Справа № 263/7875/15-а
Суддя: Скрипниченко Т. І.
Дата ухвалення: 2016-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/7875/15а
Провадження № 2-а/263/3/2016

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2016року м.Маріуполь

Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Скрипниченко Т.І., за участю секретаря Марцина Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_2 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Маріуполі та начальника відділення ОСОБА_3 про скасування рішеннь та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, про визнання дій посадових осіб протиправними.-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_2 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Маріуполі та начальника відділення ОСОБА_3, Центра первинної медико-санітарної допомоги № 3 м.Маріуполя та головного лікаря центру ОСОБА_4, правління ОСОБА_2 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про скасування рішеннь та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, про визнання дій посадових осіб протиправними та про захист честі та гідності.

Ухвалою суду від 28.12.2015 року позовні вимоги позивача до правління ОСОБА_2 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про скасування положення правління від 09.06.2010 року № 18 були віділені та направлені за підсудністю до Донецького окружного адмінінстративного суду. У відкритті провадження в порядку адміністративного судочинства за позовними вимогами ОСОБА_1 про захист честі та гідності відмовлено.

За клопотанням позивача ухвалою суду від 27.05.2016 року позовні вимоги позивача до Центру первинної медико-санітарної допомоги № 3 м.Маріуполя та головного лікаря центру ОСОБА_4 про визнання дій посадових осіб протиправними були залишені без розгляду.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що він є інвалідом І групи за трудовим каліцтвом та потребує постіної медичної допомоги, має право на безкоштовну медичну допомгу та відповідач ОСОБА_2 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Маріуполі повинен компенсувати витарти на ліки.

12.05.2015 року йому у Центрі первинної медико-санітарної допомоги № 3 м.Маріуполя, як інваліду І групи за трудовим каліцтвом було видано довідку ЛКК № 92/11 з переліком необхідних ліків для його лікування. Із зазначеною довідкою він звернувся до ОСОБА_2 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Маріуполі, де йому було відмовлено компесувати витрати на придбання ліків, тому він був вимушений самостійно купувати ліки. Зазначені дії ОСОБА_2 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Маріуполі та його керівника ОСОБА_3 є протиправними та порушують його права. Оскільки він є інвалідом, хворою людиною, людиною похилого віку, дії відповідача завдали йому моральних страждань, у нього погіршився стан здоров'я, був змушений самостійно придбати ліки, що завдало йому матеріальну шкоду у розмірі 3416,70 грн. та моральну шкоду, яку він оцінює у 100 000 грн., яку просить стягнути з відповідачів.

Крім того позивач заначає, що сама довідка ЛКК, відповідно до якої він вимушений звертатися до відповідачів, затвердженна у порушення вимог законодавства, створює перепони при отриманні ліків, тому повинна бути скасована.

У судовому засіданні позивач доводи своїх позовних вимог підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, зазначив, що дії відповідачів є злочинними, порушують його права, примусили його ходити по інстанціях. Він не отримав грошової компенсації за ліки, які йому життєво необхідні, це вплинуло на його стан здоров'я, вимусило його додатково лікуватися. Створення довідки ЛКК відповідачем є безпідставним та бюрократичним, договір між відповідачем та аптечною установою є недійсним, оскільки закінчив свою дію. Постанова правління ОСОБА_2 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 18 від 09.06.2010 року також є незаконною та протиправною. Коли він прийшов до відповідача із довідкою для отримання комепнсації витрат за ліки 14.05.20165 року, він чекав понад 40 хвилин, але йому не було надано відповідної допомоги, йому стало погано, тому він звернувся до людей, які були навколо, вони допомогли йому дійти до зупинки та він вимушений був поїхати додому не отримавши ліків. Йому стало зле, звертався за медичною допомогою. Відповідачем було складено акт про те що він залишив приміщення ОСОБА_2, вважає, що це незаконний акт, оскільки ОСОБА_2 не виконав свої обов'язки та безпідставно посилається на довідку ЛКК, яка є незаконною. По цей час ліки за довідкою від 12.05.2015 року йому не видані, працівники ОСОБА_2 поводилися з ним неповажно та своїми діями погіршили його стан, оскільки безпідставно вимагали від нього довідку та не надали ліки, яких він потребує.

Представник відповідачів ОСОБА_5 у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що діяльність ОСОБА_2 по організації лікування та забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення для потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання здійснюється на підставі Положення, затвердженного Постановою правління ОСОБА_2 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 18 від 09.06.2010 року. Між ОСОБА_2 та постачальником фармацевтичною компанією укладено договір, на підставі якого апетчна установа видає необхідні ліки відповідним особам. Оскільки на ОСОБА_2 покладено обов'язок контролю витрат на ліки та медичні препарати, тому для забеспечення цього контролю та недопущення зайвих витрат було розроблено довідку ЛКК, відповідно до якої лікарська комісія призначає відповідні та необхідні ліки, вказує їх у довідці та на її підставі ОСОБА_2 видає дозвіл на їх отримання в аптечній установі за рахунок коштів соціального страхування. Позивач дійсно 14.05.2015 року звертався до ОСОБА_2 із такою довідкою ЛКК від 12.05.2015 року для отримання відповідних ліків за довідкою. У довідці було припущено описку та зазначено невірна кількість систем для інфузій, замість 5 шт. було зазначено 25 шт. Працівники ОСОБА_2 у телефонному режимі зясовували ці помилки із медичною установою, але позивач не дочекавшись оформлення гарантійного листа на обстеження, яке було призначене цією довідкою, пішов з приміщення ОСОБА_2 без будь-яких пояснень не дочекавшись відповіді, тому 14.05.2016 року було складено акт відмови у фінансуванні витрат на лікарськи засоби і вироби медичного призхначення та листом повернуто довідку позивачу для належного її опрацювання. При відвідуванні ОСОБА_2 09.06.2015 року позивач пояснив свою поведінку поганим самопочуттям та 09.06.2015 року надав висновок ЛКК № 100 від 08.06.2015 року, за яким було надано згоду на отримання лікарських засобів у аптеці. Оскільки позивач пройшов лікування потерпілого на виробництві, довідка від 08.06.2015 року відміняє існування попередньої довідки та необхіність її застосування. Чеків по оплаті ліків за довідкою від 12.05.2015 року позивач не надав, тому ніякої матеріальної шкоди відповідач не завдав позивачу, а також не завдано і моральної шкоди, відділення ОСОБА_2 не приймало будь-яких рішеннь про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг позивачу. Скасування самої довідки неможливо, оскільки вона потрібна для контролю за витратами, розроблена довідка була для зручності та контролю, але не затверджувалась будь-яким положенням або наказом.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Частиною 3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування " ОСОБА_2 соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообовязковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у звязку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообовязкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.Кошти ОСОБА_2 не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням. До коштів ОСОБА_2 застосовується казначейська форма обслуговування в порядку, передбаченому для обслуговування Державного бюджету України.

Згідно вимог ч. 2 зазначеного Закону ОСОБА_2 зобовязаний:1) забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом;2) здійснювати контроль за дотриманням порядку використання страхувальником страхових коштів;3) вживати заходів щодо раціонального використання коштів і забезпечення фінансової стабільності Фонду;4) контролювати правильність витрат за соціальним страхуванням, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань соціального страхування;5) стягувати надміру виплачені кошти з юридичних і фізичних осіб у встановленому законом порядку;6) вести облік і звітність щодо страхових коштів та інше.

Вимогами ст. 16 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування " передбачено, що застраховані особи мають право на: 1) безоплатне отримання інформації про порядок витрачання страхових коштів ОСОБА_2 та розяснення з питань соціального страхування; 2) отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) участь у розслідуванні страхового випадку, у тому числі за участі представника профспілкового органу або своєї довіреної особи; 4) послуги медичної реабілітації; 5) послуги професійної реабілітації, включаючи збереження робочого місця, навчання або перекваліфікацію, якщо загальна тривалість професійної реабілітації не перевищує двох років; 6) відшкодування витрат під час проходження медичної і професійної реабілітації на проїзд до місця лікування чи навчання і назад, витрат на житло та харчування, транспортування багажу, на проїзд особи, яка його супроводжує; 7) послуги соціальної реабілітації, включаючи придбання автомобіля, протезів, допомогу у веденні домашнього господарства, що надаються відповідно до законодавства; 8) оскарження дії страховика, страхувальника-роботодавця щодо надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг; 9) судовий захист своїх прав.

Застраховані особи зобовязані: 1) надавати страхувальнику, страховику достовірні документи, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення та надаються соціальні послуги відповідно до цього Закону; 2) своєчасно повідомляти страхувальника та страховика про обставини, що впливають на умови або зміни розміру матеріального забезпечення та соціальних послуг; 3) знати та виконувати вимоги законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці, що стосуються застрахованого, а також додержуватися зобовязань щодо охорони праці, передбачених колективним договором (угодою, трудовим договором, контрактом) та правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, установи, організації; 4) у разі настання нещасного випадку або професійного захворювання: лікуватися в лікувально-профілактичних закладах або в медичних працівників, з якими ОСОБА_2 уклав угоди на медичне обслуговування; дотримуватися правил поведінки та режиму лікування, визначених лікарями, які його лікують; не ухилятися від професійної реабілітації та виконання вказівок, спрямованих на якнайшвидше повернення його до трудової діяльності; 5) дотримуватися режиму, визначеного лікарем на період тимчасової непрацездатності; 6) виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Застрахована особа несе відповідальність згідно із законом за незаконне одержання з її вини (підроблення, виправлення в документах, подання недостовірних відомостей тощо) матеріального забезпечення та соціальних послуг за соціальним страхуванням.

Організація лікування, медичної реабілітації та забезпечення потрепілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення здійснюється на підставі Положення, затвердженного Постановою правління ОСОБА_2 соціальеоно страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 09.06.2010 року № 18 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2010 року за № 489/17784.

Відповідно до п. 3 зазначеного Положення фінансування витрат на лікування, медичну реабілітацію потерпілих здійснюється виконавчою дирекцією ОСОБА_2 шляхом відшкодування відповідно до укладених договорів із закладом охорони здоров'я за рахунок коштів ОСОБА_2 в межах асигнувань, передбачених бюджетом ОСОБА_2 на ці цілі та відповідно до п.4 у разі самостійної оплати лікування, медичної реабілітації їх вартість компенсується виконавчою дирекцією ОСОБА_2 потерпілим.

Таким чином на дирекцією ОСОБА_2 покладено обов'язки відшкодування витрат на лікування, медичну реабілітацію потерпілих за рахунок страхових коштів та контроль за використанням коштів.

Відповідно до договору від 01.02.2012 року між виконавчою дирекцією ОСОБА_2 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Маріуполі та ТОВ "Донбаська фармацевтична компанія" передбачено забезпечення потерпілих на виробництві лікарськими засобами. Розділ 10 договору передбачає автомоатичне продовження договору у випадку не сповіщення сторонами про розрив договору за 5 календарних днів до завершення строку дії договору. Суду відомостей про розірвання зазначеного договору не надано, отже зазначений договір продовжував дію під час звернення позивача до відповідача з питання надання йому ліків.

Згідно акту від 24.02.1986 року розслідування випадку травмування колишнього працівника відділу технічної інформації заводу "Тяжмаш" ОСОБА_1 , комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок пов'язаний з роботою. За висновком МСЕК від 01.03.20103 року ступінь втрати проіфесійної працездаткості складає 100% у зв'язку із трудовим каліцтвом.

Отже позивач має право на отримання відшкодування витрат на лікування, як особа яка потребує реабілітації потерпілого за рахунок страхових коштів.

Висновком ЛКК № 100 від 12.05.2015 року ОСОБА_1 вирішено відпустити лікарськи засоби та вироби медичного призначення за 20 найменуваннями. Відповідно до акту від 14.05.2015 року ОСОБА_2 відмовлено у фінансуванні витрат, оскільки у довідці зроблено помилку та замість систем у кількості 5 штук, зазначено 25 штук, що було погоджено у телефонному режимі із ЦПМСД № 3.

Дослідивши зазначені документи, суд приходить до висновку, що у позивача не було перешкод профінансувати витрати щодо переліку ліків та медичних виробів, які відповідали призначенню для лікування позивача. Наявність помилки не перешкоджала відповідачу профінансувати необхідну кількість виробів, оскільки під час судового засідання було встановлено, що зазначений висновок ЛКК було розроблено між ОСОБА_2 та ЦПМСД № 3 для зручності у роботі та забезпечення контроля щодо витрат, жодним нормативним документом зазначений висновок ЛКК не затверджено, тому не може бути перешкодою у наданні фінансування з боку ОСОБА_2.

Зазначеними діями відповідачем було порушено права позивача щодо отримання необхідних ліків та медичних виробів для його лікування.

У п.5 Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України № 7 від 20.05.2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» зазначено, що відповідно до частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. При цьому слід ураховувати, що в такому разі в мотивувальній частині рішення суд повинен навести відповідне обґрунтування.

Враховуючі, що позовні вимоги подані інвалідом 1ї групи за зором та за своїм текстом повторюються та частково мають характер заперечень проти дій відповідача, його емоційні висновки, тому для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає, що за таких обставин підлягають задоволенню вимоги позивача в частині визнання дій ОСОБА_2 протиправними та стягнення моральної шкоди. При цьому суд не вбачає підстав для визнання дій начальника відділення ОСОБА_2 ОСОБА_3 протиправними, оскільки судом не встановлено, що зазначеною посадовою особою було особисто порушено права позивача. Дії ОСОБА_2, які оскаржуються позивачем, мали разовий характер при вирішенні питання фінансування за лікування на підставі висновку ЛКК від 12.05.2015 року та саме до компетенції ОСОБА_2 віднесено вирішення цих питань, а не особисто до начальника відділення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вимогами ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральні страждання позивача від дій відповідача ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Суд враховує, що позивач є інвалідом за зором, людиною похилого віку, за медичними документами потребує лікування та реабілітації після трудового каліцтва. Не виконання ОСОБА_2 належним чином своїх обовязків вплинули на стан позивача, вимусили його неодноразово відвідувати медичні заклади та звертатися за медичною допомогою. Але на думку суду позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 грн. є завищеними. Правільним та достатнім, та таким що буде відповідати моральним стражданням позивача, розмір моральної шкоди становить 3000 грн.

Що стосується стягнення матеріальної шкоди, то зазначені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем суду не надано квитанцій або інших документів, які підтверджують придбання саме тих ліків та медичних виробів, які були виписані за висновком ЛКК № 100 від 12.05.2015 року позивачу.

Також не підлягають задоволенню вимоги щодо скасування рішення про затвердження довідки висновку ЛКК. В судовому засіданні встановлено, що зазначена довідка не затвердженна жодним нормативним документом, тобто відсутнє будь-яке рішення про її затвердження, сама по собі має робочий характер для можливості здійснювати контроль за витратами коштів ОСОБА_2. Враховуючі наведені обставини, зазначені вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючі, що позивач звільнений від сплат судового збору, а відповідач є державним орагном, тому суд приходить до висновку про віднесення витрат по сплаті судового збору за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.6,10,11,15,17-19,158-163,186 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_2 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Маріуполі та начальника відділення ОСОБА_3 про скасування рішеннь та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, про визнання дій посадових осіб протиправними задовольнити частково.

Визнати дії Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_2 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Маріуполі у відмові ОСОБА_1 фінансування витрат на лікарськи засоби і вироби медичного призначення протиправними.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_2 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Маріуполі на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.І. Скрипниченко