у відповідності до підпункту «є» пункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість оскаржуваної податкової консультації, наданої головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області листом від 11.11.2015 №2982/10/10-36-17-01, а, відтак, підстави для задоволення позовних вимог у даному разі відсутні.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.