Справа № 826/15887/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 травня 2016 року письмове провадження № 826/15887/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів : головуючого судді Арсірія Р.О., суддів Аблова Є.В., Огурцова О.П. розглянувши адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до третя особа Міністра оборони України Начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України Головне управління розвідки Міністерства оборони України
про визнання протиправними дій, скасування наказу
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністра оборони України (надалі відповідач-1), Начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України (надалі відповідач-2), третя особа - Головне управління розвідки Міністерства оборони України, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить суд:

- Визнати протиправними і незаконними дії колишнього начальника ГУР MO України генерал-майора Павлова Ю.А. щодо підготовки проекту наказу і видання наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 31.03.2015 року №26Р про переміщення начальника Юридичного управління Головного управління розвідки Міністерства оборони України полковника юстиції Гринько В.В. на посаду помічника начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України.

Скасувати наказ Міністра оборони України (по особовому складу) від 31.03.2015 року №26Р.

- Визнати протиправними і незаконними дії колишнього начальника ГУР МО України генерал-майора Павлова Ю.А. щодо віддання письмового наказу стосовно примусового вскриття робочого кабінету начальника Юридичного управління ГУР МО України полковника юстиції ОСОБА_1 у військовому містечку № НОМЕР_1 , протиправного захоплення і вилучення його приватного майна і особистих виданих йому у користування.

- Визнати протиправними і незаконними дії колишнього заступника начальника ГУР MO України державного службовця Матвеєва В.І. щодо його керівництва всіма діями стосовно примусового вскриття кабінету №402 начальника Юридичного управління ГУР МО України полковника юстиції Гринько В.В. у військовому містечку № НОМЕР_1 , протиправного захоплення і вилучення його приватного майна і особистих речей виданих йому у користування.

- Визнати відсутність компетенції і повноважень у суб`єкта владних повноважень колишнього начальника ГУР МО України генерал-майора ОСОБА_2 та посадової особи - колишнього заступника начальника ГУР MO України державного службовця Матвеєва В.І. щодо дій і віддання письмових наказів стосовно захоплення і вилучення приватного майна позивача та його особистих речей виданих йому у користування.

- Зобов`язати суб`єктів владних повноважень начальника ГУР МО України та третю особу ГУР МО України повернути начальнику Юридичного управління ГУР MO України полковнику юстиції Гриньку В.В. незаконно вилучене майно, що належить йому на праві приватної власності та інше майно видане йому в особисте користування.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що внаслідок неправомірних дій колишнього начальника ГУР MO України генерал-майора ОСОБА_2 щодо підготовки проекту наказу і видання наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 31.03.2015 року №26Р, позивача - полковника юстиції ОСОБА_1 , Начальника Юридичного управління Головного управління розвідки МО України, незаконно, всупереч встановленому порядку, переміщено на посаду помічника начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України.

Під час розгляду справи позивач підтримав позовні вимоги №1 та № 2 та просив суд їх задовольнити. Враховуючи зазначене, суд розглядає лише підтримані позивачем позовні вимоги.

Представники відповідачів та третьої особи проти позову заперечили та просили суд в позові відмовити, з підстав необґрунтованості заявлених позовних вимог.

В судове засідання 18.05.2016 уповноважений представник відповідача-2 не прибув, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Як зазначає позивач в позовній заяві, 27.03.2015 йому стало відомо про підписання наказу Міністра оборони України, який був зареєстрований 31.03.2015 за номером 26Р.

Зазначеним вище Наказом полковника юстиції ОСОБА_1 , начальника Юридичного управління Головного управління розвідки Міністерства оборони України (далі - ГУР МО України) було увільнено від займаної посади і призначено помічником начальника ГУР МО України.

Не погоджуючись з правомірністю зазначеного наказу та вважаючи неправомірними дії колишнього начальника ГУР MO України генерал-майора ОСОБА_2 щодо підготовки проекту наказу і видання наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 31.03.2015 року №26Р, позивач посилається на наступні обставини.

Так, позивач зазначає, що основною причиною та мотивом для безпідставної і незаконної підготовки ГУР MO України наказу про переміщення по службі на вищу посаду, слугувала наявність наміру у начальника ГУР МО України генерал-майора ОСОБА_2 організувати переслідування, шляхом наступного звільнення за скороченням штату за раніше подане Позивачем звернення до Міністра оборони України із вирішення соціального питання отримання ордеру на службову квартиру.

Інших обставин, що стосуються предмета даного позову, позивачем не наведено.

За таких обставин ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Судом відхилені клопотання сторін про допит свідків. З боку позивача ОСОБА_3 , оскільки відповідно до вимог ч.1 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України судом досліджуються докази, що мають відношення до предмету позову. Враховуючи, що свідок не приймав безпосередньо участь в здійсненні кадрової політики Відповідача, суд вважає покази такого свідка на можуть досліджуватися разом з іншими наявними у справі доказами. З боку відповідачів з урахуванням вимог ч.4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть показами свідків підтверджуватись обставини, що повинні бути зафіксовані у відповідних письмових документах: наказах, висновках актах тощо.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон) порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки, визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України та іншими нормативно-правовими актами, а саме: Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008; Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 № 438/16454.

Військові посади, відповідно до ч.1 ст.6 Закону (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні військові звання передбачаються у штатах (штатних розписах) військових частин, кораблів, органів військового управління, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів.

Порядок призначення на військові посади, відповідно до частини 6 статті 6 Закону встановлюється Положенням.

Відповідно до пункту 80 Положення граничні строки перебування на посадах осіб офіцерського складу у Збройних Силах України установлюються Міністерством оборони України.

Відповідно до додатку 10 Інструкції граничний строк перебування на посадах старшого офіцерського складу за військовими-обліковими спеціальностями (далі - ВОС) «Спеціальності юридичного профілю», групами « 85», характером службової діяльності «Юридичний Профіль» становить 6 (шість) років.

Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 31.08.2009 № 085Р Позивача (полковника юстиції ОСОБА_1 ), помічника командира військової частини НОМЕР_2 начальника юридичної служби було призначено начальником юридичного управління ГУР МО України. Посада вища за займану відповідно до штатного розпису, що діяв на час видання наказу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону та Контракту про проходження служби у Збройних Силах України від 29 листопада 2006 року, позивач проходив військову службу за контрактом осіб офіцерською складу.

Відповідно до пункту 2 Контракту Міністерство оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 зобов`язується забезпечити Позивачу додержання його прав щодо проходження військової служби, а також призначення його на військову посаду відповідно до професійної освіти, військового звання та військово-облікової спеціальності.

У позивача граничний строк перебування на посаді начальника юридичного управління ГУР МО України закінчувався 01 вересня 2015 року.

Як наслідок, що вбачається з пояснень представника третьої особи, 24 березня 2015 Позивача викликав до себе на співбесіду Начальник Головного управління розвідки Міністерства оборони України.

Під час співбесіди, Відповідачем 2, у зв`язку з тим, що у Позивача закінчувався 01 вересня 2015 року граничний строк перебування на посаді начальника Юридичного управління ГУР МО України, та у зв`язку з тим, що державний службовець ОСОБА_4 , помічник начальника ГУР MO України, написав письмову заяву на звільнення за власним бажанням, а також у зв`язку з тим, що Позивач перебуваючи на посаді начальника Юридичного управління ГУР МО України проявив себе з позитивної сторони, як дисциплінований, ініціативний, здібний, сумлінний та порядний офіцер, до виконання службових обов`язків ставився сумлінно, Позивачу Відповідачем-2 було запропоновано призначатись на вищу посаду - помічника начальника ГУР MO України - у порядку просування по службі.

Як зазначив представник третьої особи, Позивач надав згоду Відповідачу-2 на призначення його на посаду помічника начальника ГУР МО України.

В подальшому, 26 березня 2015 року кандидатура Позивача була розглянута на атестаційній комісії № 1. Всі шістнадцять членів атестаційній комісії № 1 проголосували за призначення Позивача на посаду помічника начальника ГУР МО України, що підтверджується витягом з протоколу № 03, який наявний в матеріалах справи.

Позивач під час розгляду його на атестаційній комісії № 1 не заперечував проти висновку атестаційної комісії № 1: «Рекомендувати до призначення на посаду помічника начальника ГУР МО України», що підтверджується витягом із протоколу № 03 засідання атестаційної комісії № 1 та Актом про результати службового розслідування за фактом невиконання наказів Міністра оборони України та командира військової частини НОМЕР_2 полковником юстиції ОСОБА_1 , який затверджений командиром військової частини НОМЕР_2 22 жовтня 2015 року (№ 222/341 дек від 18.11.2015).

27 березня 2015 року Відповідач-2 затвердив доповнення до Резерву кандидатів для просування по службі у 2015 році номенклатури призначення начальника ГУР MO України, до якого був включений Позивач.

В цей же день, відповідно до пункту 5 Примітки Номенклатури, співробітниками кадрового органу ГУР МО України був підготовлений проект наказу Міністра оборони України (по особовому складу) щодо призначення Позивача на посаду помічника начальника ГУР МО України та подання на Позивача, яке було підписане Відповідачем 2.

Також, в цей же день, відповідно до пункту 5 Примітки Номенклатури, співробітниками кадрового органу ГУР МО України, вищезазначений проект наказу Міністра оборони України (по особовому складу) разом з поданням на Позивача та витягом із доповнення до Резерву кандидатів для просування по службі у 2015 році номенклатури призначення начальника ГУР MO був наданий Позивачу, який на той час, проходив військову службу за контрактом на посаді начальника Юридичного управління Г УР МО України для проведення юридичної експертизи.

Доводи позивача про невідповідність дійсності вищевказаних документів, не ознайомлення з ними позивача, судом відхиляються як такі, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Зокрема з пояснень позивача вбачається, що він зі скаргами або заявами про внесення завідомо неправдивих відомостей у офіційні документи до правоохоронних органів не звертався.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними і незаконними дій колишнього начальника ГУР MO України генерал-майора ОСОБА_2 щодо підготовки проекту наказу і видання наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 31.03.2015 року №26Р про переміщення начальника Юридичного управління Головного управління розвідки Міністерства оборони України полковника юстиції Гринько В.В. на посаду помічника начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про скасування наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 31.03.2015 року №26Р, задоволенню не підлягають, адже позивачем не наведено жодного доказу щодо протиправних та/або незаконний дій Міністра оборони України при виданні спірного наказу, що є порушенням з боку Позивача статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, приходячи до переконання про відсутність підстав для скасування наказу №26Р, суд зазначає, що відповідно до Наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Номенклатури посад для призначення військовослужбовців (крім військовослужбовців військової служби) наказами по особовому складу» від 18.12.2012 р. № 865 (зі змінами) підготовка, проведення експертизи і подання на підпис проектів наказів Міністра оборони України по особовому складу про призначення громадян на посади військової частини НОМЕР_2 здійснюється військовою частиною. Також цією військовою частиною здійснюється і реєстрація та зберігання оригіналів зазначених наказів.

Отже, Міністр оборони України отримавши подання, оформлене належним чином, щодо призначення Позивача помічником начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України та витягу із Резерву для просування по службі, підписав проект відповідного наказу.

До того ж, при вирішенні спору по суті заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити, що Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по строковій частині) від 11.03.2016 № 55 ДСК Позивача, колишнього начальника юридичного управління військової частини НОМЕР_2 , звільнено Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 10.03.2016 № 19Р з військової служби у запас, 11.03.2016 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Голосіївського районного у місті Києві військового комісаріату, Накази станом на дату вирішення даної справи є чинними та не скасованими, внаслідок чого обраний позивачем спосіб захисту не може відновити порушених прав позивача, що сприймається судом як додаткова підстава для відмови в позові.

Частиною 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 69-71, 94, 128, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Р.О. Арсірій
Судді Є.В. Аблов
О.П. Огурцов