Справа № 816/93/16
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 р. Справа № 816/93/16

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Любчич Л.В.

Суддів: Спаскіна О.А. , Сіренко О.І.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2016 по справі № 816/93/16

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (далі ДПІ у м. Полтаві, відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 33-17 від 18.06.2015, яким визначено суму податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25000,00 грн. та податкове повідомлення-рішення № 32-17 від 18.06.2015, яким визначено суму податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25000,00 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2016 адміністративний позов ОСОБА_1 до ДПІ у м. Полтаві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 18.06.2015 № 32-17 та №33-17.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з ДПІ у м. Полтаві на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,21 грн.

Відповідач, не погодившись з даним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2016 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що Законом України від 28.12.2014 №71-УІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» ( далі Закон №71) запроваджено транспортний податок, порядок обчислення та сплати якого визначений ст. 267 Податкового кодексу України ( далі ПК України). Рішенням позачергової 47 сесії Полтавської міської ради 6 скликання від 30.01.2015 «Про місцеві податки і збори», затверджено Положення про податок на майно, до складу якого входить транспортний податок. Апелянт вважає, що судом першої інстанції помилково взято до уваги доводи позивача, щодо не дотримання відповідачем окремих елементів форми спірних рішень, оскільки окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення. Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з нього можна чітко встановити зміст, таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення. Оскільки питання сплати транспортного податку визначаються виключно ПК України, рішення сесії орану місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обовязок платників сплачувати податки та збори.

Представник позивача подала письмові заперечення на апеляційну скаргу, де наполягала на законності судового рішення та просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України) справа розглянута без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортних засобів, марки Nissan моделі GT-R, тип легковий купе В, з обємом двигуна 3799, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, дата реєстрації 24 липня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САК 908837, копія якого наявна в матеріалах справи та марки BMW моделі 750 LI XDRIVE, тип легковий cедан В, з обємом двигуна 4395, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2011 року випуску, дата реєстрації 11 листопада 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САК 233891, копія якого наявна в матеріалах справи(а.с.12,13).

ДПІ у м. Полтаві винесено податкові повідомлення-рішення за формою "Ф" № 32-17 та №33-17 від 18 червня 2015 року, якими позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб 18011000" в розмірі по 25000 кожне (а.с.14,15).

Перевіряючи правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 67 Конституції України кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 1 Податкового кодексу України (далі ПК України) визначено сферу його дії, а саме: регулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів.

Податок - обовязковий, безумовний платіж відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу (підпунктом 6.1 статті 6 ПК України).

Обовязковими елементами податку в силу вимог ст. 7 ПК України є: платник податку; обєкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Підпунктом 7.3 статті 7 ПК України передбачено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України, було введено транспортний податок.

Згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Приписами ст. 265 ПК України визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Згідно з п.п. 267.5.1 п. 267.5 ст. 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

З огляду на зазначене, об'єктом оподаткування є автомобілі, що використовуються до 5 років.

При цьому згідно з пп. 14.1.251 п. 14.1 ст. 14 ПК України транспортні засоби, що використовувалися, - транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Отже, використання транспортного засобу пов'язується з його реєстрацією.

Колегія суддів зазначає, що згідно з п.п.14.1.163 п.14.1 ст.14 ПК України перша реєстрація транспортного засобу - реєстрація транспортного засобу, яка здійснюється уповноваженими державними органами України щодо цього транспортного засобу в Україні вперше.

Відповідно до п. 267.4, 267.5 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України. Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з пп. 267.6.1 пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

З урахуванням вище зазначених положень правових норм та обставин по справі, колегія суддів прийшла до висновку, що автомобілі позивача є обєктами оподаткування транспортним податком, а позивач, як власник даних автомобілів є платником транспортного податку, у якого з часу отримання податкових повідомлень-рішень настав обовязок сплати даного виду податку у 2015 році.

Стосовно доводів позивача, з якими погодився і суд першої інстанції, про те, що зміни до будь-яких податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому буду діяти нові правила та ставки, що податки і збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України визначено, що до місцевих податків, зокрема, належить податок на майно, в склад якого, відповідно до пп. 265.1.2 п. 265.1 ст.265 ПК України входить транспортний податок.

Згідно п. 10.2 ст. 10 ПК України місцеві ради обовязково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору (п. 10.3 ст. 10 ПК України)

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014 року № 71-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для обєктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для обєктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

На виконання вимог даної норми Полтавська міська рада прийняла рішення 30.01.2015 «Про місцеві податки і збори» (оприлюднено у газеті «Полтавський вісник» №6 від 06.02.2015), яким затвердила положення про податок на майно, внесено зміни до рішення позачергової сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 31.01.2011 року «Про встановлення місцевих податків і зборів» із змінами і доповненнями.

Відповідно до підпункту 12.3.5 статті 12 ПК України у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада обєднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обовязковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Враховуючи положення ст. 7, п.12.3.5 ст.12 ПК України, а також те, що податковим кодексом встановлені всі обовязкові елементи транспортного податку, колегія суддів зазначає, що рішення сесії органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обов'язок платника сплатити транспортний податок у 2015 році.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач, відповідно до положень ст.. 41 ПК України, є державним органом який здійснює адміністрування податків і зборів та контроль за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства у випадках, коли здійснення такого контролю покладено на контролюючі органи.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи те, що Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014 року № 71-VIII на дату прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, не був визнаний неконституційним, колегія суддів зазначає, що податкові повідомлення-рішення ДПІ в м. Полтаві від 18.06.2015 №32-17 та №33-17 були прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Щодо дефектів спірних податкових повідомлень-рішень колегія суддів зазначає.

Як слідує із оскаржуваних податкових повідомлень-рішень у графі «посилання на пункт та статтю законодавчого акта, відповідно до якого здійснений розрахунок або перерахунок податкових зобовязань» контролюючим органом зазначено як підставу для нарахування податкових зобовязання ст. 286 ПК України, а також встановлено строки сплати з посиланням на ст. 288 ПК України та ст. 288 ПК України.

З приводу наявності дефектів, допущених при оформленні податкових повідомлень-рішень, в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 28 березня 2014 року № 375/11/14-14 викладено принцип розгляду податкових спорів та констатовано, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах його компетенції та можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення. В той же час, окремі дефекти, якщо такі є, не повинні змінювати суті спірного рішення, а з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення.

З урахуванням обставин, встановлених під час судового розгляду, колегія суддів вважає, що із спірних податкових повідомлень-рішень можливо встановити зміст рішення, а наявні дефекти не змінюють його суті. А тому посилання суду першої інстанції на дані порушення, як на одну із підстав неправомірності спірних податкових повідомлень-рішень, колегія судів вважає помилковими.

Зважаючи на те, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2016 прийнята з порушенням норм матеріального права та враховуючи положення ст. 202 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її скасування.

Відповідно до п. 4 ст. 202 КАС України, підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 165, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 209, 254 КАС України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року по справі № 816/93/16 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови виготовлений до 30.05.2016.