Справа № 316/467/16-а
Суддя: Вільямовська Н. О.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 316/467/16-а
Провадження № 2-а/316/36/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2016 року м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді: Вільямовської Н.О.,

при секретарі: Рябуха О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар справу за адміністративним позовом за позовом ОСОБА_1 до в.о. начальника інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до в.о. начальника інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів ОСОБА_2, в якому просив визнати протиправною та скасувати Постанову №000026 від 11.03.2016 року, винесену в.о. начальника інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів ОСОБА_2, якою накладено штраф у розмірі 240 неоподаткованих мінімумів громадян у сумі 4080,00 грн.

Позивач та його представник до суду не зявилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі, на виконання на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до вимог ч.ч.1-2 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи повинний керуватися принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. На підставі ст.8 ОСОБА_3 України В Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Відповідно до положень ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Оскаржувану постанову відповідачем винесено 11.03.2016 року, розгляд справи, за результатами якої винесена ця постанова, здійснювалося відповідачем без участі позивача.

Разом з тим, відповідно до позовної заяви, вищезазначену постанову отримано позивачем тільки 16.03.2016 року, отримавши рекомендований лист (а.с. 10). Доказів про фактичне вручення позивачу оскаржуваної постанови раніше, чи то про обізнаність позивача про притягнення його до адміністративної відповідальності раніше, ніж зазначено в позові, відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Тобто, строк оскарження постанови № 000026 від 11.03.2016 року не сплив.

Відповідно ст.8 ОСОБА_3 України норми ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Відповідно до положень ч.1 ст.55 ОСОБА_3 України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до норм діючого законодавства в Україні діють чотири види юридичної відповідальності це кримінальна, цивільно-правова, адміністративна та дисциплінарна.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачем оскаржуваною постановою накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 240 неоподаткованих мінімумів громадян у сумі 4080,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.19 ОСОБА_3 України, органи державної влади повинні діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені ОСОБА_3 та законами.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.283 КУпАП орган (посадова особа), розглянувши справу про адміністративне правопорушення, виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Мотивувальна частина оскарженої постанови не дає повного уявлення про обставини скоєння правопорушення.

Враховуючи те, що відповідачем зроблено розрахунок штрафних санкцій без обґрунтувань, оскаржена Постанова підлягає скасуванню повністю також і з цих підстав, оскільки суд не може самостійно нараховувати санкції та підміняти державний орган у питанні визначення розміру санкцій.

Відповідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в адміністративній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог КУпАП. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в адміністративному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Аналіз положення ч.3 ст.62 ОСОБА_3 України про неможливість обґрунтування обвинувачення на доказах, одержаних незаконним шляхом, дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні правопорушення не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних тощо. Приписи ОСОБА_3 України та КпАП України дають підстави стверджувати, що здійснення перевірки та збір, дослідження доказів для отримання фактичних даних повинно відбуватися виключно з дотриманням прав і свобод людини і громадянина, у передбачених законом випадках та у відповідному процесуальному порядку. Недотримання ОСОБА_3 України та порушення вимог КпАП України, інших законів України при одержанні фактичних даних є підставою для визнання зібраних у такий спосіб доказів недопустимими.

При оцінюванні на предмет допустимості як доказів в адміністративній справі фактичних даних, що містять інформацію про скоєння правопорушення, необхідно враховувати ініціативний або ситуативний (випадковий) характер дій фізичних або юридичних осіб, їх мету та цілеспрямованість при фіксуванні зазначених даних.

Подані будь-якою фізичною або юридичною особою речі або документи (фактичні дані) не відповідають вимогам допустимості доказів, якщо вони одержані з порушенням прав і основоположних свобод людини, закріплених в ОСОБА_3 України.

Відповідачем при винесені оскарженої постанови в порушення ч.2 ст.279 КУпАП не були досліджені всі докази в сукупності, не досліджені надані позивачем на виконання приписів, викладених в Акті від 29.02.2016 року № 000093 перевірки характеристик продукції, складеного в процесі планової перевірки на підставі Наказу №31 від 15.12.2015 року та направлення №112Пр від 25.12.2015 року, та подані 10.03.2016 року через канцелярію Інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області докази: Договір №0202/16 від 02.02.2016 року про довгострокові поставки, укладений між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1; видаткова накладна №03/16 від 26.02.2016 року за договором №0202/16, постачальник: ФОП ОСОБА_4, покупець: ФОП ОСОБА_1; накладна на повернення постачальнику - ФОП ОСОБА_4,- позивачем у справі, ФОП ОСОБА_1, товару №1 від 04.03.2016 року за договором №0202/16 (а.с. 47-55).

У відповідності до приписів ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до відповідальності.

Статтею 268 КУпАП передбачені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зокрема: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження.

При розгляді справи особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, розяснюються її права і обовязки.

В порушення вимог ст.ст.268, ч.2 ст.279 КУпАП позивачу не було забезпечено його право на участь у справі, на юридичну допомогу, не були розяснені права як сторони по справі, не були забезпечені права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання тощо.

Таким чином відповідач провів формальний розгляд і взагалі не зясував обставини справи, чим порушив вимоги ст.245 КУпАП.

Відповідно до ст.62 ОСОБА_3 України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Інші докази про адміністративне правопорушення при розгляді справи, виходячи зі змісту Постанови, взагалі не досліджувалися.

Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи Постанови, що приймається в кожній конкретній справі. В них, зокрема, повинні бути викладені всі обставини правопорушення, отримані на підставі дослідження та оцінки доказів в їх сукупності, обґрунтування наявності складу правопорушення.

Під час розгляду справи відповідачем не дотримано вимог закону, яким приписано забезпечувати точне й правильне застосування матеріальних і процесуальних адміністративно-правових норм з метою зясування всіх обставин вчинення адміністративного правопорушення та правильної юридичної кваліфікації, яка б виключала сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні проступку та двозначність тлумачення складу адміністративного правопорушення, за вчинення якого на певну особу накладається конкретне стягнення.

Відповідно до статті 19 ОСОБА_3 України органи державної влади та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України. Відповідачем не було вжито всіх заходів для забезпечення всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи.

Виходячи зі змісту оскарженої постанови у позивача при реалізації товару була відсутня необхідна, доступна, достовірна інформація про цей товар, що забезпечувало би покупцеві можливість свідомого і компетентного вибору цього товару.

За змістом ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору.

Порядок приймання, зберігання, підготовки до продажу та продажу непродовольчих товарів через роздрібну торговельну мережу, вимоги щодо дотримання прав споживачів стосовно належної якості та безпеки товарів і рівня торговельного обслуговування регламентовано Правилами роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 19 квітня 2007 року №104.

Згідно з п.16 розділу І Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами працівники субєкта господарювання, здійснюючи продаж непродовольчих товарів вітчизняного та іноземного виробництва, зобовязані надати споживачу необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про товари в супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також маркуванням чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів товарів, яка має містити: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; найменування нормативних документів, вимогам яких повинні відповідати вітчизняні товари; дані про основні властивості товару; відомості про вміст шкідливих для здоровя речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремих товарів, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання товару; дату виготовлення; відомості про умови зберігання; гарантійні зобовязання виробника (виконавця); правила та умови ефективного і безпечного використання товару; строк придатності (строк служби) товару, відомості про необхідні дії споживача після його закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Відповідно до п.2 глави 4 розділу ІІ Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами маркування електропобутових товарів передбачає наявність інформації про найменування підприємства-виробника, його місцезнаходження, товарний знак, назву товару, номінальну напругу (В), номінальну потужність (Вт), номінальний струм (А), ступінь захисту від ураження електрострумом, позначення щодо захищеності від вологи, знак заземлення, найменування нормативного документа, вимогам якого повинен відповідати вітчизняний товар, дату випуску. На електронагрівальних приладах маркувальні дані розміщуються безпосередньо на корпусах або металевих пластинках, які прикріплюються до приладів. Проводи і шнури повинні мати додаткове маркування: марку проводу (шнура), кількість жил, номінальний переріз (мм2), довжину (м) для бухт, кількість і довжину шнура в пачці, масу брутто (кг). Індивідуальна упаковка електропобутових товарів має містити маркувальні дані: найменування підприємства-виробника, його адресу, товарний знак, назву товару, номінальну напругу (В), рід струму, номінальну потужність (Вт), попереджувальні знаки, найменування нормативного документа, вимогам якого повинен відповідати вітчизняний товар.

Відповідно до п.2 глави 5 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами маркуванню підлягають телерадіотовари і тара, яка використовується для їх зберігання. Маркування передбачає наявність інформації про найменування підприємства-виробника, його місцезнаходження, товарний знак, назву, клас і модель виробу, найменування нормативного документа, вимогам якого повинен відповідати вітчизняний товар, дату випуску.

Індивідуальна упаковка повинна містити такі маркувальні дані: найменування підприємства-виробника, його місцезнаходження, назву товару, колір корпусу виробу, попереджувальні знаки, дату випуску, найменування нормативного документа, вимогам якого повинен відповідати вітчизняний товар.

Аналіз наведених вище положень свідчить про те, що інформація про товар доводиться до відома споживача у місцях, де цей товар реалізується у доступній наочній формі. Зокрема такими способами доведення є зазначення інформації на етикетці, маркування чи іншим прийнятним способом.

На всіх товарах, які перевірялися, є інформація про дату виготовлення, назву підприємства-виробника, місце знаходження та точну адресу виробництва. Ця інформація зазначається на етикетці товару, як правило, у серійному номері виробу та на безпосередньо на упаковці (у маркуванні). До того ж, виробники безпосередньо у технічній документації до товару надає розшифровку серійного номеру. Щодо товарів, в документах на яких не зазначено, як розшифровується серійний номер, така інформація надається у місці, де реалізується товар, а саме у ФОП, де маються листи всіх виробників, які зазначають дату виготовлення в серійному номері.

Інформація про дату виготовлення та місце знаходження виробника продукції яка надана у супровідній документації, у коді та на упаковці товару, в даному випадку відповідачем не перевірялася. В Акті перевірки не вказано про перевірку наявності вказаної інформації всіма передбачених Законом «Про захист прав споживачів» способами - у супровідній документації, що додавалася до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування, шляхом розміщення у місцях, де вона реалізується, а також не перевірено можливості отримання такої інформації засобами дистанційного звязку.

Отже, відповідачем під час проведення перевірки не перевірялась наявність у позивача супровідної документації, що додавалася до товару, не досліджено зміст етикеток, індивідуальної упаковки та маркування товарів, на яких знаходилась необхідна інформація про товар. Акт перевірки не містить зауважень з боку осіб, які проводили перевірку щодо відсутності документів, на які посилається позивач, або їх невідповідність вимогам статті Закону «Про захист прав споживачів».

Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області перевірявся товар, який був виставлений на вітрину та призначений для попереднього візуального ознайомлення, що не призначався для продажу та у відповідності до вимог п.п.10, 11 глави 1 Правил роздрібної торгівлі був розпакований, а інформація з маркування (щодо найменування підприємства-виробника електропобутових та телерадіотоварів, його місце знаходження, дату виготовлення) перенесена на дублікат товарного ярлика.

Згідно правової позиції, викладеної в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.01.2009 року у справі №К-24128/07 з питання тлумачення дій управління у справах захисту прав споживачів щодо встановлення факту відсутності інформації під час продажу товарів споживачам, необхідною умовою для відповідальності субєкта господарювання за ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» є встановлення факту продажу ним товарів, на які відсутня необхідна інформація. Відповідачем контрольна закупівля товару не проводилася, виходячи з чого факт продажу без необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації не встановлений. згідно накладної позивач повернув постачальнику - ФОП ОСОБА_4,- товар №1 від 04.03.2016 року за договором №0202/16.

Зважаючи на викладене, позивач дотримався обовязку із надання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, передбаченого ст.ст. 6, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак про відсутність в Інспекції з питань захисту прав споживачів належних правових підстав для висновку про порушення позивачем ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», положень Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами.

Згідно вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до наведених вимог відповідач як субєкт владних повноважень повинен надати суду достатні беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується оскаржена постанова, і довести правомірність прийняття ним спірного рішення.

Але відповідач в судове засідання не зявився, не надав належних доказів правомірності своїх дій та не спростував доводи позивача.

Так ст.62 ОСОБА_3 України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, на підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.71, 158-162 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати Постанову №000026 від 11.03.2016 року, винесену в.о. начальника інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів ОСОБА_5, якою на ОСОБА_1 було накладено штраф у розмірі 240 неоподаткованих мінімумів громадян у сумі 4080,00 грн.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. О. Вільямовська