Справа № 810/102/16
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2016 року № 810/102/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ТОВ "Максимус Констракшн" до ДПІ в Обухівському районі ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Максимус Констракшн" з позовом до ДПІ в Обухівському районі ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.08.2015 № /3076 та № /3075.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржувані рішення прийнято без врахування фактичних обставин справи та з порушенням закону, а результати документальної планової виїзної перевірки, оформлені ОСОБА_1 від 24.07.2015 №1609/10-16-22-01/31201909 (далі ОСОБА_1 перевірки), є необєктивними, необґрунтованими, не відповідають фактичним даним та не містять обґрунтованих доказів щодо заниження податкових зобовязань Товариством.

Представник позивача звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача подав до суду письмові заперечення, в яких у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними.

На підставі ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ТОВ «Максимус Констракшн» є юридичною особою, що зареєстрована Обухівською районною державною адміністрацією Київської області 16.01.2001, як платник податків перебуває на обліку в ДПІ Обухівського району ГУ ДФС у Київській області. Товариство також зареєстроване як платник податку на додану вартість.

Основними видами діяльності позивача є: будівництво житлових і нежитлових будівель, вантажний автомобільний транспорт, діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах, монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціювання, діяльність у сфері архітектури, оптова торгівля іншими товарами господарського призначення.

Позивач має ліцензію серії АВ №458452 на господарську діяльність, пов'язану з проектними роботами, будівельними та монтажними роботами, інжиніринговою діяльністю у сфері будівництва тощо, видану 13.02.2009 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, строк дії ліцензії з 10.02.2009 до 10.02.2014 та ліцензію серії АЕ №279164 на господарську діяльність, пов'язану із створенням об'єктів архітектури, видану 13.09.2013, строк дії ліцензії з 13.09.2013 до 13.09.2018.

ДПІ Обухівського району ГУ ДФС у Київській області з 05.06.2015 по 17.07.2015 проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Максимус Констракшн» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

За результатами перевірки складено ОСОБА_1 від 24.07.2015 №1609/10-16-22-01/31201909, згідно висновків якого встановлено порушення ТОВ «Максимус Констракшн» вимог податкового законодавства, а саме:

- п.185.1. ст. 185, п.188.1. ст. 188, п.187.1. ст. 187 та п.198.2., п.198.3., 198.6. ст. 198, п.200.1 ст. 200, п.201.6, п.201.7, п.201.8. ст. 201 ПК України, внаслідок чого платником податків занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 16 824 012,00 грн. в тому числі за січень 2013 року на суму 1 727 407,00 грн., за лютий 2013 року на суму 1 429 500,00 грн., за березень 2013 року на суму 1 925 166,00 грн.. за квітень 2013 року на суму 1 840 517,00 грн. за травень 2013 року на суму 2 415 533,00 грн., за червень 2013 року на суму 2 512 500,00 грн., за липень 2013 року на суму 2 700 000,00 грн.. за серпень 2013 року на суму 588 333,00 грн., за вересень 2013 року на суму 372 367,00 грн., за жовтень 2013 року на суму 556 997,00 грн., за грудень 2013 року на суму 755 279,00 грн., липень 2014 року на суму 413,00 грн.

- п. 44.1 ст. 44, пп. 138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.5, п.138.6, п.138.7, п.138.8, 138.9, 138.10 ст. 138, п.п. 139.1.1. п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 17 304 088,00 грн., в тому числі за 2013 рік на суму 16 501 062,00 грн. за перший квартал 2014 року на суму 180 978,00 грн., за півріччя 2014 року на суму 188 295,00 грн., за три квартали 2014 року на суму 530 231,00 грн., за 2014 рік на суму 803 026,00 грн.

- п. 200.3 ст. 200 ПК України, що призвело до порушення правил сплати податку на додану вартість.

- п.п. 168.1.1, п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов'язання на доходи фізичних осіб на загальну суму 3 674,92 грн.

- п. 119.2 ст. 119 ПК України в частині не включення до податкових розрахунків сум доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків і сум утриманих з них податків за формою №1 ДФ інформації про виплачені доходи протягом I-IV кварталу 2013-2014 років.

- ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині заниження податкового зобов'язання по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 10 319,20 грн.

- п.п. 164.2.1. п.164.2 ст. 164, п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176 та п. 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень ПК України в частині заниження податкового зобов'язання з військового збору в загальній сумі 54,82 грн.

На підставі висновків ОСОБА_1 перевірки ДПІ в Обухівському районі винесено податкове повідомлення-рішення від 10.08.2015 №/3075, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 16 824 012,00 грн. за основним платежем та застосовано штрафну (фінансову) санкцію на суму 8 467 921,84 грн., та податкове повідомлення-рішення від 10.08.2015 №/3076, яким збільшено суму грошового зобовязання по податку на прибуток на суму 17 304 088,00 грн. за основним платежем та застосовано штрафну (фінансову) санкцію на суму 8 652 044,00 грн.

За наслідками адміністративного оскарження висновки ОСОБА_1 перевірки та прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Вважаючи, що дані податкові повідомлення-рішення є протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх оскарження.

При прийнятті рішення у даній справі судом враховується, що ТОВ «Максимус Констракшн» є будівельною організацією, яка в якості генерального підрядника на підставі договорів генерального підряду, підряду, укладених з різними замовниками, виконувала будівельні роботи на таких об'єктах будівництва:

- будівництво першої черги олійно-екстракційного заводу з переробки насіння олійних культур, включаючи підготовчі роботи на території ПАТ «ОЖК» за адресою: м. Вінниця, Немирівське шосе, 26;

- будівництво офісу та лабораторії по виробництву діагностичних тестів і складських приміщень з прибудованими топочними та галереєю за адресою: м. Вишгород, вул. Шолуденко;

- будівництво окремої ділянки промислового стада на 1,85 млн. курей несучок птахофабрики ПАТ «Агрофірма «АВІС»;

- будівництво житлово-рекреаційного комплексу з паркінгами між проспектом ОСОБА_2 та вул. Зарічна у Дарницькому районі м. Києва, будинок №2 1 черга;

- благоустрій території по вул. Зрошувальна, 5 в Дарницькому районі м. Києва;

- улаштування монолітних конструкцій по об'єкту «Будівництво офісної будівлі з закладом харчування по вул. Радищева, 10/14 в Солом'янському районі м. Києва;

- будівництво комплексу 4-а мкрн. Житлового масиву Позняки у Дарницькому районі м. Києва ( I, II, III черги будівництва, I пусковий комплекс, IV, V черги будівництва, II пусковий комплекс. Будинок №2, секція Г);

- птахофабрика на 3,25 млн. курей яєчних порід промислового стада в с. Гуменці Камянець-Подільського району ПАТ «Агрофірма «АВІС»;

- влаштування фундаментів пташника №9;

- влаштування фундаментів пташника №10.

Щодо господарських взаємовідносин ТОВ «Максимус Констракшн» з ТОВ «АМАТІС», суд зазначає наступне.

Так, відповідачем зроблено висновок про те, що заборгованість ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» перед ТОВ «АМАТІС» у сумі 2 778 483,54 грн., яка виникла в грудні 2010 року, за терміном загальної позовної давності (три роки) не була погашена та відповідно до п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України є безповоротною фінансовою допомогою в грудні 2013 року.

Проте, згідно ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Натомість, обчислення перебігу позовної давності щодо заборгованості ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» перед ТОВ «АМАТІС» на суму 2 778 483,54 грн. з грудня 2010 року переривається на підставі укладеного між ОСОБА_1 взаємних розрахунків станом на 01 січня 2015 року, який скріплений підписами уповноважених осіб та печатками підприємств (т. 7, а.с. 1).

Отже, висновки податкового органу в цій частині є необґрунтованими.

Щодо господарських взаємовідносин ТОВ «Максимус Констракшн» з ТОВ «Будівельний Підрядник», суд зазначає наступне.

Так, у період з 01.01.2013 по 31.12.2014 ТОВ «Максимус Констракшн» з ТОВ «Будівельний Підрядник» укладено договори: № 14/05/2-ДП від 14.05.2012, № 30/01-ДП від 03.01.2013, № 01/02/13 від 01.02.2013, № 01/03/13 від 01.03.2013, № 01/04/13 від 01.04.2013, № 07/05/13 від 07.05.2013.

Згідно даних договорів ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» доручає, а ТОВ «БК «Будівельний Підрядник» в межах договірної ціни виконує власними силами та засобами передбачені роботи, а саме комплексне будівництво на території ПАТ «ОЖК» першої черги олійно-екстракційного заводу з переробки насіння олійних культур.

За наслідком виконання умов даних договорів ТОВ «Будівельний Підрядник» на підтвердження сум податку на додану вартість, сплачених ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» у складі ціни прийнятих будівельно-монтажних робіт за договорами субпідряду оформлено податкові накладні: №3 від 31.01.2013, №6 від 28.09.2012, №1 від 30.01.2013, №2 від 31.01.2013, №4 від 15.02.2013, №5 від 18.02.2013, №6 від 19.02.2013, №7 від 26.02.2013, №8 від 28.02.2013, №9 від 05.03.2013, №10 від 12.03.2013, №11 від 19.03.2013, №12 від 20.03.2013, №13 від 31.03.2013, №14 від 12.04.2013, №15 від 17.04.2013, №16 від 18.04.2013, №17 від 30.04.2013, №18 від 24.05.2013, №19 від 27.05.2013, №20 від 31.05.2013, №21 від 30.06.2013, №22 від 31.07.2013, №23 від 05.08.2013, №24 від 30.08.2013, №25 від 30.09.2013, №26 від 31.10.2013, №28 від 31.12.2013.

Дані податкові накладні належним чином оформлені, зареєстровані в Єдиному реєстрі наданих, та було надано до перевірки податковим органом.

Факт здійснення ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» господарських операцій з ТОВ «Будівельний Підрядник» підтверджено також первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, а саме: договорами субпідряду, актами приймання виконаних будівельних робіт, розрахунковими документами, які відповідають вимогам чинного законодавства України та мають усі реквізити, необхідні для надання їм юридичної сили і доказовості.

Як встановлено судом, по перевіряємому періоду податковим органом проведено зустрічні перевірки в розрізі здійснення господарської діяльності ТОВ «БУДІВЕЛЬНИЙ ПІДРЯДНИК» по взаємовідносинах з ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН», в результаті чого не було виявлено порушень податкового законодавства.

ТОВ «БУДІВЕЛЬНИЙ ПІДРЯДНИК» у свою чергу перевірялось Державною архітектурно-будівельною інспекцією на предмет дотримання ліцензійних умов здійснення господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, в результаті чого було встановлено повну відповідність вимогам ліцензійних умов, тобто підтверджена наявність необхідних трудових ресурсів та відповідної матеріально-технічної бази.

Також у перевіряємий період ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» мало господарські взаємовідносини з ТОВ «БК Пауербуд».

Так, у період з 01.01.2014 по 31.12.2014 ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» укладено з ТОВ «БК «Пауербуд» договори субпідряду: №04/08-С від 04.08.2014, №01/08-С від 01.08.2014, предметом яких було придбання позивачем комплексу будівельно-монтажних робіт на підставі ОСОБА_1 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в.

За наслідком виконання умов договорів ТОВ «БК «Пауербуд» на підтвердження отримання сум податку на додану вартість, сплачених ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» у складі ціни прийнятих будівельно-монтажних робіт за договорами субпідряду, оформлено податкові накладні: №284 від 29.08.2014, №285 від 29.08.2014, №286 від 29.08.2014, №287 від 29.08.2014, №288 від 29.08.2014, №289 від 29.08.2014.

Дані податкові накладні належним чином оформлені, зареєстровані в Єдиному реєстрі наданих, та було надано до перевірки податковим органом.

Факт здійснення ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» господарських операцій з ТОВ «БК «Пауербуд» підтверджено також первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, а саме: договорами субпідряду, актами приймання виконаних будівельних робіт, розрахунковими документами, які відповідають вимогам чинного законодавства України та мають усі реквізити, необхідні для надання їм юридичної сили і доказовості.

Згідно Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 року №1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» щодо принципу персональної податкової відповідальності в спорах про податок на додану вартість та принципу добросовісності платника податків, якими визначено, що сама по собі несплата податку продавцем (серед іншого й внаслідок ухилення від сплати) у разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування. Відповідальна за сплату податку на додану вартість особа, що формує дані податкового обліку з цього податку, а не контрагент такої особи.

У разі, якщо на час здійснення господарської операції, за якою податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення платником податку до податкового кредиту податку на додану вартість, контрагент був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мав свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, платник податку не може нести відповідальність ні за несплату податків контрагентом, ні за можливу недостовірність відомостей про нього, наведених у зазначеному реєстрі.

Якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції реальні та відповідають дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема, податкових накладних. Не будуть підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни з боку його контрагентів, припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість, припинення юридичної особи.

Отже, взаємовідносини ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» з ТОВ «БК «Пауербуд» здійснювались правомірно, оскільки здійснення таких господарських операцій підтверджено укладеними договорами субпідряду, актами приймання виконаних будівельних робіт, податковими накладними, розрахунковими документами, тому позивачем виконано передбачені законом вимоги для підтвердження права на отримання податкового кредиту.

Також у перевіряємий період ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Даммара».

Як пояснив позивач, з метою виконання власних зобов'язань за договором генерального підряду по об'єкту: будівництво офісу та лабораторії по виробництву діагностичних тестів і складських приміщень з прибудованими топочними і галереєю за адресою: м. Вишгород, вул. Шолуденко; договором підряду по об'єкту: Птахофабрика на 3.25 млн.курей яєчних порід промислового стада в с. Гуменці Кам'янець-Подільського району Хмельницької області ПАТ «Агрофірма «АВІС», влаштування фундаментів пташника №1, влаштування фундаментів пташника №2; договором підряду по об'єкту: Будівництво житлового будинку №2 1 черга будівництва житлово-рекреаційного комплексу з паркінгами між проспектом ОСОБА_2 та вулицею Зарічною в Дарницькому районі міста Києва, ТОВ «Максимус Констракшн» укладено з ТОВ «ДАММАРА» договори субпідряду: №01/09-С від 01.09.2014, №03/09-С від 03.09.2014, №02/09-С від 02.09.2014, №03/10-С від 03.10.2014 року, №02/10-С від 02.10.2014, №01/10-С від 01.10.2014, договір підряду №10-1 від 01.10.2014, згідно яких останнє виконувало власними силами та засобами всі передбачені договорами роботи.

Факт виконання робіт за вказаними договорами підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт, складеними за типовою формою №КБ-2в та КБ, затвердженою наказом Мінрегіонбуду України від 04.12.2009 №554, що містять деталізовану інформацію про перелік робіт, їх обсяг і вартість.

Оплата робіт за договорами субпідряду №01/09-С від 01.09.2014, №02/09-С від 02.09.2014, №03/09-С від 03.09.2014, №01/10-С від 01.10.2014, №10-1 від 01.10.2014, №02/10-С від 02.10.2014 та №03/10-С від 03.10.2014 здійснювалась ТОВ «Максимус Констракшн» у безготівковій формі, що підтверджується копіями платіжних доручень №9235, №9257, №9407, №9425, №9426, №9484, №9638, №9639, №9644, №9664, №9689.

На підтвердження права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість за вказаними господарськими операціями ТОВ «Максимус Констракшн» отримав від ТОВ «ДАММАРА» податкові накладні: №261 від 30.09.2014, №260 від 30.09.2014, №265 від 30.09.2014, №262 від 30.09.2014, №263 від 30.09.2014, №264 від 30.09.2014, №304 від 31.10.2014, №305 від 31.10.2014, №307 від 31.10.2014, №308 від 31.10.2014, №309 від 31.10.2014, №306 від 31.10.2014 на загальну суму 97 086 848,46 грн., в тому числі ПДВ 16 181 141,41 грн. Вказану суму податку на додану вартість ТОВ «Максимус Констракшн» було включено до складу податкового кредиту та відображено у податковій декларації з податку на додану вартість та реєстрі отриманих податкових накладних.

Щодо господарських взаємовідносин між позивачем і ТОВ «Гефест Альянс», суд зазначає наступне.

Так, ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» укладено з ТОВ «БК «Гефест Альянс» у перевіряємий період договори субпідряду: №03/01-С від 03.01.2014, №09/01-С від 09.01.2014, №08/01-С від 08.01.2014, предметом яких було придбання позивачем комплексу будівельно-монтажних робіт на підставі ОСОБА_1 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в.

За наслідком виконання умов договорів ТОВ «БК «Гефест Альянс» на підтвердження отримання сум податку на додану вартість сплачених ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» у складі ціни прийнятих будівельно-монтажних робіт за договорами субпідряду оформлено податкові накладні: №705 від 31.01.2014, №704 від 31.01.2014, №703 від 31.12.2014.

Дані податкові накладні належним чином оформлені, зареєстровані в Єдиному реєстрі накладних, та було надано до перевірки податковому органу.

ОСОБА_3 перевірки про порушення позивачем вимог закону в цій частині ґрунтуються виключно на матеріалах перевірки ТОВ «БК «Гефест Альянс», а саме: акт ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м.Києві №161/26-52-22-03/37312719 від 31.03.2014 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «БК «Гефест Альянс» () щодо підтвердження господарських відносин із платниками за період з 01.01.2014 по 31.01.2014 у зв'язку з тим, що відповідно до ІС «Податковий блок» стан платника податків «-9-направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням».

Зі змісту ст. 73 ПК України та методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених наказом державної податкової адміністрації України №236 від 22.04.2011 слідує, що уразі встановлення фактів, які не дають змоги провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема, у зв'язку з встановленням відсутності суб'єкта господарювання за місцезнаходженням (податковою адресою) складається акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, який засвідчує факт неможливості її проведення без встановлення висновків стосовно документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснюються між ними, з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Механізм проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок визначає Порядок проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1232, з аналізу якого слідує, що у податкового органу відсутні повноваження на здійснення в рамках проведеної зустрічної звірки контролю за додержанням податкового законодавства, а проведення звірки є лише заходом інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби, оскільки дії податкового органу щодо проведення зустрічної звірки полягають у співставленні даних та перевірці встановлених розбіжностей в податкових деклараціях, автоматизованих інформаційних системах органів державної податкової служби України, а також аналізі податкової інформації та документів.

Проте, контролюючим органом зроблено необґрунтований висновок, що ТОВ «БК «Гефест Альянс» формувало для суб'єктів господарювання фіктивний податковий кредит, а операції ТОВ «БК «Гефест Альянс» не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів, та підприємство не мало змоги фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного.

Однак, відсутність матеріальних ресурсів у контрагента не може слугувати беззаперечною підставою для висновків щодо фактичного нездійснення господарської операції, та, як наслідок, завищення податкового кредиту та валових витрат, оскільки з характеру операцій слідує можливість її здійснення без залучення значної кількості як трудових, так і матеріальних ресурсів, а законодавчо не визначено обовязку платника податків підприємству перевіряти наявність таких ресурсів у контрагента і формувати податковий кредит лише за їх наявності.

Частиною 1 ст. 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Для здійснення своєї господарської діяльності юридичні особи укладають договори, що за змістом є домовленістю, внаслідок якої виникають взаємні права і обов'язки. Укладення договорів купівлі-продажу, поставки товарів, надання послуг вже само по собі є ознакою господарської діяльності.

Згідно положень цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину, а ч. 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим, відповідно до ст. 234 ЦК України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У той же час, відповідачем не надано суду доказів визнання недійним правочину між позивачем і ТОВ «БК «Гефест Альянс».

Суд зазначає, що факт передачі будівельно-монтажних робіт від ТОВ «БК «Гефест Альянс», їх реальне виконання на будівельному майданчику по будівництву офісу та лабораторії по виробництву діагностичних тестів, складських приміщень з прибудованими топочними та галереєю за адресою: м. Вишгород, вул. Шолуденко, оплата їх вартості ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському та податковому обліку ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» та його податковій звітності, що дає платнику податків всі правові підстави для формування податкового кредиту.

Отже, факт здійснення ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» господарських операцій з ТОВ «БК «Гефест Альянс» підтверджено первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, а саме: договорами субпідряду, актами приймання виконаних будівельних робіт, податковими накладними, розрахунковими документами, які відповідають вимогам чинного законодавства України та мають усі реквізити, необхідні для надання їм юридичної сили і доказовості.

Щодо господарських взаємовідносин між позивачем і ТОВ «Буд Альянс», суд зазначає наступне.

Так, у перевіряємий період з метою виконання власних зобов'язань за договором генерального підряду по об'єкту: Будівництво офісу та лабораторії по виробництву діагностичних тестів і складських приміщень з прибудованими топочними та галереєю за адресою м. Вишгород, вул. Шолуденко; договором підряду по об'єкту: Будівництво комплексу 4-а мкрн. Житлового масиву Позняки у Дарницькому районі м. Києва ( I, II, III черги будівництва, I пусковий комплекс, IV, V черги будівництва, II пусковий комплекс. Будинок №2, секція Г; договором генпідряду по об'єкту: «Будівництво офісної будівлі з закладом харчування по вул. Радищева, 10/14 в Солом'янському районі м. Києва (улаштування монолітних конструкцій) ТОВ «Максимус Констракшн» було укладено з ТОВ «БУД АЛЬЯНС» договори субпідряду №12/2013-С від 02.12.2013, №03/12-С від 03.12.2013, №11/2013-С від 01.11.2013, згідно яких останній виконав власними силами та засобами передбачені договорами роботи.

Щодо кожного договору вартість будівельних робіт визначено ОСОБА_1 на підставі документу «Договірна ціна», складеного сторонами згідно ДБН Д.1.1-1-2000, ДСТУ Б Д 1.1-1-2013, які містять деталізовану інформацію про склад робіт та їх вартість, а також локальних кошторисів на будівельні роботи.

Факт виконання робіт за вказаними договорами підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт, складеними за типовою формою №КБ-2в та КБ-3, затвердженою наказом Мінрегіонбуду України від 04.12.2009 №554, що містить деталізовану інформацію про перелік робіт, їх обсяг і вартість.

Оплата робіт за договорами субпідряду №12/2013-С від 02.12.2013, №03/12-С від 03.12.2013, №11/2013-С від 01.11.2013 здійснювалась ТОВ «Максимус Констракшн» у безготівковій формі. Факт перерахування коштів підтверджується копіями платіжних доручень №7190, №7212, №7458, №7544. №7686.

На підтвердження права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість за вказаними господарськими операціями ТОВ «Максимус Констракшн» отримав від ТОВ «БУД АЛЬЯНС» податкові накладні на загальну суму 2049000,00 грн., в тому числі ПДВ 409800,00 грн., а саме - №4611 від 31.12.2013, №4609 від 31.12.2013, №4657 від 31.12.2013.

Суму податку на додану вартість, сплачену ТОВ «Максимус Констракшн» в ціні придбаних послуг, включено до складу податкового кредиту та відображено у податковій декларації з податку на додану вартість та реєстрі отриманих податкових накладних.

Податковим органом зроблено висновок, що правочини, укладені ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» з ТОВ «Буд Альянс» не спричинили настання реальних наслідків, що відповідно до баз даних ДПІ та інших джерел інформації встановлено укладання цивільно-правових відносин та проведення безтоварних операцій, спрямованих на надання податкової вигоди для третіх осіб з метою штучного формування податкового кредиту.

Проте, відповідачем не надано суду доказів визнання недійним правочину між позивачем і ТОВ «БК «Гефест Альянс».

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Мета-Днепр», суд зазначає наступне.

З метою виконання власних зобов'язань за договором генерального підряду по об'єкту: Птахофабрика на 3.25 млн. курей яєчних порід промислового стада в с. Гуменці Кам'янець-Подільського району Хмельницької області ПАТ «Агрофірма «АВІС», влаштування фундаментів пташника №9. влаштування фундаментів пташника №10 по об'єкту: Загальновиробничі роботи на об'єктах ПАТ «ОЖК» за адресою м. Вінниця, Немирівське шосе, 26, ТОВ «Максимус Констракшн» укладено з ТОВ «МЕТА-ДНЕПР» договори субпідряду: №01/09-С від 01.09.2013, №02/12-С від 02.12.2013, №01/10-С від 01.10.2013, згідно яких останній виконав власними силами та засобами передбачені договорами роботи.

Щодо кожного договору вартість будівельних робіт визначено на підставі документу «Договірна ціна», складеного сторонами згідно ДБН Д.1.1-1-2000, ДСТУ Б Д 1.1-1-2013, які містять деталізовану інформацію про склад робіт та їх вартість, а також локальних кошторисів на будівельні роботи.

Факт виконання робіт за вказаними договорами підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт, складеними за типовою формою №КБ-2в та КБ-3, затвердженою наказом Мінрегіонбуду України від 04.12.2009 №554, що містить деталізовану інформацію про перелік робіт, їх обсяг і вартість.

Оплата робіт за договорами субпідряду №01/09-С від 01.09.2013, №02/12-С від 02.12.2013, №01/10-С від 01.10.2013, здійснювалась ТОВ «Максимус Констракшн» у безготівковій формі, що підтверджується копіями платіжних доручень №6185, №6546, №6987, №7095, №7191, №7349, №7351, №7439.

На підтвердження права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість за вказаними господарськими операціями ТОВ «Максимус Констракшн» отримав від ТОВ «БУД АЛЬЯНС» податкові накладні на загальну суму 1 248 004,00 грн., в тому числі ПДВ 208 000,67 грн.

Дану суму податку на додану вартість ТОВ «Максимус Констракшн» включено до складу податкового кредиту та відображено у податковій декларації з податку на додану вартість та реєстрі отриманих податкових накладних.

Як стверджує відповідач, надані для перевірки документи свідчать про неможливість фактичного надання вказаних послуг ТОВ «Мета-Днєпр» та їх використання в господарській діяльності ТОВ «Максимус Констракшн», оскільки за результатами перевірки наданих документів, податкової та фінансової звітності неможливо підтвердити зв'язок вказаних послуг з фінансово-господарськими операціями підприємства та економічну доцільність придбання вищевказаних послуг.

Проте, суд вважає такі висновки необґрунтованими, оскільки посилання контролюючого органу на відсутність в ОСОБА_1 виконаних будівельних робіт (примірна форма № КБ-2в) інформації спростовується наступним.

Так, наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва від 04.12.2009 №554 затверджено типові форми первинних облікових документів у будівництві №КБ-2в «ОСОБА_1 приймання виконаних будівельних робіт» та №КБ-3 «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати».

Зазначений наказ №554 є внутрішньовідомчим документом, направленим на виконання вимог ч.2 ст. 12 Закону України «Про ціни та ціноутворення», відповідно до якого формування кошторисної нормативної бази, визначення порядку її застосування в будівництві. Контроль за дотриманням замовниками, проектними, будівельно-монтажними організаціями та іншими учасниками інвестиційної діяльності нормативних документів і нормативів обчислення вартості будівництва об'єктів, що споруджуються із залученням коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів, а також коштів державних підприємств, установ та організацій, здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань містобудування і архітектури.

З наказу №554 від 04.12.2009 слідує, що вимога щодо оформлення між контрагентами актів приймання у відповідності до форми КБ-2в і КБ-3 підлягає обов'язковому застосуванню тільки при проведенні взаєморозрахунків за виконані роботи між замовниками та виконавцями робіт з будівництва (підрядною організацією), що фінансується за рахунок бюджетних коштів та коштів підприємств, установ і організацій державної форми власності.

Отже, у випадку, якщо будівництво відповідних об'єктів здійснюється не за рахунок бюджетних коштів, а інших джерел фінансування, то, відповідно, застосування типових форм є не обов'язковим, і контрагенти вправі самостійно визначати форму акта приймання будівельних робіт з урахуванням вимог, встановлених ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для первинних документів.

Щодо господарських взаємовідносин між позивачем і ТОВ «Агат Пром», суд зазначає наступне.

Так, з метою виконання власних зобов'язань за договорами генерального підряду по об'єктам, на яких ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» виконувались роботи в перевіряє мий період, у ТОВ «АГАТ ПРОМ» проводились закупки концентрату змазки для опалубки «Агат».

ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» віднесло до витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за перевіряємий період, вартість концентрату змазки для опалубки «Агат» на підставі видаткових накладних ТОВ «Агат Пром»: №1053 від 29.07.2013 на суму 2304,00 грн. в т.ч. ПДВ - 384,00 грн.; №1195 від 19.08.2013 на суму 691,20 грн., в т.ч. ПДВ 115,20 грн.; №1394 від 19.09.2013 на суму 763,20 грн., в т.ч. ПДВ 127,20 грн., №1447 від 30.09.2013 на суму 763,20 грн. в т.ч. ПДВ 127,20 грн., №1629 від 25.10.2013 на суму 763,20 грн. в т.ч. ПДВ 127,20 грн., №1728 від 07.11.2013 на суму 763,20 грн. в т.ч. ПДВ 127,20 грн., №1765 від 12.11.2013 на суму 2400,00 грн. , в т.ч. ПДВ 400,00 грн., №1838 від 25.11.2013 на суму 1526,40 грн., в т.ч. ПДВ -254,40 грн., №1888 від 04.12.2013 на суму 763,20 грн., в т.ч. ПДВ 127,20 грн., №1905 від 06.12.2013 на суму 2400,00 грн., в т.ч. ПДВ - 400,00 грн., №1982 від 18.12.2013 на суму 691,20 грн. в т.ч. ПДВ -115,20 грн., №2022 від 24.12.2013 на суму 2400,00 грн. , в т.ч. ПДВ 400,00 грн., №91 від 22.01.2014 на суму 691,20 грн. в т.ч. ПДВ -115,20 грн., №155 від 04.02.2014 на суму 2304,00 грн., в т.ч. ПДВ 384,00 грн., №428 від 27.03.2014 на суму 784,80 грн., в т.ч. ПДВ 130,80 грн., №490 від 08.04.2014 на суму 712,80 грн., в т.ч. ПДВ -118,80 грн., №556 від 18.04.2014 р. на суму 712,80 грн. , в т.ч. ПДВ -118,80 грн., №681 від 15.05.2014 р. на суму 784,80 грн. , в т.ч. ПДВ - 130,80 грн., №1129 від 29.07.2014 на суму 2478,00 грн., в т.ч. ПДВ 413,00 грн., №1417 від 10.09.2014 на суму 1368,00 грн. в т.ч. ПДВ - 228,00 грн., №1583 від 08.10.2014 на суму 1488,00 грн., в т.ч. ПДВ 248,00 грн.

Оплата придбаного товару здійснювалась ТОВ «Максимус Констракшн» у безготівковій формі. Факт перерахування коштів підтверджується копіями платіжних доручень №1550, №5422, №5825, №5940, №6292, №6460, №6539, №6711, №6844, №6853, №6981, №7076, №7285, №7383, №7666, №7719,№7807, №7939,№8689, №8985, №9204.

На підтвердження права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість за вказаними господарськими операціями ТОВ «Максимус Констракшн» отримав від ТОВ «Агат Пром» податкові накладні на загальну суму 27553,20 грн., в тому числі ПДВ 4592,20 грн. Вказану суму податку на додану вартість ТОВ «Максимус Констракшн» було включено до складу податкового кредиту .

В ОСОБА_1 перевірки відповідач обґрунтовує висновки про порушення позивачем вимог закону в цій частині матеріалами висновку оперативного управління ДПІ у Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві № 6448/26-54-07-04 від 29.09.2014 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Агат Пром» щодо підтвердження господарських відносин із платниками, у зв'язку з тим, що ТОВ «Агат Пром» не знаходиться за податковою адресою.

Проте, як зазначено вище, уразі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема, у зв'язку з встановленням відсутності суб'єкта господарювання за місцезнаходженням (податковою адресою), складається акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, який засвідчує факт неможливості її проведення без встановлення висновків стосовно документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснюються між ними, з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Щодо господарських взаємовідносин між позивачем і ТОВ «Глорі ЛТД», суд зазначає наступне.

У перевіряємий період ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» віднесло до витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування вартість юридичних послуг у сумі 50 400,00 грн., в тому числі ПДВ на підставі акта наданих послуг ТОВ «Глорі ЛТД» (), податкової накладної №3553 від 31.01.2013.

В ОСОБА_1 перевірки податковий орган на підставі інформації, що надійшла від ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про неможливість проведення зустрічної звірки, зробив висновок що ТОВ «Глорі ЛТД» було використано для мінімізації податкових зобов'язань інших суб'єктів господарювання, а господарські операції, що здійснювались, не були спрямовані на реальне настання наслідків.

Водночас, факт реальності здійснення ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» господарських операцій з ТОВ «Глорі ЛТД» підтверджується наявними у платника податків первинними документами, складеними відповідно до вимог чинного законодавства України та наданими податковому органу на відповідний запит для проведення перевірки. Зазначені документи містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст розглядуваних операцій, тоді, як податковим органом в ОСОБА_1 перевірки не наведено доказів наявності у цих документах неповних, неточних або суперечливих відомостей.

Суд зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, а так само як і певні помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Тобто у даному випадку ТОВ «Максимус Констракшн» дотримано принцип превалювання сутності над формою, який закріплений в ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

При цьому, з урахуванням норм ст.ст. 44, 61 ПК України саме на контролюючі органи покладається обов'язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків. У тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

При дослідженні факту здійснення господарської операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку, відносини між учасниками попередніх поставок товарів, робіт (послуг) не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між ТОВ «Максимус Констракшн» та його контрагентом.

Посилання ж податкового органу на відсутність письмової форми договору між ТОВ «Максимус Констракшн» і ТОВ «Глорі ЛТД» суд оцінює критично у звязку з наступним.

Згідно положень цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину, а ч. 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим, відповідно до ст. 234 ЦК України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У той же час, відповідачем не надано суду доказів визнання недійним правочину між позивачем і ТОВ «Глорі ЛТД».

Щодо господарських взаємовідносин між позивачем і ТОВ «Біофорсе», суд зазначає наступне.

У перевіряємий період ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» віднесено до витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування вартість консультаційних послуг на суму 39 000,00 грн., в тому числі ПДВ на підставі Договору про надання консультаційних послуг №104 КПЛ від 12.08.2013, Договору про надання консультаційних послуг №02КПЛ від 14.02.2013, акту наданих ТОВ «Біофорсе» () послуг, податкових накладних №2140 від 14.02.2013, №9032 від 03.09.2013, копії яких містяться в матеріалах справи.

Податковий орган стверджує про відсутність у ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» у перевіряємий період необхідності отримання даних послуг, так як на той момент не укладались договори із замовниками щодо створення об'єктів архітектури, а також протягом перевіряємого періоду не проводились будівельні роботи.

Проте, суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки предметом зазначених договорів було роз'яснення ліцензійних умов провадження господарської діяльності у будівництві, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, аналіз наявних у замовника документів, необхідних для отримання даної ліцензії, професійних ресурсів матеріально-технічної бази та ін.

Тобто, ТОВ «Біофорсе» консультувало ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» безпосередньо на предмет наявності та відповідності документів та матеріальної бази для отримання Ліцензії на ведення господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури. Таку ліцензію №279164 серія АЕ ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» було видано 20.09.2013 терміном дії з 13 вересня 2013 року по 13 вересня 2018 року.

Щодо господарських взаємовідносин між позивачем і ТОВ «Тіваз», суд зазначає наступне.

Так, у перевіряємий період ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» віднесено до витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування вартість ремонтно-будівельних робіт згідно Договору підряду №3 від 02.01.2013, укладеного з ТОВ «Тіваз» () на суму 108 940,00 грн., податкових накладних: №1603 від 17.01.2013, №3153 від 31.01.2013; ОСОБА_1 виконаних будівельних робіт за січень на суму 56 640,00 грн. та 52 300,00 грн., копії яких містяться в матеріалах справи.

На обґрунтування висновків про порушення позивачем вимог закону в цій частині податковий орган посилається на те, що ремонтно-будівельні роботи стосуються об'єкта, який належить ТОВ «Престижбуд» та не є власністю ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН», а їх використання в господарській діяльності позивача не підтверджено.

Проте, як встановлено судом, між ТОВ «Престижбуд» і ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» укладено Договір оренди нежитлових приміщень №13 від 02.01.2013, згідно якого ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» орендує 104,00 кв.м. складського приміщення, та Договір оренди нежитлових приміщень №12 від 02.01.2013, згідно якого ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» орендує 45,00 кв.м. офісного приміщення.

Відповідно до п. 3.2.2. зазначених договорів Орендар зобов'язаний здійснювати поточний ремонт об'єкта оренди.

Як пояснив позивач, у зв'язку з погіршенням стану дренажної системи та дощової каналізації на орендованій території та приміщеннях ТОВ «МАКСИМУС КОНСТРАКШН» було змушене за власний рахунок відповідно до умов укладених з ТОВ «Престижбуд» договорів замовити виконання даних робіт у ТОВ «Тіваз».

При вирішенні даного спору суд враховує вимоги статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій з вказаними контрагентами останні були зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Вирішуючи даний спір, судом також враховується позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 01.12.2015 у справі №826/15034/14, про те, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. При розгляді конкретної справи суди такі доводи органу влади мають перевіряти та оцінювати.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Частиною 1 ст. 9 цього Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Водночас статтею 1 цього ж Закону встановлено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч. 2 цієї статті та пунктів 2.4., 2.5., 2.13 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, зокрема, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції.

Отже, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, одним з обов'язкових реквізитів яких є особистий підпис уповноваженої особи, яка підписала цей документ на підтвердження фактичного здійснення господарської операції.

Відтак, підписання первинних документів уповноваженою особою на підтвердження фактичного здійснення операції надає документу юридичну силу, робить його дійсним та, відповідно, є підставою для виникнення відповідних податкових наслідків за фактично здійсненою операцією.

При дослідженні факту здійснення господарських операцій оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тих операцій, на підставі яких сформовані дані податкового обліку.

Відповідачем не надано будь-яких доказів, у т.ч. визначених у ОСОБА_1 перевірки, на підтвердження висновків про безтоварність вказаних господарських операцій, які покладено у основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Суд зазначає, що в ОСОБА_1 перевірки та письмових запереченнях проти позову відповідачем як суб'єктом владних повноважень не викладено належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за вказаними правочинами, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про наявність взаємопов'язаності позивача та його контрагентів, про відсутність використання позивачем придбаних товарів та послуг у власній господарській діяльності.

Крім того, первинні документи не містять доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог КАС України не виявлено.

Оскільки визнання фіктивного правочину недійсним відбувається за рішенням суду, єдиним допустимим засобом доказування факту фіктивності правочину є рішення суду. Інші докази цю обставину підтвердити не можуть в силу прямого припису закону, а отже й не можуть братися до уваги судом під час вирішення справи.

Враховуючи викладене, беручи до уваги наявність підтверджуючих розрахункових та інших документів, а також придбання робіт і послуг з метою провадження господарської діяльності, висновки ОСОБА_1 перевірки про порушення Податкового кодексу України у є помилковими, а збільшення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на прибуток та зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування протиправним.

Також податковим органом не заперечувалось належне документальне оформлення вказаних господарських операцій та їх відображення позивачем у податковій звітності.

Податкові накладні містять належну деталізацію товарів (послуг), видані контрагентами позивача за оподатковуваними операціями за ставкою, що відповідає вимогам закону стосовно порядку їх оформлення та підстав видачі, наведені в них дані відповідають та кореспондуються з даними первинних документів. При цьому, первинні документи відповідають наведеним вище вимогам щодо форми і змісту.

Оцінюючи правомірність висновків акта перевірки про безпідставне включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість відповідних сум податку по відносинах із постачальниками, суд керується наступним.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 ст. 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням.

Судом встановлено вище, що придбання позивачем робіт і послуг безпосередньо пов'язано з його господарською діяльністю, а здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України дою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає лише такі випадки для не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), як не підтвердження податковими накладними та/або відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або порушення порядку заповнення податкової накладної оформлення їх з порушенням вимог (пункт 198.6 статті 198, пункт 201.10 статті 201).

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно п. 201.8 ст. 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг і робіт; у свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим п. 201.1 ст. 201 ПК України.

Порушень з приводу реєстрації податкових накладних, виданих підприємствами-постачальниками, у Єдиному реєстрі податкових накладних в акті перевірки не зазначено та не встановлено.

Крім того, відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, в контексті спірних правовідносин належить відмітити рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява №803/02),"Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), у яких, перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Провівши відповідну оцінку, Європейський Суд з прав людини визнав, що "справедливий баланс" не додержується, коли платника податку на додану вартість позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників.

Таким чином, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, відповідно, позовні вимоги підлягають задоволенню, а висновки податкового органу про відсутність реального здійснення операцій по взаємовідносинах позивача з вказаним контрагентом безпідставними та непідтвердженими жодними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У матеріалах справи містяться докази сплати ТОВ «Максимус Констракшн» судового збору згідно платіжного доручення від 11.01.2016 № 664 у сумі 1 378,00 грн. та згідно платіжного доручення від 31.03.2016 № 1312 у сумі 767 342,99 грн.

Отже, на користь ТОВ «Максимум Констракшн» підлягають присудженню за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ в Обухівському районі ГУ ДФС у Київській області судові витрати у загальному розмірі 768 720,99 грн.

Керуючись ст. ст. 69-72, 86, 94, 98, 122, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ в Обухівському районі ГУ ДФС у Київській області від 10.08.2015 №/3076 та №/3075.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ в Обухівському районі ГУ ДФС у Київській області на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "Максимус Констракшн" судові витрати зі слати судового збору у сумі 768 720 (сімсот шістдесят вісім тисяч сімсот двадцять) грн. 99 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.