Справа № 817/502/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2016 р.Р і в н е 817/502/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів - Жуковської Л.А. (головуючий), суддів Сала А.Б. Гломба Ю.О. , за участю секретаря судового засідання Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
доДержавного агенства лісових ресурсів України
про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Державного агентства лісових ресурсів України про визнання протиправним та скасування наказу №58-к від 03.03.2016 року в частині звільнення його з посади начальника Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (за угодою сторін), поновлення його на займаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги в повному обсязі були підтримані в судовому засіданні представником позивача, який на їх обґрунтування покликався на те, що ОСОБА_3 не писав заяву про звільнення його з роботи за угодою сторін 09.02.2016 року і не мав, ні наміру, ні причин припиняти відповідні трудові відносини з відповідачем. Фактично, заява про звільнення була написана ним як чернетка 24.12.2015 року в службовому приміщенні Державного агентства лісових ресурсів України під психологічним тиском та введенням в оману, що його звільнення погоджено з головою Рівненської обласної державної адміністрації. При цьому, заява оформлена без зазначення дати її підписання і без зазначення дати звільнення. Також зауважив, що після того, як позивачу стало відомо, що 11.02.2016 року на адресу голови Рівненської обласної державної адміністрації надійшло звернення відповідача про погодження його звільнення, ОСОБА_3 16.02.2016 року направив голові Державного агентства лісових ресурсів України заяву, в якій просив не брати до уваги чернетку його заяви про звільнення, з огляду на те, що згоди з приводу дати звільнення фактично досягнуто не було. Одночасно з цим, позивач також офіційно звернувся до голови Рівненської обласної державної адміністрації з листом, в якому повідомив, що згоди на своє звільнення він не надавав і що дата підписання чернетки проставлена не ним. Відповідно до цього, ствердив, що звільнення позивача з посади за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (за угодою сторін) є безпідставним. Також зауважив, що таке звільнення проведено з порушення відповідної процедури, оскільки відповідно до Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №521 від 09.10.2014 року та Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №45 від 25.01.2012 року, передумовою звільнення ОСОБА_3 з посади було погодження керівника відповідної місцевої адміністрації, а голова Рівненської обласної державної адміністрації такого погодження не надав. Окрім цього, зауважив, що рішення про його звільнення та оскаржуваний наказ були видані в період тимчасової непрацездатності ОСОБА_3, що є прямим порушенням вимог ст.40 Кодексу законів про працю України. За сукупністю наведених обставин, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що підставою для звільнення ОСОБА_3 з посади начальника Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України була його письмова заява з відповідною резолюцією керівництва, що в сукупності свідчили про досягнення сторонами відповідної угоди. Ствердив, що в подальшому жодних заяв від позивача з приводу того, що його заява має статус чернетки, чи з приводу того, що він її відкликає, відповідач не отримував. При цьому, зауважив, що на відміну від подання заяви про звільнення за власним бажанням, правові підстави досягнення сторонами трудового договору угоди про звільнення, інші, і в останньому випадку працівник позбавлений права відкликати свою заяву в односторонньому порядку. Оскільки можливість одностороннього розірвання, передбаченої пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України угоди сторін про звільнення, чинним законодавством не дозволена, доводи позивача про те, що у відповідача не було правових підстав на його звільнення, з огляду на те, що він відкликав свою заяву на звільнення, братися до уваги не повинні. Відповідно до цього, ствердив, що наказ про звільнення позивача з посади за угодою сторін винесений законно і підставно. На спростування доводів сторони позивача про порушення відповідачем процедури звільнення, зауважив, що згода на звільнення ОСОБА_3 від Міністерства аграрної політики та продовольства України була отримана. Що стосується Голови Рівненської обласної державної адміністрації, то ані лист-погодження, ані вмотивована відмова від нього у визначений законодавством строк не надійшла, а тому відповідно до абзацу другого пункту 8 Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №45 від 25.01.2012 року, пропозиція Державного агентства лісових ресурсів України про звільнення позивача вважалася погодженою. Також доводив, що правило про недопустимість звільнення в період тимчасової непрацездатності, поширюється лише на випадки звільнення працівника з ініціативи роботодавця, а тому перебування позивача з 03.03.2016 року на лікарняному не мало правового значення для його звільнення за угодою сторін. За сукупністю наведених обставин, просив в позові відмовити за його безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши, наявні в матеріалах справи письмові докази, колегія суддів приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 з 05.07.2007 року займав посаду начальника Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства. При цьому, згідно з наказом Державного агентства лісових ресурсів України №50-к від 31.01.2013 року звільнявся за п.5 ст.36 Кодексу законів про працю України та призначався з 01.02.2013 року в порядку переведення на посаду начальника новоутвореного Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства.

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України №58-к від 03.03.2016 року ОСОБА_3 начальника Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства звільнено із займаної посади 03.03.2016 року за угодою сторін за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (а.с.52 том 1). Підставою наказу зазначено:

- заява ОСОБА_3 від 09.02.2016 року;

- лист-погодження Міністерства аграрної політики та продовольства України від 16.02.2016 року №37-25-4-7/2015;

- пункт 8 Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2012 року №45;

- ст.36 Кодексу законів про працю України.

Наказ отриманий Рівненським обласним управлінням лісового та мисливського господарства засобами факсимільного звязку 03.03.2016 року о 10 год.56 хв., та не був доведений до відома позивача під підпис в цей же день у звязку з перебуванням останнього на лікарняному (а.с.2 том 1). Перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні з 03.03.2016 року по 22.03.2016 року включно у Рівненській центральній міській лікарні підтверджено листком непрацездатності серії АГФ №677182 (а.с.8 том 1).

Згідно штампу вхідної кореспонденції наказ зареєстрований у Рівненському обласному управлінні лісового та мисливського господарства за вхідним №154 від 09.03.2016 року (а.с.6 том 1).

Судом досліджена зазначена в якості підстави для звільнення заява ОСОБА_3 (а.с.49 том 1). Вона написана власноручно позивачем, адресована Голові Державного агентства лісових ресурсів України, датована 09.02.2016 року, містить підпис заявника та його прохання звільнити його із займаної посади за згодою сторін, а також резолюцію «до наказу». Оскільки вказана заява має всі необхідні атрибути, не має жодних виправлень, перекреслень, і її оригінал знаходиться у Державного агентства лісових ресурсів України, суд не приймає доводи позивача з приводу того, що вказана заява має статус чернетки.

Суд також критично оцінює доводи сторони позивача про те, що він 16.02.2016 року направив відповідачу повідомлення про те, що його заява про звільнення із займаної посади за згодою сторін є лише чернеткою, з огляду на наступне. Так, текстуальний зміст долученої позивачем до матеріалів справи заяви ОСОБА_3 від 16.02.2016 року (а.с.73 том 1) свідчить про те, що він просить не брати до уваги чернетку його заяви про звільнення із займаної посади за згодою сторін, з огляду на те, що порозуміння з приводу дати звільнення та дати написання заяви сторонами досягнуто не було, а дата, вказана в чернетці проставлена не ним. В той же час, згідно з описом вкладення до цінного листа від 16.02.2016 року ОСОБА_3 направив ціною рекомендованою кореспонденцією на адресу відповідача заяву про відкликання заяви на звільнення (а.с.71 том 1). Оскільки за своїм смисловим наповненням такі заяви не є тотожними і породжують абсолютно різні наслідки, суд вважає що долучені до справи документи про надіслання відповідачу цінного листа з описом вкладення не можуть слугувати належним і допустимим доказом направлення позивачем саме тієї заяви, копія якої долучена ним до матеріалів справи.

Жодних доказів тому, що заява про звільнення була написана ОСОБА_3 як чернетка 24.12.2015 року в службовому приміщенні Державного агентства лісових ресурсів України під психологічним тиском та введенням в оману, що його звільнення погоджено з головою Рівненської обласної державної адміністрації, суду надано не було і в межах судового розгляду таких обставин не встановлено.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України підставою для припинення трудового договору є угода сторін. При цьому, пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 можуть бути, як в письмовій, так і в усній формі. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України і дата звільнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 власноручно подав Голові Державного агентства лісових ресурсів України письмову заяву, в якій зазначив прохання звільнити його за угодою сторін і відповідач погодив таку пропозицію, тобто сторони досягли угоди про припинення трудового договору на підставі пункту 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до розяснень, даних у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992 року №9 (зі змінами та доповненнями) при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (за згодою сторін) договір припиняється в обумовлений сторонами строк. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Відповідно до цього, долучена до матеріалів справи копія заяви позивача про відкликання ним заяви на звільнення не має правового значення для вирішення даного адміністративно-правового спору, оскільки при припиненні трудового договору за угодою сторін можливості відкликання працівником своєї заяви не передбачено, на відміну від звільнення за власним бажанням.

Верховний Суд України, висновки якого, в силу вимог частини другої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковими при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин, неодноразово наголошував на тому, що анулювання домовленості щодо звільнення працівника з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України можливе лише при взаємній згоді власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу та працівника (ухвала Верховного суду від 25.02.2004 року, ухвала №6-15298ск08 від 01.10.2008 року, ухвала №6-21410св09 від 24.02.2010 року, рішення №6-18774св09 від 13.01.2010 року, ухвала №6-9419св10 від 07.07.2010 року, ухвала т№6-24767св10 від 07.10.2010 року, постанова №21-320а13 від 15.10.2013 року).

Оскільки зі сторони відповідача згоди на анулювання домовленості про припинення трудового договору з позивачем за пунктом 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України не було, підстави для поновлення на роботі ОСОБА_3 відсутні.

Доводи сторони позивача про те, що він не погоджував з відповідачем дату звільнення колегія суддів не може прийняти до уваги з огляду на таке.

За правилами пункту 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України угода сторін є однією з підстав припинення трудового договору. При цьому, у вказаному пункті не визначено, ні форму домовленості, ні обовязкові умови, які відповідна угода сторін повинна містити, а також не вказані причини, які обмежують можливість припинення трудового договору за угодою сторін. Логічно, що при досягненні домовленості між працівником і роботодавцем трудовий договір припиняється у строк, визначений сторонами. Однак це зовсім не означає, що сторони угоди зобовязані визначити конкретну дату припинення трудових відносин, тим більше, що визначення такої дати може бути утрудненим, зокрема у тих випадках, коли день укладення угоди сторін не співпадає з днем звільнення, тобто коди угода сторін про припинення трудового договору укладається на майбутнє.

Оскільки трудові відносини позивача з відповідачем регулювалися і регулюються не лише нормами Кодексу законів про працю України, а й підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема Положенням про Державне агентство лісових ресурсів України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України №521 від 09.10.2014 року та Порядком призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №45 від 25.01.2012 року, якими передумовою звільнення встановлена необхідність отримання погодження, від відповідного міністра і від голови відповідної місцевої держадміністрації, то позивач та відповідач фактично були позбавлені можливості визначити конкретну дату припинення трудових відносин.

За правилами статті 212 Цивільного кодексу України особи, які вичиняють правочин мають право обумовити настання або зміну прав та обовязків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина), а також мають право обумовити припинення прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина).

За наведеного, суд вважає, що між позивачем і відповідачем була досягнута домовленість про припинення трудового договору під відкладальною обставиною, тобто строк, з якого працівник підлягав звільненню роботодавцем за угодою сторін привязувався до обставини отримання чи неотримання відповідних погоджень на його звільнення від третіх осіб.

Про визначення сторонами інших термінів припинення трудового договору позивачем не зазначалося та відсутні такі погодження зі сторони відповідача.

Відповідно до Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №521 від 08.10.2014 року, Держлісагентство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства.

В силу вимог пунктів 4-6 Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України №45 від 25.01.2012 року, у разі коли діяльність центрального органу виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідного міністра, керівник такого органу подає відповідному міністру пропозицію щодо погодження звільнення з посади керівника територіального органу для розгляду. Така пропозиція розглядається міністром у десятиденний строк з дня її надходження. У разі погодження зазначеної пропозиції міністром, керівник центрального органу виконавчої влади подає протягом двох тижнів голові відповідної місцевої держадміністрації пропозицію щодо погодження звільнення з посади керівника територіального органу. У пропозиції щодо погодження звільнення з посади керівника територіального органу зазначаються прізвище, ім'я, по батькові, дата народження, громадянство, найменування займаної посади на час подання документів, підстава для звільнення. До зазначеної пропозиції додається заява про звільнення з посади керівника територіального органу в разі звільнення за власним бажанням. Пропозиція щодо звільнення з посади керівника обласного територіального органу погоджується з головою облдержадміністрації. Відповідно до пункту 7 зазначеного Порядку, за дорученням голови відповідної місцевої держадміністрації пропозиція щодо звільнення з посади керівника територіаль-ного органу розглядається у десятиденний строк в структурному підрозділі місцевої держадміністрації, який готує відповідні пропозиції. Пропозиції структурного підрозділу місцевої держадміністрації та висновок голови відповідної місцевої держадміністрації зазначаються у картці погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду, звільнення з посади керівника територіального органу, яка складається за формою згідно з додатком 2. В силу вимог пункту 8 Порядку, висновок про погодження або вмотивована відмова в погодженні пропозиції щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади керівника територіального органу не пізніше десяти днів після надходження надсилаються міністрові, керівникові центрального органу виконавчої влади і додаються до особової справи кандидата на посаду, особи, що звільняється, за місцем роботи. Якщо протягом десяти днів висновок про погодження або вмотивована відмова в погодженні пропозиції щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади керівника територіального органу головою відповідної місцевої держадміністрації не подані, пропозиція вважається погодженою. За правилами пункту 11 Порядку, у разі погодження головою відповідної місцевої держадміністрації пропозиції щодо звільнення з посади керівника територіального органу міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади міністр, керівник центрального органу виконавчої влади видає у дводенний строк в установленому порядку наказ про звільнення.

Судом встановлено, що Державне агентство лісових ресурсів України - центральний органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України вищезазначених вимог підзаконного нормативно-правового акту дотрималось.

З досліджених судом письмових доказів по справі встановлено, що 11.02.2016 року за №01-21/668-16 голова Державного агентства лісових ресурсів України подав Міністру Міністерства аграрної політики та продовольства України пропозицію щодо погодження звільнення з посади керівника територіального органу начальника Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства ОСОБА_3. У відповідь на таку пропозицію отримав відповідь за №37-25-4-7/2015 від 16.02.2016 року, за змістом якої Мінагрополітики погодило пропозицію щодо звільнення ОСОБА_3 із займаної посади згідно з поданою заявою. Вказане погодження зареєстроване відповідачем у журналі реєстрації вхідних документів (з шифром 05 - Вищі органи влади) за №350/0/7-16 від 26.02.2016 року (а.с.51 том 1, а.с.48 том 2).

Також 11.02.2016 року за №01-24/669-16 голова Державного агентства лісових ресурсів України направив голові Рівненської обласної державної адміністрації ОСОБА_4 клопотання щодо погодження звільнення з посади ОСОБА_3 за власним бажанням, згідно поданої заяви, копія якої додається (а.с.50 том 1).

Вказане клопотання отримане адресатом та зареєстроване в Рівненській обласній державній адміністрації за вх№1177/0/01-17/16 від 16.02.2016 року (а.с.69 том 1).

Протягом десяти днів з дня отримання, а саме з 17 по 26 лютого 2016 року, ні висновку про погодження, ні вмотивованої відмови в погодженні пропозиції щодо звільнення з посади ОСОБА_3, Голова відповідної місцевої держадміністрації до Державного агентства лісових ресурсів України не подав, доказом чому слугують журнали вхідної кореспонденції відповідача (а.с.78-192 том 1, а.с.1-161 том 2).

Відповідно до цього, та з врахуванням абзацу 2 пункту 8 Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України №45 від 25.01.2012 року, пропозиція про звільнення ОСОБА_3 вважалася погодженою головою відповідної місцевої держадміністрації. А тому, відповідач повинен був у дводенний, тобто 29.02.2016 року або 01.03.2016 року (27 та 28 вихідні дні) видати наказ про звільнення ОСОБА_3 Фактично наказ виданий 03.03.2016 року, тобто на два дня пізніше встановленого строку, що, в той же час, жодним чином не вплинуло на зміст спірних правовідносин.

При цьому суд критично оцінює доводи сторони позивача з приводу того, що голова Рівненської обласної державної адміністрації не погодив пропозицію про звільнення ОСОБА_3, про що повідомив голову Державного агентства лісових ресурсів України за вих №1132/0/01-17/16 від 19.02.2016 року (а.с.17 том 1) з огляду на таке.

По-перше, лист за підписом виконуючого обовязки голови Рівненської обласної державної адміністрації за вихідним №1132/0/01-17/16 від 19.02.2016 року (а.с.72 том 1) не відповідає формі, визначеній у додатку №2 до Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України №45 від 25.01.2012 року, і відповідно не містить тих відомостей, які повинна містити картка погодження (вмотивованої відмови) звільнення з посади керівника територіального органу міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, а тому не розглядається, як документ, визначений даним підзаконним нормативно-правовим актом.

По-друге, пропозиція щодо звільнення з посади керівника територіального органу підлягала розгляду в структурному підрозділі місцевої держадміністрації, який повинен був підготувати відповідні пропозиції, а за змістом відповіді Рівненської обласної державної адміністрації, пропозиція про звільнення ОСОБА_3 в структурному підрозділі не розглядалась, а не погоджена лише з тих міркувань, що заява про звільнення відкликана ОСОБА_3 16.02.2016 року про що облдержадміністрацію повідомлено листом Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства №02-207 від 16.02.2016 року. При цьому, суд зауважує, що як свідчать надані на вимогу суду Рівненською обласною державною адміністрацією посвідчені копії документів, лист начальника Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства ОСОБА_3 №02-207 від 16.02.2016 року з додатками, у відповідній місцевій адміністрації навіть не був зареєстрований (штриховий ідентифікатор з датою та вхідним номером відсутній) (а.с.74 том 1).

А по-третє, належні і допустимі докази направлення Рівненською обласною державною адміністрацією на адресу Державного агентства лісових ресурсів України вмотивованої відмови щодо звільнення ОСОБА_3 з посади, відсутні. При цьому, надана місцевою адміністрацією копія реєстру №35 на кореспонденцію, що направляється через відділ УФЗ Держспецзвязку в м.Рівне є лише доказом того, що 22.02.2016 року о 17:50 год. на адресу Державного агентства лісових ресурсів України направлялася кореспонденція, але зміст такої кореспонденції не розкриває. При цьому, в журналі реєстрації вхідної кореспонденції відповідача за 23.02.2016 року від Рівненської обласної державної адміністрації зареєстровано лише один лист - щодо включення осіб до складу комісії (а.с.110 том 1).

Що стосується доводів про те, що при звільненні позивача відповідачем порушено вимоги статті 40 Кодексу законів про працю України, з огляду на те, що оскаржуваний наказ виданий в період тимчасової непрацездатності ОСОБА_3, то колегія суддів зазначає, що заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, стосується лише випадків звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Звільнення ж позивача відбулося на підставі пункту 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, тобто не з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, а за угодою сторін.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що звільнення позивача з посади проведене відповідачем з дотриманням норм законодавства про працю, на підставі обопільної угоди сторін; вказане звільнення проведено уповноваженим органом в межах його компетенції та з дотриманням відповідної процедури. Відповідно, наказ відповідача про звільнення позивача з посади є законним і обґрунтованим, до скасування не підлягає, і суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про поновлення ОСОБА_3 на займаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Судові витрати по справі згідно ч.5 ст.94 КАС України не компенсуються з огляду на відсутність таких.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий cуддя Жуковська Л.А.

Судді Сало А.Б.

ОСОБА_5