Справа № 808/1640/16
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2016-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ВІДМОВУ У ВІДКРИТТІ ПРОВАДЖЕННЯ В АДМІНІСТРАТИВНІЙ СПРАВІ

27 травня 2016 рокуСправа № 808/1640/16
м. Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Лазаренко М.С., перевіривши матеріали адміністративного позову Управління соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області до ОСОБА_1 про стягнення суми надмірно отриманої державної соціальної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду (далі іменується суд) надійшов адміністративний позов Управління соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області (далі іменується позивач) до ОСОБА_1 (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд стягнути з відповідача незаконно отриману державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям у розмірі 947 грн. 52 коп.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України (далі іменується КАС України) суддя після одержання позовної заяви крім іншого зясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Як зазначено в адміністративному позові, 06 серпня 2015 року позивачем було прийняте рішення про призначення ОСОБА_1 державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям в період з 01.08.2015 по 31.01.2016.

Згідно інформації Василівського відділення Токмацької обєднаної державної податкової інспекції головного управління Міндоходів у Запорізькій області (Акт №27 від 05.11.2015 про передачу інформації) ОСОБА_1 було надано невірну інформацію до Управління щодо доходів, отриманих нею на протязі періоду, зазначеного у декларації.

У звязку з наведеними обставинами, на підставі статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям» та пункту 28 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250, позивач вважає, що за період з 01.08.2015 по 31.01.2015 відповідач не мала права на отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям у розмірі 947 грн. 52 коп., яку позивач просить суд стягнути з відповідача.

Частиною першою статті 244-2 КАС України встановлено, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У постанові від 22.09.2015 у справі № 21-2209а15 Верховний Суд України зазначив наступне.

Суттю неоднакового застосування норм процесуального права є неоднакове розуміння та застосування судами норм права щодо питань:

- чи є справою адміністративною заявлений органом влади, органом місцевого самоврядування, їхніми посадовими чи службовими особами спір про стягнення з громадян сплачених їм, на думку позивача надмірно, сум допомоги по безробіттю, інших соціальних виплат?

- чи може такий спір вважатися справою адміністративної юрисдикції з огляду на зміст пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС?

Висновок у справі про стягнення з фізичної особи зайво виплачених сум допомоги по безробіттю, висловлений колегією суддів Судової палати у цивільних справах та Судової палати в адміністративних справах 22 вересня 2015 року у справі № 21-2209а15, зводиться до того, що такий спір є не публічно-правовим, а приватно-правовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Предметом спору у справі №808/1640/16 є вимога Управління соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 незаконно отриманої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям.

Ця справа є подібною за виниклими правовідносинами і колегія суддів дійшла аналогічного висновку спір є приватно-правовим і мав розглядатися за правилами цивільного судочинства.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обовязку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до статті 50 КАС громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх обєднання, юридичні особи, які не є субєктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом субєкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності обєднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) обєднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 14 частини четвертої статті 50 КАС України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх обєднання, юридичні особи, які не є субєктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом субєкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання субєктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих субєктів владних повноважень.

Логічний спосіб тлумачення частини четвертої статті 50 КАС дозволяє колегії суддів дійти висновку, що і пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків превентивного судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права субєкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обовязків та можливої дискреційної поведінки.

За пунктом 4 частини четвертої статті 50 КАС субєкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх обєднань, юридичних осіб, які не є субєктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

В випадку, що розглядається, позов заявлений про стягнення грошових коштів, що стали власністю громадянки ОСОБА_1 і, на думку судді, не підпадають під дію пункту 4 частини четвертої статті 50 КАС.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи судом, встановленим законом.

Згідно з судовою практикою Європейського Суду з прав людини фраза «встановленого законом», крім іншого, поширюється на дотримання судом певних норм, які регулюють його діяльність; у разі перевищення судом повноважень, які чітко викладені в процесуальному законі, такий суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції (справа «Сокуренко і Стригун проти України»).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо: заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 109 КАС України, про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі суддя постановляє ухвалу.

Згідно з частиною першою статті 1066 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно з частиною другою статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, передбачених процесуальним законом.

Враховуючи вище викладене, позивач звернувся до адміністративного суду з вимогами, які мають розглядатись за правилами цивільного судочинства місцевим судом загальної юрисдикції.

За вказаних обставин суддя дійшов висновку, що дана позовна заява не належить розгляду в порядку адміністративного судочинства, а отже у відкритті провадження у справі має бути відмовлено.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Управління соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області до ОСОБА_1 про стягнення суми надмірно отриманої державної соціальної допомоги.

На виконання вимог частини шостої статті 109 КАС України, розяснити позивачу, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції місцевого суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати позивачу, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Розяснити позивачу, що відповідно до частини пятої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали (якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то в 5-денний строк з дня отримання цією особою копії ухвали) апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Лазаренко