Справа № 821/3449/15-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 р.м.ОдесаСправа № 821/3449/15-а

Категорія: 9.4 Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Кіселик Д.С.,

за участю представника апелянта ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_2 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_2, 3-х осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

02.11.2015р. ОСОБА_3 звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду із позовом до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 та 3-х осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і ПАТ «Дельта Банк», в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 про визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США №012-21061-180215 від 18.02.2015р., укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3;

- зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно ОСОБА_3, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в АТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем було протиправно віднесено договір банківського вкладу (депозиту) №012-21061-180215 від 18.02.2015р. до «нікчемних», що порушило її право на отримання гарантованої суми вкладу за рахунок Фонду, оскільки вказане рішення суперечить вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також позивач зазначила, що її було неправомірно та безпідставно не включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 щодо застосування наслідків нікчемності договору банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США №012-21061-180215 від 18.02.2015р., укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків 270641538.). Визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 щодо невключення ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) у перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США №012-21061-180215 від 18.02.2015р. Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно вкладника ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), якій необхідно здійснити відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» 02.02.2016р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15.01.2016р. та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні суду 2-ї інстанції підтримала апеляційну скаргу та просила скасувати постанову суду 1-ї інстанції та відмовити у задоволенні позову.

Позивач, її представник та представники інших сторін по справі, в жодне судове засідання суду 2-ї інстанції не прибули, про день, час та місце розгляду справи були своєчасно та належним чином повідомлені.

Заслухавши суддю - доповідача, виступ представника відповідача та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність будь-яких належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

30.10.2014р. постановою правління НБУ №592/БТ під грифом «банківська таємниця» прийнято рішення про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії «проблемних» строком до 180 днів, а також, серед іншого, заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів, крім договорів, укладених до набрання чинності цією постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

18.02.2015р. між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір №012-21061-180215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США, предметом якого є розміщення вкладу в сумі 6700 доларів США на строк до 20.03.2015р. із виплатою відсотків.

При чому, позивачем даний валютний вклад було розміщено не особисто і не власними готівковими коштами, а шляхом безготівкового перерахунку цих коштів з рахунку 3142, що належить іншій особі основному вкладнику ОСОБА_4, на її банківський рахунок, про що свідчать відповідні платіжні доручення та виписки по особовим рахункам.

Далі, в той же день, т.б. 18.02.2015р., між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода №1 до Договору №010-21061-180215 від 18.02.2015р., відповідно до умов якої сторони домовились викласти п.1.8 ст.1 договору в наступній редакції: «зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в ОСОБА_5, або шляхом перерахування з поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу ОСОБА_5 в день укладання Сторонами цього договору».

В подальшому, постановою правління НБУ від 02.03.2015р. №150 прийнято рішення про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії «неплатоспроможних». А рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015р. №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» з 03.03.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_2

Далі, уповноваженою особою прийнято наказ «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями» від 16.09.2015р. №813, яким застосовані наслідки нікчемності правочинів за переліком, викладеним комісією комісії перевірки правочинів за вкладними операціями ПАТ «Дельта Банк», з підстав, визначених п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012р. №4452-VI.

23.09.2015р. представником банку на адресу позивача було направлено повідомлення №8821/10858 про «нікчемність» вищенаведеного договору банківського вкладу.

02.10.2015р. постановою правління НБУ №654 постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати АТ «Дельта Банк».

В той же день, т.б. 02.10.2015р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів прийнято наказ №328 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 з 05.10.2015р. до 04.10.2017р.

Таким чином, не погоджуючись з вказаними діями та рішеннями відповідача, позивач оскаржила їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд 1-ї інстанції виходив з часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а також відповідно, з неправомірності дій та спірних рішень.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх обгрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 4 цього Закону №4452-VI визначено, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд здійснює функції в межах своїх повноважень, визначених цим Законом, іншими актами законодавства.

Відповідно до вимог пп.4 ч.2 ст.4 даного Закону №4452-VI, на виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частиною 1 ст.3 Закону №4452-VI визначено, що Фонд є установою, яка виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №4452-VI виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду та згідно з ч.3 ст.12 має повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: 1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; 2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; 3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; 4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; 6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; 7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.

Як слідує зі змісту приписів ч.1 ст.26 цього ж Закону №4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом і кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Отже, враховуючи зміст п.17 ч.1 ст.2, ст.ст.34-37 Закону №4452-VI, якими визначені повноваження Уповноваженої особи Фонду, відповідач є представником Фонду, який діє від імені банку в межах повноважень Фонду.

Крім того, зі змісту ч.ч.2,3 ст.38 Закону №4452-VI видно, що дана стаття визначає перелік підстав, за наявності яких правочини (у т.ч. договори) неплатоспроможного банку є нікчемними та, в свою чергу, наділяє Уповноважену особу Фонду усіма необхідним повноваженнями для перевірки усіх укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних. Однак, при цьому, таке право дійсно не є абсолютним, так як кореспондується з обов'язком встановлювати обставини, з якими закон пов'язує нікчемність спірного правочину.

Таким чином, нормами спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» прямо передбачено обов'язок Уповноваженої особи здійснити перевірку банківських операцій та правочинів на предмет виявлення ознак їх нікчемності. Отже, Уповноваженою особою, в даному випадку, на вимогу ст.ст.36,37,38 цього Закону і було ініційовано та впроваджено проведення такої перевірки, результатом чого стало визнання спірного правочину «нікчемним».

Як видно з матеріалів справи, саме з метою дотримання вказаних вимог Закону Уповноваженою особою і було створено відповідну Комісію з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк».

Як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, вищезазначеною Комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельга Банк» було здійснено перевірку договорів (правочинів) за вкладними операціями, на предмет виявлення договорів (правочинів), що є нікчемними з підстав, передбачених ч.3 ст.38 Закону.

Ця перевірка, як вже було зазначено вище, здійснювалася на виконання приписів Наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» №408 від 29.05.2015р., та на виконання рішення ВД Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №174/15 від 27.07.2015р.

По справі встановлено, що за результатами вказаної перевірки було виявлено наявність ознак нікчемності у ряді договорів (в т.ч. і спірному) банківського вкладу (депозиту), що були укладені між ПАТ «Дельта Банк» та фізичними особами - клієнтами ОСОБА_5 після 16.01.2015 року включно.

Так, дії певних фізичних осіб щодо перерахування з власних поточних рахунків коштів на вкладні (депозитні) рахунки інших фізичних осіб, відкриті в АТ «Дельта Банк», були зумовлені тим, що сума грошових коштів на рахунках клієнтів - ініціаторів операцій на момент здійснення операції перевищувала суму граничного розміру відшкодування грошових коштів Фондом, і, відповідно, з огляду на незадовільний стан платіжної дисципліни АТ «Дельта Банк», для таких клієнтів існували ризики щодо незадоволення кредиторських вимог в результаті ліквідації АТ «Дельта Банк» та реалізації його майна.

Саме з огляду на ці обставини, вказані вище фізичні особи - платники (первинні вкладники) ініціювали перерахування з власних поточних та вкладних рахунків на вклади (депозити) певної кількості інших фізичних осіб грошових коштів у розмірі, що є необхідним для подальшого відшкодування коштів Фондом ініціатору переказу та/або отримувачу переказу.

При цьому, ці клієнти - ініціатори перерахування коштів, з огляду на наявність на власних рахунках залишків коштів, були кредиторами ОСОБА_5 за відповідними договорами банківських вкладів та/або договорами банківських рахунків.

При цьому, слід звернути увагу і на той факт, що усі зазначені операції (в т.ч. і спірна) із перерахування грошових коштів з поточних рахунків фізичних осіб на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб, відкриті в ОСОБА_5, були здійсненні в період дії Постанови Національного банку України №692/БТ від 30.10.2014 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних».

Як вже зазначалося вище, відповідно до змісту зазначеної Постанови №692/БТ від 30.10.2014 року, НБУ було прийнято рішення про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії «проблемних» на строк 180 днів, а також запроваджено певні обмеження в його діяльності, зокрема, ОСОБА_5 було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, крім договорів, укладених до набрання чинності Постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

Також необхідно зауважити й про те, що дані фінансові операції (в т.ч. і спірна) проводились у той час (період), коли Банк вже мав значну кількість невиконаних грошових зобов'язань перед іншими клієнтами-кредиторами та не міг своєчасно і в повному обсязі виконувати їх грошові вимоги.

Таким чином, видача, виплата або перерахування реальних коштів в дійсності не проводилася, натомість на підставі поданих позивачем платіжних документів, у даному випадку, фактично відбувалось виключно коригування структури банківського балансу через зміну обліку грошових зобов'язань, що, в свою чергу, призвело до штучного створення правових підстав для виникнення у Фонду обов'язку здійснити виплату суми гарантованого відшкодування по таким операціям.

При цьому, як зазначено в рішенні Виконавчої дирекції Фонду (протокол №174/15 від 27.07.2015р.), керівників структурних підрозділів ОСОБА_5 було повідомлено про встановлені цією постановою НБУ обмеження на здійснення певних операцій лише 15.01.2015 року, а отже, факт надання переваги ОСОБА_5 кредиторам може бути доведений виключно щодо договорів банківського вкладу, укладених після 16.01.2015 року включно.

Тобто, за таких умов, укладання між ОСОБА_5 та фізичними особами після 16.01.2014 року договорів банківського вкладу, за якими здійснювалося зарахування коштів на вкладні рахунки від фізичних осіб, які є кредиторами ОСОБА_5, та які не могли розраховувати на відшкодування коштів за рахунок Фонду з огляду на перевищення залишків на рахунках граничної суми відшкодування, мало наслідком надання ОСОБА_5 кредиторам - фізичним особам переваги перед іншими кредиторами. При цьому, така перевага полягала у можливості отримати відшкодування коштів за рахунок Фонду через третіх осіб, якою фактично і була позивачка.

Більш того, необхідно зазначити, що переважна більшість укладених Договорів банківського вкладу (депозиту) містить умову про те, що зарахування Вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в ОСОБА_5, або шляхом перерахування з поточного рахунку іншої фізичної особи-резидента, або готівкою через касу ОСОБА_5.

До того ж, як видно зі змісту п.5.11. «Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк»» (затв. рішенням Ради директорів АТ «Дельта Банк» протокол №14 від 20.03.2013р.), зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для Вкладника від третьої особи взагалі не допускається. Проте, не зважаючи на ці вимоги, в даному випадку, кошти фактично вносилися третіми особами, що, в свою чергу, є порушенням умов Договору та Правил, що є публічними.

Так, у відповідності до приписів п.7 ч.3 ст.38 вказаного вище Закону, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з підстав: банк уклав правочини (у т.ч. договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою падання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Отже, саме на підставі вищевикладених обставин, Комісія і дійшла до висновку, що умови Договорів банківських вкладів (перелік яких наведено в Додатку №1 до цього Протоколу), укладені між ОСОБА_5 та фізичними-особами після 16.01.2015 року включно, за якими здійснювалися перерахування коштів на вкладні рахунки з рахунків фізичних осіб, що є одночасно кредиторами ОСОБА_5, надають кредиторам - фізичним особам особливі переваги перед іншими кредиторами, а отже - такі Договори банківського вкладу є «нікчемними» з підстав, визначених п.7 ч.3 статті 38 Закону.

В подальшому, як свідчать матеріали справи, Комісія, а потім і Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, затвердили результати проведеної перевірки, якою виявлено правочини (договори) за вкладними операціями, що є нікчемними згідно з п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Перелік таких правочинів, як зазначено вище, наведено у Додатку №1 до цього Протоколу.

Що ж стосується посилань позивача на додаткову угоду №1 до депозитного договору, яку помилково взяв до уваги суд 1-ї інстанції, то останні, на думку судової колегії, не мають під собою необхідних правових підстав, оскільки цю додаткову угоду було укладено банком всупереч чинному законодавству та низці обмежень, які діяли в період дії Постанови НБУ №692/БТ від 30.10.2014р. «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних» і існуючих «Правил банківського обслуговування фізичних осіб» (затв. рішенням Ради Директорів ЛТ «Дельта Банк», протокол №14 від 20.03.2013р. і №1 від 14.01.2015р.).

Так, згідно з п.2.1. Правил від 14.01.2015р., останні є системою затверджених і оприлюднених норм, які встановлюють порядок та умови надання АТ «Дельта Банк» банківських послуг фізичним особам, пов'язаних зокрема із відкриттям та обслуговуванням поточних рахунків, відкриттям та обслуговуванням вкладних (депозитних) рахунків та прийняттям від фізичних осіб грошових коштів, що становлять суми вкладів (депозитів).

А відповідно до п.2.3. вказаних Правил, здійснюючи укладання Договору з ОСОБА_5, клієнт такими своїми діями здійснює повне та беззаперечне приєднання до цих Правил, тобто повністю приймає положення цих Правил для застосування у своїх взаємовідносинах з ОСОБА_5.

Крім того, згідно з п.18.8. даних Правил від 14.01.2015р., укладання Договору з ОСОБА_5 Клієнт підтверджує отримання примірника такого Договору та цих Правил. А згідно п.2.6.,2.7. вказаних Правил, Клієнт, уклавши з ОСОБА_5 відповідний Договір, підтверджує своє ознайомлення та повну, безумовну та остаточну згоду з цими Правилами.

У разі ж виникнення розбіжностей між положеннями цих Правил та умовами Договору, положення цих Правил мають пріоритетну силу і застосовуються Сторонами до взаємовідносин, що виникають/діють відповідно до Договору, якщо в конкретному Договорі сторони не прямо не передбачили протилежне.

До того ж, відповідно до приписів п.14.1., пп.14.1.1.,14.1.9. цих Правил від 14.01.2015р., Клієнт заявляє та підтверджує,що: 1) володіє всіма необхідними документами, що необхідні для укладання відповідного Договору та має здатність виконувати його умови; 2) повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе всі умови цих Правил та будь-якого Договору за Продуктом ОСОБА_5, свої права та обов'язки за Договором та цими Правилами і погоджується з ними.

Також, п.18.7 Правил визначає, що Клієнт підтверджує своє розуміння і погодження з тим, що положення цих Правил поширюється на його взаємовідносини з ОСОБА_5, що виникають на підставі будь-якого Договору за продуктом банку, умови надання якого ОСОБА_5 наведені в цих правилах, та є обов'язковими для виконання Клієнтом.

На підставі п. 2.8. Правил від 14,01.2015р. оприлюднення Правил з метою ознайомлення фізичних осіб з їх змістом здійснюється ОСОБА_5 шляхом розміщення тексту Правил на Офіційному сайті ОСОБА_5 та у приміщеннях відділень банку у доступному для відвідування місці.

Відповідно до п.2.9. вказаних Правил, укладаючи відповідний Договір за Продуктом ОСОБА_5, Клієнт приймає на себе всі обов'язки та набуває всіх прав, передбачених цими Правилами, так само як і Банк бере на себе всі обов'язки та набуває всіх прав, передбачених ними Правилами для відповідного кола банківських послуг, що будуть надаватися ОСОБА_5 за укладеним з Клієнтом Договором за Продуктом ОСОБА_5.

Окрім того, згідно п.2.11.14 вказаних вище Правил, Клієнт має право розмістити свій Вклад у ОСОБА_5, а також отримувати Вклад і проценти у порядку та на умовах, що передбачені відповідним Договором банківського вкладу (депозиту), з урахуванням умов відповідного продукту ОСОБА_5 та положень цих Правил.

А пункт 2.12,19 Правил від 14.01.2015р. передбачає, що Клієнт (вкладник) не може здійснювати відступлення 3-м особам прав за Договором банківського вкладу (депозиту) без отримання попередньої письмової згоди ОСОБА_5.

Крім того, відповідно до п.5.27 зазначених Правил, відступлення Вкладником прав вимоги за Договором банківського вкладу (депозиту) третім особам можливе лише за умови отримання письмової згоди ОСОБА_5. А згідно із п.2,13.29, 2,13.36 вказаних Правил, ОСОБА_5 має вимагати належного виконання Клієнтом своїх зобов'язань, що передбачені цими Правилами, Договорами та чинним законодавством.

Як слідує зі змісту положень ч.2 ст.1058 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

А згідно із ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (банківське обслуговування тощо).

При чому, слід зазначити, що умови публічного договору є однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати перевагу одному споживачеві перед іншим щодо укладання публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Як визначено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або зміна його умов чинним цивільним законодавством не передбачена.

Отже, приймаючи до увагу вищезазначені обставини та норми діючого у цій сфері законодавства, судова колегія вважає, що вказана вище додаткова угода була укладена з позивачем всупереч діючим внутрішнім документам банку та чинному законодавству України.

Таким чином, за вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивач, в даному конкретному випадку, фактично отримав можливість до штучного зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на відшкодування перерахованих йому іншим вкладником грошових коштів в межах гарантійного розміру 200 000 грн. за рахунок держави в істотній перевазі порівняно з іншими кредиторами.

У відповідності до вимог ст.26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом, а саме - п.7 ч.4 ст.26 Закону - за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку.

Отже, за таких обставин, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб взагалі не повинен здійснювати виплати за спірним (штучним) вкладом позивача, оскільки при укладенні Додаткової угоди до договору банківського вкладу були встановлені привілеї від банку, завдяки яким клієнт отримав суттєві фінансові привілеї від банку, а тому виплати за такими вкладами, у відповідності до п.7 ч.4 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - не проводяться.

Також, при цьому, ще необхідно звернути увагу й на ту обставину, що як видно з банківської виписки руху коштів по поточному рахунку вкладника ОСОБА_4, остання в період з 25.02.2015 р. та 01.03.2015р. перерахувала зі свого поточного рахунку на рахунок позивачки та інших осіб кошти виключно в сумах, що не перевищують гарантовану Фондом еквівалент 200000 грн.

Тобто, в даному випадку вкладником ОСОБА_4 (ініціатор переводів) фактично було «розбито» свій рахунок з метою штучного зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на відшкодування грошових коштів в межах гарантійного розміру 200000 грн. за рахунок держави, шляхом перерахування означених коштів на рахунки третіх осіб, що, в свою чергу, надає власнику «великого» вкладу можливість, шляхом його «дроблення», повністю отримати всю гарантовану Фондом суму. Після такої «фінансової операції» особа, на рахунок якої надійшла така грошова сума фактично «набула гарантоване право» отримати кошти за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а власник значного депозиту, в свою чергу, отримав значну перевагу в порівнянні з іншими кредиторами.

Крім іншого, слід зазначити ще й про те, що в даному випадку, судом 1-ї інстанції помилково не було взято до уваги і норми «Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній валютах» №492 від 12.11.2013р., п.10.19 якої, встановлено, що на вкладний (депозитний) рахунок зараховуються, зокрема, кошти в іноземній валюті, перераховані з поточного рахунку іншої фізичної особи, якщо це передбачено договором банківського вкладу. Тобто, законодавець визначає можливість здійснення такого зарахування виключно на індивідуальних умовах, що викладені в договорі.

А відповідно до п.5.11. «Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» від 20.03.2013р., які оприлюднені на сайті банку та з якими вкладник ознайомився під час укладення спірного Договору, зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для Вкладника від третьої особи не допускається. Проте, як вже вказувалося вище, фактично ж кошти вносилися саме 3-ю особою, що, в свою чергу, є порушенням умов Договору та Правил.

Також, ч.3 ст.2 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає, що вкладні кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Порядок залучення вкладів банками України від фізичних осіб врегульований «Інструкцією про проведення касових операцій банками в Україні» (затв. постановою Правління НБУ від 01.06.2011р. №174) та «Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» (затв. постановою Правління НБУ від 12.11.2003р. №492).

Так, відповідно до п.2.9 Інструкції №174, банк (філія, відділення) зобов'язані видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (2-й примірник прибуткового касового ордеру) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для включення особи до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок відповідача, є наявність у неї права на відповідний вклад, що має підтверджуватись банківським документом, зокрема, квитанцією про внесення коштів на її рахунок (яких у позивачки не має).

Положення ж Інструкції №492, в свою чергу, дозволяють відкривати вкладний (депозитний) рахунок на користь 3-ї особи шляхом укладення договору банківського вкладу, але в такому випадку договір банківського вкладу укладається саме з такою фізичною особою про відкриття вкладного (депозитного) рахунку на користь 3-ої особи (п.10.7-10.8).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, жодних умов щодо можливості зарахування коштів з рахунку 3-ї особи спірний Договір банківського вкладу не містить.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, наявність кримінального провадження за даним фактом та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, судова колегія приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відповідно, про правомірність дій та рішень відповідача.

При цьому, також одночасно слід вказати, що аналогічна позиція з цього спірного питання була вже неодноразово висловлена як ВАС України, зокрема в ухвалі від 28.01.2016р. (справа №К/800/40534/15), так і ВС України, зокрема в постанові від 20.01.2016р.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що згідно із вимогами ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином, за вказаних обставин та враховуючи, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального і процесуального права, судова колегія, діючи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.ст.11,162,202 КАС України, вважає за необхідне, скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ «Дельта Банк» судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1071,40 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

ОСОБА_6