Справа № 490/11009/15-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 р.м.ОдесаСправа № 490/11009/15-а

Категорія: 5.6.2 Головуючий в 1 інстанції: Черенкова Н.П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа - Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал», про зобов'язання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив зобов'язати Виконавчий комітет Миколаївської міської ради затвердити норми споживання води та водовідведення згідно з «Методикою визначення нормативів питного водопостачання населення», затвердженою Держжитлокомунгоспу України від 27.09.2005 року №148.

Ухвалою суду від 17.02.2016 року до участі у справі у якості третьої особи притягнуто МКП «Миколаївводоканал».

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, посилаючись на те, що всупереч положень пункту 1.4 Методики та роз'ясненням Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, наданим в листі від 28.10.2014 року «Щодо застосування норм постанови «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», відповідач нараховує плату за постачання води та водовідведення за нормами, встановленими рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №385 від 26.06.1998 року. За такого, порушено право позивача на оплату послуг та водовідведення у розмірі, встановленому чинним законодавством, тобто Порядком та Методикою.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що до міського бюджету щорічно закладаються суми, які направлені на втілення у життя розділу 4 Методики визначення нормативів питного водопостачання населення. Підтвердженням цього є рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13 листопада 2015 року №1008 «Про затвердження поточних індивідуальних технологічних нормативів використання питної води МКП «Миколаївводоканал», що є передостаннім етапом підготовки відповідно до Методики (абз. 8 Розділу 4 Методики розробка та затвердження ІТНВПВ для підприємства питного водопостачання). Останній етап (абз. 8 Розділу 4 Методики розробка та затвердження ІТНВПВ для житлово-експлуатаційних підприємств населеного пункту) знаходиться на завершальній стадії, а тому у проект бюджету було закладено грошову суму на проведення розрахунку нормативів питного водопостачання відповідно до Методики.

Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, просив про розгляд справи у їх відсутності, та надав заперечення проти позову, в яких посилався на те, що чинним законодавством не передбачено обов'язок органу місцевого самоврядування затверджувати нормативи питного водопостачання, оскільки це є його правом та таке затвердження є можливим лише у разі погодження нормативів питного водопостачання населення спеціалізованими науково-дослідними організаціями.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою на вказану постанову, просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити його позовну вимогу.

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, проте про розгляд справи були належним чином повідомлені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2 мешкає в квартирі, яка є власністю Миколаївської міської ради, у якій не встановлено лічильника води.

23.11.2014 року позивач звернувся до відповідача з клопотанням про затвердження норм споживання води відповідно до нормативно-правових актів.

Листом від 8 грудня 2014 року за № І-3912-1/л позивача повідомлено про те, що порушене питання може вирішуватись після прийняття бюджету на 2015 рік.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

13 листопада 2015 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради прийнято рішення № 1008 «Про затвердження поточних індивідуальних технологічних нормативів використання питної води МКП «Миколаївводоканал».

Вказаним рішенням затверджено розроблені державним підприємством «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут міського господарства», погоджені управлінням екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації та Миколаївським регіональним управлінням водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України поточні індивідуальні технологічні нормативи використання питної води МКП «Миколаївводоканал».

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1107 затверджено Порядок розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання.

Пунктом 4 названого Порядку визначено, що нормативи питного водопостачання у конкретному населеному пункті розробляються та науково обґрунтовуються згідно з Методикою визначення нормативів питного водопостачання населення спеціалізованими науково-дослідними організаціями на замовлення місцевих адміністрацій або органів місцевого самоврядування та затверджуються ними після погодження з місцевими органами виконавчої влади з питань охорони здоров'я, охорони навколишнього природного середовища та водного господарства.

Методика визначення нормативів питного водопостачання населення розробляється та затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства за погодженням з центральними органами виконавчої влади з питань охорони здоров'я, охорони навколишнього природного середовища та водного господарства.

Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 27 вересня 2005 року № 148, затверджено Методику визначення нормативів питного водопостачання населення (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2005 року за № 1210/11490).

Пунктом 1.3 названої Методики встановлено, що остання є обов'язковою для застосування науково-дослідними організаціями, які будуть розробляти нормативи питного водопостачання для конкретних населених пунктів.

На підставі п.1.4. Методики нормативи водопостачання, визначені за даною методикою, використовуються також для розрахунку та встановлення норм споживання питної води населенням (далі - норми водоспоживання) в залежності від ступеня благоустрою житлових будинків.

Отже, затвердженню норм споживання води та водовідведення відповідно до Методики передує розробка нормативів питного водопостачання спеціалізованими науково-дослідними організаціями, яка здійснюється на замовлення місцевих адміністрацій або органів місцевого самоврядування, а також погодження цих нормативів з місцевими органами виконавчої влади з питань охорони здоров'я, охорони навколишнього природного середовища та водного господарства.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.11.2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо затвердження норм споживання води та водовідведення відповідно до Методики визначення нормативів питного водопостачання населення, затвердженої наказом Держжитлокомунгоспу України від 27.09.2005 року №148 - відмовлено. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2016 року постанову Центрального районного суду м. Миколаєва 19.11.2015 року залишено без змін.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо зобов'язання затвердити норми споживання води та водовідведення згідно з «Методикою визначення нормативів питного водопостачання населення», затвердженою Держжитлокомунгоспу України від 27.09.2005 року №148, задоволенню не підлягають, оскільки, відповідачем вчиняються дії щодо розробки та затвердження названих норм, а тому є передчасними, без виконання вказаної вище процедури, затвердження є неможливим.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: А.В. Крусян