Справа № 350/546/15-а (2а/350/30/15)
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" травня 2016 р. м. Київ К/800/50495/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Амєліна С.Є.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області

на постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області (далі - УПФУ в Рожнятівському районі Івано-Франківської області) про визнання дій неправомірними та зобов'язання призначити пенсію на пільгових умовах,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірними дій та зобов'язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах. В обґрунтування вимог зазначав, що впродовж 1988 - 2002 років працював оператором по видобутку нафти і газу у Відкритому акціонерному товаристві «Вар'єганнєфтєгаз», його загальний стаж роботи складає більше 25 років і він має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ). Проте УПФУ в Рожнятівському районі Івано-Франківської області відмовило йому у призначенні такої пенсії через не проведення атестації його робочого місця у 1993-2002 роках. Вважаючи дії відповідача протиправними, просив суд визнати неправомірними дії щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах та зобов'язати УПФУ в Рожнятівському районі Івано-Франківської області призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 13 лютого 2015 року.

Постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2015 року, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2015 року, позов задоволено. Визнано дії УПФУ в Рожнятівському районі Івано-Франківської області щодо відмови ОСОБА_4 в призначенні пільгової пенсії за віком по Списку №2 неправомірними. Зобов'язано УПФУ в Рожнятівському районі Івано-Франківської області зарахувати ОСОБА_4 період роботи з 13 травня 1993 року по 14 грудня 2002 року на посаді оператора по видобутку нафти і газу у ВАТ «Вар'єганнєфтєгаз» до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ. Зобов'язано УПФУ в Рожнятівському районі Івано-Франківської області призначити ОСОБА_4 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ з 13 лютого 2015 року.

У касаційній скарзі УПФУ в Рожнятівському районі Івано-Франківської області порушує питання про скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, зокрема норм Закону № 1788-ХІІ. Вказує, що суди не взяли до уваги постанову Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442, якою затверджено Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджений (далі - Порядок № 442) та не дали належної правової оцінки доводам відповідача про те, що у 1993-2002 роках атестація робочого місця позивача не проводилась.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами встановлено, що з 09 лютого 1988 року по 04 червня 1992 року та з 13 травня 1993 року по 14 грудня 2002 року ОСОБА_4 працював вахтово-експедиційним методом роботи на посаді оператора по видобутку нафти і газу у ВАТ «Вар'єганнєфтєгаз», що підтверджується записами трудової книжки та уточнюючими довідками.

Вказана професія передбачена пунктом «а» підрозділу І розділу ХІІІ «Буріння, видобуток та переробка нафти і газу, переробка вугілля і сланцю» Списку № 2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 та розділом 21300000 ХІІ «Буріння, видобуток та переробка нафти, газу та газового конденсату, переробка вугілля і сланцю» (код 2130200а-15824) Списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10.

У лютому 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону №1788-ХІІ, проте листом від 24 лютого 2015 року № 830/03 УПФУ в Рожнятівському районі Івано-Франківської області відмовило ОСОБА_4 у призначенні такої пенсії через відсутність необхідного пільгового стажу, оскільки у 1993-2002 роках атестація робочих місць на підприємстві не проводилась, а тому період роботи позивача з 13 травня 1993 року по 14 грудня 2002 року на посаді оператора по видобутку нафти і газу у ВАТ «Вар'єганнєфтєгаз» не підлягає зарахуванню до пільгового стажу.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відсутність висновків атестації не позбавляє працівника права на пільгове пенсійне забезпечення, оскільки відповідальність за порушення порядку проведення атестації робочих місць несе адміністрація підприємства.

Проте такі висновки передчасні.

Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам (частина 2 статті 13 Закону № 1788-ХІІ).

Згідно з пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок застосування Списків № 1 і № 2), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, які були чинними на період роботи особи.

Отже, до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992 року, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (пункт 4.1 Порядку застосування Списків № 1 і № 2).

Якщо ж атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць (пункт 4.5 Порядку застосування Списків № 1 і № 2).

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок № 442) та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку № 442 дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ є формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13).

Разом з тим, як видно із матеріалів справи з 13 травня 1993 року по 14 грудня 2002 року ОСОБА_4 працював на підприємстві, яке знаходиться на території Російської Федерації, а тому питання щодо можливості зарахування цього періоду роботи до пільгового стажу за відсутності висновків атестації, слід розглядати у відповідності до положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року (далі - Угода).

Частинами 2,3 цієї Угоди встановлено, що трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв'язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами.

Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтва та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Водночас, за приписами статті 7 Угоди, питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі (далі - Угода СНД), згідно із статтею 1 якої, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством країни, на території якого вони проживають.

Отже, із змісту наведених норм видно, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.

Це означає, що у випадку виникнення спору у таких питаннях, судам слід перевірити умови, за яких такий стаж підлягає зарахуванню до пільгового відповідно до законодавства країни, де особа його набула.

Як видно із матеріалів справи УПФУ в Рожнятівському районі Івано-Франківської області неодноразово наголошувало на відсутність висновків атестації робочого місця позивача у період 1993-2002 роки, проте такі умови для обчислення пільгового стажу передбачені пенсійним законодавством України.

Відомості про те, що аналогічні умови обчислення пільгового стажу (зокрема, обов'язкове проведення атестації робочого місця) були передбачені законодавством Російської Федерації у період з 1993 по 2002 роки в матеріалах справи відсутні і судами ці обставини не перевірялися.

Отже, неповне з'ясування судами дійсних обставин справи та допущені порушення норм матеріального права є підставою для скасування ухвалених рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

Згідно з частиною 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі Івано-Франківської області задовольнити частково.

Постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: С.В. Головчук
С.Є. Амєлін
Ю.К. Черпак