Справа № 806/1091/15
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року м. Київ К/800/42862/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів Рецебуринського Ю.Й. (доповідача),

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3 до Житомирської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Житомирської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, про: визнання протиправним та скасування наказу Житомирської митниці Міндоходів (правонаступник Житомирська митниця ДФС України) від 24 лютого 2015 року№ 5-о в частині звільнення його з посади старшого державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Коростень» Житомирської митниці Міндоходів; поновлення його на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Коростень» Житомирської митниці Міндоходів; зобов'язання Житомирськох митницю Міндоходів надати невикористану відпустку з 17 лютого 2015 року; зобов'язаня Житомирської митницю Міндоходів розглянути питання щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2015 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік, надавши письмову відповідь за результатами розгляду.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду України від 2 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року скасовано постанову Житомирського окружного адміністративного суду України від 2 червня 2015 року, прийнято нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було дотримано норми трудового законодавства при звільнення позивача із займаної посади.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що при звільненні позивача відповідач порушив норми трудового законодавства та процедуру його звільнення.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалене ним судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з врахуванням наступного.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 з 14 червня 2013 року займав посаду старшого державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Коростень» Житомирської митниці Міндоходів.

Наказом голови комісії з реорганізації Житомирської митниці Міндоходів від 24 лютого 2015 року №5-о ОСОБА_3 звільнено з посади старшого державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Коростень» Житомирської митниці Міндоходів з 24 лютого 2015 року у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченні чисельності та штату працівників відповідно до 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) у зв'язку з реорганізацією Житомирської митниці Міндоходів.

Спеціальним законодавчим актом у сфері проходження публічної служби є Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII (далі - Закон №3723-XII), який регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу та визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Згідно із приписами частини першої статті 30 зазначеного Закону №3723-XII позивача звільнено з публічної служби за загальними правилами - відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації, установи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року №160 «про утворення Державної фіскальної служби» утворено Державну фіскальну службу України шляхом реорганізації Міністерства доходів і зборів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 року №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» створено Житомирську митницю ДФС як територіальний орган Державної фіскальної служби та реорганізовано Житомирську митницю Міндоходів шляхом приєднання до Житомирської митниці ДФС.

Згідно зі статтею 49-2 КЗпП, яка регламентує порядок вивільнення працівників, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

З матеріалів справи вбачається, що 30 жовтня 2014 року роботодавець ознайомив позивача із попередженням про наступне вивільнення із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП у зв'язку із реорганізацією Житомирської митниці Міндоходів та відповідними змінами в організації виробництва та праці, скороченням чисельності та штату працівників.

31 січня 2015 року відповідач ознайомив позивача із повідомленням, що містить визначену дату наступного звільнення 2 лютого 2015 року та необхідність особистого прибуття до Житомирської митниці ДФС для проведення процедури звільнення, отримання трудової книжки, проведення остаточного розрахунку.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 36 КЗпП у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) підприємства дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 Кодексу).

Встановлена законодавством можливість реорганізації (приєднання) державної установи (організації) до іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що реорганізується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Аналогічної правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року №2а-237а11.

Частиною другої статті 40 КЗпП передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Отже, звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП можливо, якщо роботодавцем вжито всіх заходів щодо переводу працівника на іншу посаду шляхом запропонування працівнику, що звільняється, всіх вакансій, на які може претендувати особа з урахуванням її фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу, або коли працівник відмовився від такого переведення.

Разом з тим, відповідачем, не надано доказів виконання зобов'язання щодо працевлаштування позивача, зокрема, надання роботи у створеній установі чи запропонування роботи, від якої позивач відмовився з поважних причин.

Відповідачем не надано суду доказів неможливості переведення позивача з посади старшого державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Коростень» Житомирської митниці Міндоходів на іншу аналогічну посаду в реорганізованій структурі.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про порушення відповідачем трудових гарантій позивача та процедури його звільнення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що позивача було неправомірно звільнено з посади, а оскаржуваний наказ винесено не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією і законодавством України про працю.

Також, суд апеляційної інстанції прийшов до правильного висновку, що питання виплати позивачеві матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік мало вирішуватися разом із заявою про надання відпустки.

Суд апеляційної інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну юридичну оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятого ним рішення.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Житомирської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський

Судді С.С. Пасічник

О.П. Стародуб