Справа № 2а-44/12, 2а-0343/73/14
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 р. Справа № 876/9957/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Шевченківської сільської ради на постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30.09.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської сільської ради про визнання недійсним рішення сесії,

ВСТАНОВИЛА :

Позивач 25.11.2011року звернулась із позовом в суд та просить визнати недійсним рішення третьої сесії шостого демократичного скликання Шевченківської сільської ради від 24.01.2011 року №56-3/2010 р. «Про скасування рішення другої сесії шостого скликання Шевченківської сільської ради «Про передачу земель у власність від 21.12.2010 року в частині передачі у власність про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки біля господарства ОСОБА_2 площею 0,06 га. в урочищі Пастівник площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства.

Свої вимоги мотивує тим, що 21.12.2010 року, рішенням другої сесії Шевченківської сільської ради було вирішено питання про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки біля господарства ОСОБА_2 площею 0.06 га. та в урочищі Пастівник площею 0.15 га. для ведення особистого селянського господарства. 24.01.2011 року рішенням третьої сесії Шевченківської сільської ради за протестом Долинської міжрайонної прокуратури було прийнято рішення про скасування рішення від 21.12.2010 р. про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки біля господарства ОСОБА_2 площею 0.06 га. та в урочищі Пастівник площею 0.15 га. для ведення особистого селянського господарства. Рішення сесії Шевченківської сільської ради від 24.01.2011 року, вважає незаконним з наступних підстав. Статтею 140 ЗК України , визначено вичерпний перелік підстав для припинення права власності на земельну ділянку, а саме: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; або відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом без звернення з позовом до суду та всупереч рішенню Конституційного суду України від 16.04.2009 року орган місцевого самоврядування своїм рішенням сесії від 24.01.2011 року незаконно скасував своє попереднє рішення, чим припинив її субєктивне право власності на земельну ділянку щодо володіння, розпорядження та користування земельною ділянкою, яка їй була передана у приватну власність.

Оскаржуваною постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30.09.2014 року позовну заяву задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, що позивач по справі жодного відношення до вказаних земельних ділянок не мала, рішення сільської ради було прийнято помилково, без врахування інтересів інших спадкоємців, що згодом стало підставою для скасування сесією сільської ради прийнятого рішення за результатами розгляду протесту прокурора.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням вимог п.5 рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009 року (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування ) а саме про те,що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення,вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів , і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (абзац другий пункту 8 в редакції Постанови Верховного Суду № 2 від 19.03.2010 року).

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

21.12.2010 року, рішенням другої сесії Шевченківської сільської ради,передано у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки біля господарства ОСОБА_2 площею 0.06 га. та в урочищі Пастівник площею 0.15 га. для ведення особистого селянського господарства. 24.01.2011 року рішенням третьої сесії Шевченківської сільської ради за протестом Долинської міжрайонної прокуратури було прийнято рішення про скасування рішення від 21.12.2010 р. про передачу у приватну власність ОСОБА_1, земельної ділянки біля господарства ОСОБА_2 площею 0.06 га. та в урочищі Пастівник площею 0.15 га. для ведення особистого селянського господарства.

Суд вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням вимог п.5 рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009 року (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування ) а саме про те,що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення,вносити до них зміни,якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів , і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (абзац другий пункту 8 в редакції Постанови Верховного Суду № 2 від 19.03.2010 року). У п.8 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», зазначено ,що при припиненні права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю, чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними.

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 10.06.2014 року було визначено правову позицію щодо розгляду даної справи та зазначено, що судом першої інстанції було правильно розглянуто спір по суті. Доводи відповідача, про те, що сесія при прийнятті рішення керувалась протестом прокурора судом не беруться до уваги,оскільки така підстава та умова припинення не передбачена ст.ст. 140-149 ЗК України. Таким чином з урахуванням того, що ОСОБА_1 згоди на вилучення земельної ділянки біля господарства ОСОБА_2 площею 0,06 га. та в урочищі Пастівник площею 0,15 га. для ведення особистого селянського господарства, не давала, відповідач з позовом до суду не звертався, отже з врахуванням наведених доказів позов підлягає до задоволення.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою відмови в задоволенні апеляційної скарги та залишення без змін постанови суду першої.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківської сільської ради залишити без задоволення.

Постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30.09.2014 року у справі № 2а-44/2012 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

ОСОБА_3