Справа № 826/8796/13-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"18" травня 2016 р. м. Київ К/800/53946/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й.,-

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом Державної служби інтелектуальної власності України до Державної виконавчої служби України про скасування постанови про стягнення виконавчого збору, за касаційною скаргою Державної служби інтелектуальної власності України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року, -

встановив:

У червні 2013 року Державна служба інтелектуальної власності України звернулася в суд з позовом, у якому просила скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України від 20 травня 2013 року ВП № 37428947 про стягнення виконавчого збору.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна служба інтелектуальної власності України звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року і направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 лютого 2013 року зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності України поновити дію Свідоцтва про визначення організації колективного управління Всеукраїнська громадська організація «Всеукраїнське агентство з авторських та суміжних прав» уповноваженою організацією від 24 березня 2008 року № 4 та видати позивачеві його оригінал, а також внести до реєстру уповноважених організацій колективного управління інформацію про те, що Всеукраїнська громадська організація «Всеукраїнське агентство з авторських та суміжних прав» є повноважною організацією на збір та розподіл винагороди за: а) публічне виконання фонограми або її примірника чи публічну демонстрацію відеограми або її примірника; б) публічне сповіщення виконання, зафіксованого у фонограмі чи відеограмі та їх примірниках, в ефір; в) публічне сповіщення виконання, зафіксованого у фонограмі чи відеограмі та їх примірниках, по проводах (через кабель).

Постановою державного виконавця від 4 квітня 2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2а-15031/12/2670, виданого 7 березня 2013 року Окружним адміністративним судом міста Києва, та запропоновано боржникові добровільно виконати судове рішення протягом 7 днів з моменту винесення (отримання) цієї постанови. Одночасно позивача повідомлено, що у разі невиконання рішення у вказаний строк його буде виконано у примусовому порядку зі стягненням виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

Листом від 26 квітня 2013 року № 2-7/3306 Державна служба інтелектуальної власності України повідомила про виконання рішення суду. Даний лист отримано відповідачем 20 травня 2013 року.

В цей же день державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України Юхименко О.С. винесено постанову про стягнення з Державної служби інтелектуальної власності України виконавчого збору в сумі 1360 гривень, мотивовану невиконанням судового рішення у наданий строк.

Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з правомірності дій відповідача щодо прийняття спірної постанови.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 25 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно частини 1 статті 27 Закону № 606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною 2 статті 25 цього Закону, для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

При цьому, заходами примусового виконання рішень, відповідно до статті 32 Закону № 606-XIV є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються (частина 3 статті 27 Закону № 606-XIV).

За правилами частини 1 статті 28 Закону № 606-ХІV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною 2 статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виходячи з положень зазначених норм закону, та правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 28 січня 2015 року (справа № 3-217гс14), сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення судового збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на його примусове виконання.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проте, вирішуючи даний спір суди попередніх інстанцій не врахували зазначені вище норми права, не встановили та не дослідили питання вчинення органом державної виконавчої служби в межах виконавчого провадження заходів, спрямованих на примусове виконання рішення, окрім направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

За правилами частин 4 та 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

У відповідності до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приймаючи до уваги те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми права, які істотно вплинули на повноту з'ясування фактичних обставин справи, рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати та вважати доведеними обставини, які не були встановлені судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Державної служби інтелектуальної власності України - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року - скасувати.

Справу за позовом Державної служби інтелектуальної власності України до Державної виконавчої служби України про скасування постанови про стягнення виконавчого збору - направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.