Справа № 804/511/16
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2016 р. Справа № 804/511/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГончарової Ірини Анатоліївни
при секретаріЄпіхіній Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХайдельбергБетон Україна" до Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач вважає висновки, викладені в акті перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Хайдельбергбетон України" (далі - ТОВ «ХБУ»), не мають підтверджуючих доказів та належного обґрунтування та зроблені з використанням необґрунтованих даних та припущень. З огляду на це, позивач вважає прийняте на підставі таких висновків оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити, підтримав позицію, викладену в позовній заяві.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду письмові заперечення, згідно яких взаємовідносини між ТОВ «ХБУ» та ТОВ «Граніттрансстрой», ТОВ «Спецтехнології ЛТД» не спричиняють реального настання правових наслідків, зокрема, з огляду на дефектність наданих до перевірки первинних документів, що не дає права платнику податків на формування податкового кредиту з податку на додану вартість при взаємовідносинах із зазначеними контрагентами та, відповідно, бюджетного відшкодування по ним. Відпвоідач стверджує, що фактично товар був отриманий ТОВ «ХБУ» від невстановлених осіб без укладання будь-яких угод та за відсутності документального підтвердження оплати за нього. За вказаних підстав, податкове повідомлення-рішення винесено правомірно, скасуванню не підлягає.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає за необхідне позов задовольнити, з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2. пункту 75.1 статті 75, пункту 77.4 статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України та на підставі наказу №319 від 06.07.2015 року проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Хайдельбергбетон України" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.
За результатами перевірки 14.08.2015 року складений акт №898/04-81-22-01/32311380, у висновку якого зазначено, що встановлено порушення:
- п.п.14.1.13 ст.14, п.п.135.5.4 ст.135, п. 137.10 ст.137; п.44.1 ст.44, п.138.2, 138.8. ст.138. п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України); п..1 ст.1. п.1, п.2 ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"' від 16.07.1999р. №996-ХІ (далі - Закон №996) та п.п.2.1..2.2.,2.4, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88, в результаті чого ТОВ «ХБУ» занижено податкові зобов'язання по податку на прибуток на загальну суму 1332892грн. в т.ч.: за 2014 рік на суму 1332892 грн.;
- п.44.1 ст. 44, ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п.198.3, п.198.4, п.198.6 ст.198 ПК
України, ст.1, п.2 ст.3, ст.4, п.6 ст.8, п.1 та п.2 ст.9 Закону №996, пункту 2 «Положення про
документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 ТОВ «ХБУ» занижено податок на додану
вартість в сумі 686882грн. та завищено залишок від'ємного значення, який після
В акті перевірки зазначено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14.09.2012 №20120914 з ТОВ "Спецтехнології ЛТД", до складу витрат (собівартості) у декларації з податку на прибуток за 2014 рік ТОВ "ХБУ" віднесено 3575915,00 грн., та до складу податкового кредиту за відповідні періоди 2014 року віднесено ПДВ у сумі 572043,00 грн.; а відповідно до договору поставки від 07.07.2014 №0707/01 з ТОВ "Граніттрансстрой", включено до складу витрат (собівартості) у декларації з податку на прибуток за 2014 рік ТОВ "ХБУ" суму 722547,00 грн., та включено до складу податкового кредиту за відповідні періоди 2014 року ПДВ у сумі 144509,00 грн.
В обґрунтування висновку про нереальність господарських операцій з ТОВ "Спецтехнології ЛТД", ТОВ "Граніттрансстрой" податковий орган посилається на:
- дефектність оформлення товарно-транспортних накладних;
-ТОВ "Спецтехнології ЛТД", ТОВ "Граніттрансстрой" не було власниками чи орендарями автомобілів, вказаних в товарно-транспортних накладних, та відповідно до законодавства України не мали права та фізичної можливості транспортувати щебінь та пісок річковий одним автомобілем вагою понад 38 тн.;
- за даними АІС "Податковий блок" ТОВ "Спецтехнології ЛТД" баланс (звіт про фінансовий стан) та декларація про прибуток за 2014 р. до ДП місцем реєстрації не надано. Інформація про наявність основних засобів відсутні, ТОВ "Спецтехнології ЛТД" не було платником плати за надра, тому ТОВ "Спецтехнології ЛТД" не є виробником піску щебеню, та по ланцюгу постачання товарів не встановлено фактичного виробника піску річкового та щебеню, фактичної сплати (нарахування) податку на додану вартість виробником реалізації піску річкового та щебеню; а ТОВ "Граніттрансстрой" не було платником плати за надра, не є виробником піску, згідно Єдиного реєстру податкових ( відповідно п. 201.10 ст. 201 ПКУ) за період з 01.05.2014 по 06.11.2014р. не придбавало пісок річний, тому неможливо встановити в ланцюгу постачання товарів фактичного виробника піску річкового.
Вирішуючи спір суд зазначає, що відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 Податкового кодексу України) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України.
- відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг
податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних;
- порушення порядку заповнення податкової накладної;
- податкова накладна виписана платником, звільненим від сплати податку за рішенням після набрання чинності таким рішенням суду».
Суд зазначає, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними).
Натомість, суд вважає, що висновки, викладені в акті перевірки, - є хибними, а реальність виконання господарських операцій позивача з ТОВ "Спецтехнології ЛТД" та ТОВ "Граніттрансстрой" підтверджується з огляду на наступне.
Товар (щебінь та пісок), який придбавався позивачем у ТОВ «Спецтехнології ЛТД», ТОВ «Граніттрансстрой», на підставі укладених між позивачем та контрагентами Договорів купівлі-продажу №20120914 від 14.09.2012 року та поставки № 0707/01 від 07.07.2014 року призначений для використання у власній господарській дальності - виробництві бетону.
Купівля-продаж (поставка) даного товару підтверджується належним чином оформленими розрахунковими, платіжними документами: копіями видаткових накладних, прибуткових ордерів, копіями товарно-транспортних накладних, податковими накладними. Розрахунок з ТОВ «Спецтехнології ЛТД», ТОВ «Граніттрансстрой» підтверджений роздруківками з електронної системи «клієнт-банк».
Що стосується твердження Позивача в Акті перевірки про ненадання в ході перевірки дозволів на перевезення великовагових вантажів, слід зазначити, що, по-перше, під час проведення перевірки Позивача не вимагав надання ним вказаних документів, в тому числі, в запиті від 04.08.2015 р.
Крім того, згідно умовам договорів, укладених між Позивачем та ТОВ «Спецтехнології ЛТД» ТОВ «Граніттрансстрой», постачання товарів за даними договорами здійснювалося відповідно до умов «Інкотермс» 2000, базисна умова поставки DDU, та «Інкотермс» 2010, базисна умова поставки - DDP. Згідно умовам «Інкотермс» 2000, базисна умова поставки DDU передбачає, що продавець здійснює поставку товару покупцю без розвантаження з будь-якого прибулого транспортного засобу в названому місці призначення. При цьому, продавець несе всі витрати та ризики, пов'язані з доставкою товару до цього місця. Згідно умовам «Інкотермс» 2010, базисна умова поставки DDP, яка замінила умову «Інкотермс» 2000 DDU, продавець зобов'язаний поставити товар шляхом надання його в розпорядження покупця на транспортному засобі, який прибув, готовий до розвантаження, в узгодженому пункті. При цьому, продавець зобов'язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару до визначеного пункту призначення. Отже, згідно умов договорів, укладених між Позивачем та ТОВ «Спецтехнології ЛТД». ТОВ «Граніттрансстрой», Позивач не є замовником послуг з перевезення товару; постачальники за договорами мали нести всі ризики, пов'язані з доставкою товару до узгодженого місця постачання, в тому числі, за власний рахунок укласти договір перевезення до визначеного місця постачання.
Отже, щодо ненадання дозволів на перевезення великовагових вантажів, суд зазначає, що відповідно до умов договорів, укладених з ТОВ «Спецтехнології ЛТД» та ТОВ «Граніттрансстрой», продавець здійснює поставку товару, при цьому продавець несе всі ризики пов'язані з доставкою товару.
Що стосується твердження Відповідача в Акті перевірки про не зазначення у товарно-транспортних накладних, згідно яким здійснювалося постачання товарів ТОВ «Спецтехнології ЛТД», ТОВ «Граніттрансстрой», часу вибуття та прибуття вантажу, можливого простою, кілометражу (відстані) транспортування вантажу; відсутності у товарно-транспортних накладних інформації про марку, модель, тип автомобільного транспорту; зазначення у деяких товарно-транспортних накладних навантаження - м. Одеса, 19-й км Старокиївської дороги та місця розвантаження м.Одеса, 19-й км Старокиївської дороги, 4Л, слід зауважити наступне:
Відповідно до п. 1 «Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні» затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 p., із змінами та доповненнями (зареєстровані в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за №128/2568, товаро-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Отже, щодо недоліків заповнення товарно-транспортних та відсутності сертифікатів якості, суд зазначає, що вони не можуть слугувати підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Суд також звертає увагу на те, що порушення контрагентом позивача законодавства тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього платника. Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише відсутністю у контрагента платника податку основних засобів та нематеріальних активів, адже підприємство не позбавлено права залучати матеріально-технічні ресурси для здійснення господарської діяльності.
Факт порушення контрагентами своїх податкових зобов'язань може бути підставою для висновку про необґрунтованість заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди - відшкодування податку на додану вартість з державного бюджету, якщо податковий орган доведе, зокрема, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, зокрема й у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.
Надаючи оцінку доводам відповідача щодо непідтвердження спірних операцій, суд зазначає, що наданими позивачем документами спростовуються висновки, зазначені в акті перевірки від 14.08.2015 року за № 898/04-81-22-01/32311380.
Враховуючи зазначене, підставою для застосування заходів відповідальності для платника податків є наявність беззаперечних доказів порушення останнім визначених правил поведінки при здійсненні господарської діяльності.
Відповідач під час розгляду справи не навів суду обставин та не надав належних доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності сторін цих операцій, незвичності цих операцій для цих осіб, про незвичність цін за спірними операціями або про їх збитковість, або інших обставин, які б в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинених операцій, відсутність факту поставки товарів, а також того, що дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.
За таких обставин окремі недоліки в оформленні первинних документів самі по собі не свідчать про нереальність господарських операцій та не можуть слугувати перешкодою для реалізації платником законного права на формування податкового кредиту та бути самостійною підставою для нарахування грошового зобов'язання та штрафних санкцій.
Враховуючи, що судове рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати відповідно до вимог частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ХайдельбергБетон Україна" до Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено протягом п'яти днів.

Суддя І.А. Гончарова