Справа № 2а-6738/10/2270/1
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" травня 2016 р. м. Київ К/800/48877/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2013 по справі № 2-а-6738/10/2270/1

за позовом Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Хмельницької області Державної податкової служби

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про стягнення штрафних (фінансових) санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

Державна податкова інспекція звернулась до суду з позовом про стягнення з Підприємця до бюджету штрафних (фінансових) санкцій у суму 93 750,00 грн.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.10.2010 у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що позивачем фактично не було допущено порушення вимог п. 1, п. 2 ст. 3 та п. 6 ст. 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", що призвело безпідставного визначення штрафних (фінансових) санкцій, а відповідно, і заявлення вимоги про їх стягнення.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2013 рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Державної податкової інспекції задоволено, стягнуто з Підприємця до Державного бюджету України штрафні (фінансові) санкції в сумі 93 750,00 грн.

Рішення обґрунтовано тим, що позивачем не в повному обсязі вносились показники до книги обліку доходів і витрат, що призвело до порушення вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". Крім того, суд зазначив, що рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, позивачем не оскаржувалось та не є предметом дослідження спірних правовідносин, а тому позовні вимоги контролюючого органу підлягають задоволенню.

Не погодившись із судовим рішенням апеляційної інстанції, Підприємець до Вищого адміністративного суду України подала касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що податковим органом було проведено виїзну позапланову перевірку Підприємця з питань дотримання суб'єктом господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, за результатами якої складено акт від 22.04.2010 № 0155/22/25/23//3870.

Відповідно до висновків викладених в акті перевірки Підприємцем не здійснюється облік доходів і витрат в книзі обліку доходів і витрат (форма № 10), а саме: не заповнюються графи 1, 2 , 3, як це передбачено п. 5 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1269, внаслідок чого Підприємець порушив п. 1, п. 2 ст. 3, п. 6 ст. 9 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон № 265/95-ВР).

На підставі вказаного акта перевірки та п. 1 ст. 17 Закон № 265/95-ВР податковим органом було прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 30.04.2010 № /0/3331 в сумі 93 750,00 грн., а у зв'язку з несплатою позивачем вказаної суми штрафних санкцій, Державна податкова інспекція звернулась до суду з позовом про її стягнення.

Порядок проведення розрахунків визначено ст. 3 Закону № 265/95-ВР, відповідно до якої суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, чеків, жетонів тощо), при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

А, відповідно до п. 6 ст. 9 вказаного Закону реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (надані послуг) суб'єктами підприємницької діяльності фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється відповідно до законодавства з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (в тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), якщо такі суб'єкти не здійснюють продаж підакцизних товарів (крім пива на розлив), за умови ведення такими особами книг обліку доходів і витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за поданням державного органу, уповноваженого провадити державну регуляторну політику.

З аналізу вказаних норм права вбачається, що суб'єкти підприємницької діяльності фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування та не здійснюють продаж підакцизних товарів, а також ведуть книгу обліку доходів і витрат, не зобов'язані застосовувати у своїй підприємницькій діяльності реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки.

Як встановлено судами попередніх інстанцій позивач у 2010 році перебувала на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується копією свідоцтва про сплату єдиного податку (а.с. 35).

Пунктом 1 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1269, встановлено, що книга обліку доходів і витрат ведеться суб'єктами підприємницької діяльності фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється відповідно до законодавства з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (в тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), а також особами, які мають пільговий торговий патент для продажу товарів (крім підакцизних) (надання послуг) відповідно до законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності, якщо такі особи не є платниками податку на додану вартість згідно із законодавством.

А п. 5 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат зобов'язує суб'єкта підприємницької діяльності до книги обліку доходів і витрат заносити такі відомості: порядковий номер запису; дата здійснення операції, пов'язаної з проведеними витратами і/або отриманим доходом; сума витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого працівника; сума вартості товарів, отриманих для їх продажу (надання послуг); сума виручки від продажу товарів (надання послуг) з підсумком за день.

Судами встановлено, що позивачем ведеться книга обліку доходів і витрат, проте із п'яти обов'язкових граф книги відповідач заповнювала лише три графи, тобто фактично Підприємцем було порушено Порядок ведення книги обліку доходів і витрат.

Таким чином, суд першої інстанції цілком правомірно дійшов висновку, що позивачем не було допущено порушення вимог п. 1, п. 2 ст. 3, п. 6 ст. 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а отже застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій згідно з п. 1 ст. 17 вказаного Закону є безпідставним.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції застосував норми матеріального права та спір у справі вирішив правильно, тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення ухвалене судом першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2013 по справі № 2-а-6738/10/2270/1 скасувати та залишити в силі постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.10.2010.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко