Справа № 336/89/16-а(2-а/336/49/2016)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2016-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2016 рокусправа № 336/89/16-а провадження №2-а/336/49/2016

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2016 року по справі №336/89/16-а (провадження №2-а/336/49/2016) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком на загальних умовах у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 05 листопада 2015 року;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя призначити позивачу пенсію за віком з 05 листопада 2015 року відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 посилався на те, що починаючи з 06.11.2000 року йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до п. «а» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії позивач продовжував працювати. В червні 2010 року позивач досяг пенсійного віку, передбаченого ст.26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому набув право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до цього Закону. 05.11.2015р. позивач звернувся до УПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року зверненню з заявою про призначення пенсії за віком. Проте, відповідачем було відмовлено з тих підстав, що в листопаді 2000 року позивачу вже було призначено пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 за нормами ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та з 01.01.2004р. пенсія була перерахована згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Таку відмову УПФУ позивач вважає протиправною та такою, що порушує гарантовані Конституцією та Законами України права, оскільки, за позицією позивача, пенсія за віком на пільгових умовах та пенсія за віком є два різних видів пенсійного забезпечення, у зв'язку з чим право вибору пенсії належить позивачу.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати

постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами, які зазначені у позові. Заявник апеляційної скарги наполягає на тому, що пенсія за віком на пільгових умовах, яка призначається на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пенсія за віком, яка призначається на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», є різними видами пенсійного забезпечення та призначаються за вибором особи. Оскільки, позивач набув право на призначення пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виявив бажання на її призначення, шляхом подання відповідної заяви до пенсійного органу, то відповідач, фактично посилаючись на те, що позивач отримує пенсію за віком, неправомірно в цьому відмовив.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 06 листопада 2000 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя та отримує пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1, призначену згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення».

05 листопада 2015 року позивач, досягнувши пенсійного віку (25.06.2010р.), звернувся до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 10.11.2015р. №212/М-1 управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком за нормами ст. 26 з урахуванням ч.4 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відмова мотивована тим, що в листопаді 2000 року позивачу вже було призначено пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 за нормами ЗУ «Про пенсійне забезпечення» і з 01.01.2004р. пенсія була перерахована згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за документами, що містились в пенсійній справі.

Не погодившись з такими діями управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком із здійсненням нового нарахування, оскільки пенсія за віком позивачу виплачується з 2000 року.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується з наступних підстав.

Станом на час призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах пенсійне забезпечення громадян здійснювалось відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим законом призначаються наступні види державних пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно п. "а" ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

З 01.01.2004р. набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено такі види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Тобто, і Законом України «Про пенсійне забезпечення», на підставі якого позивачу призначено пенсію, і Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено такий вид пенсійних виплат як пенсія за віком.

Положення ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на які посилається позивач, стосуються осіб, які вперше звернулися за призначенням пенсії.

Оскільки, позивачу у 2000 році вже було призначено пенсію за віком (на пільгових умовах), то його повторна заява про призначення цього ж виду пенсії, хоч і на загальних підставах, є необґрунтованою, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку відмовивши в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2016 року по справі №336/89/16-а (провадження №2-а/336/49/2016) - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк