Справа № 826/11727/14
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року м. Київ К/800/68316/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.А.,

розглянула у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного міста Києва від 07.10.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Морозова Геннадія Вікторовича, треті особи: Державна реєстраційна служба України та ОСОБА_5 про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_3 з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозова Геннадія Вікторовича, Державної реєстраційної служби України та просить суд: визнати дії до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозова Геннадія Вікторовича щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на: 1) житловий будинок АДРЕСА_1; 2) на земельну ділянку площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3; 3) земельну ділянку, площею 0,1 га, що розташована за адресою АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2, за ОСОБА_5 протиправними; скасувати рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозова Геннадія Вікторовича про державну реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на вищевказані об'єкти; зобов'язати Державну реєстраційну службу України поновити запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вищевказані об'єкти.

Ухвалою суду від 03.09.2014 року позовну заяву в частині позовних вимог до Державної реєстраційної служби України залишено без розгляду.

Постановою Окружного адміністративного міста Києва від 07.10.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 року, у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В. були прийняті рішення від 18.04.2014 року і вчинені дії з реєстрації права власності ОСОБА_5 на: 1) житловий будинок АДРЕСА_1; 2) на земельну ділянку площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3; 3) земельну ділянку, площею 0,1 га, що розташована за адресою : АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_2.

Вказані рішення та дії відповідача оскаржені у цій справі.

Також встановлено, що ОСОБА_3 на виконання договору позики, укладеного з ОСОБА_5, отримав від ОСОБА_5 позику у розмірі 6138000,00 грн. (на час позики - еквівалент 500000,00 Євро).

В забезпечення виконання вказаного договору ОСОБА_3 (іпотекодавець) уклав договір іпотеки зі ОСОБА_5 (іпотекодердатель), предметом якої було визначено спірне у цій справі майно.

Відповідно до п. 4.1. Договору позики зазначену у п. 2.1. суму грошей Позичальник зобов'язується повернути Позикодавцю готівкою в строк до 17.07.2013 року. У відповідності до п.6.4. Договору позики при простроченні повернення позики (її частини) протягом 10 (десяти) календарних з дати, встановленої як термін повернення позики (частини позики), Позикодавець має право звернути стягнення на предмет іпотеки у передбаченому законом порядку.

Відповідно п. 6.4.1 Договору іпотеки Іпотекодержатель мас право звернути стягнення на майно, згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя в позасудовому порядку на підставі цього Договору шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Зобов'язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов.

У випадку набуття Іпотекодержателем права звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодавець підписанням цього Іпотечного договору підтверджує свою згоду на передачу у власність Іпотекодержателю Предмета іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки Предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, якого обирає Іпотекодержатель для здійснення такої оцінки. Витрати щодо здійснення такої оцінки Предмета іпотеки несе Іпотекодавець.

Згідно статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки ж виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Стаття 35 Закону України «Про іпотеку» визначає, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно ч. 1 статті 37 цього Закону підставою набуття права власності на предмет іпотеки є не лише договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а й відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Як встановлено, Договір іпотеки містить в п.6 передбачене законом «Про іпотеку» застереження, який встановлює, зокрема, звернення стягнення на предмет іпотеки (Майно), шляхом переходу права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що реалізація цієї умови іпотечного договору спричиняє набуття вказаним договором характеру правовстановлюючого по відношенню до майна, яке є предметом іпотеки. Застереження є самостійним елементом, який є рівним договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який в свою чергу є також правовстановлюючим документом.

Згідно з частиною 5 статті 37 ЗУ «Про іпотеку» до особи, яка на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включеного до іпотечного договору, набула право власності на предмет іпотеки (об'єкт нерухомого майна, об'єкт незавершеного будівництва та майнові права на них), розміщений на земельній ділянці, яка перебуває в оренді іпотекодавця, переходить право оренди на таку земельну ділянку, а зазначений договір про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включене до іпотечного договору, є документом, що посвідчує перехід права оренди земельної ділянки до нового власника предмета іпотеки і заміну особи орендаря у договорі оренди землі та підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку

Відповідно статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Пунктами 1, 2 Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013 року № 607/5, встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868.

Відповідно до п. 46 Постанови KM України від 17.10.2013 року № 868 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; заставну (якщо договором передбачено її видачу).

Згідно з частиною 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.

Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Тобто, якщо нотаріусом було вчинено нотаріальну дію відносно нерухомого майна або об'єкту незавершеного будівництва, то подальша реєстрація прав відносно такого майна здійснюється тим нотаріусом, яким було вчинено таку дію. Вчинена нотаріальна дія (посвідчення договору іпотеки з наявною у ньому спеціальною умовою, яка зумовлює відсутність підстав для окремого укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя), обумовлює можливість державної реєстрації прав (наприклад власності або користування) тільки тим нотаріусом, яким посвідчено договір іпотеки.

Згідно статті 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України "Про |державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172) для одержання виконавчого напису подаються: документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Як встановлено, що відповідач вчинив виконавчий напис від 16.08.2013 року.

Крім того, згідно п.46 Порядку наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем. Тому не приймаються до уваги доводи позивача щодо неможливості вчинення реєстраційних дій за наявності зареєстрованих обтяжень.

Проводячи реєстрацію права власності на заставне майно за ОСОБА_5 приватний нотаріус Морозов Г.В. вчинив дії щодо задоволення вимог іпотекодержателя на підставі договору іпотеки (у зв'язку із застереженням у договорі іпотеки, що відповідно до чинного законодавства прирівняне до договору задоволення вимог іпотекодержателя) та на підставі Заяви щодо вчинення нотаріальної дії.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 6.4.1 Договору Іпотеки ОСОБА_3 надав згоду на прийняття ОСОБА_5 одностороннього рішення про задоволення вимог у випадку порушення Іпотекодавцем умов договору позики у позасудовому порядку за рахунок майна, переданого в іпотеку.

У касаційній скарзі позивач зазначає, що нотаріус у даному випадку не мав повноважень на вчинення реєстрації права власності, оскільки відповідно до статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії. Оскільки у даному випадку мало місце не одночасна з вчиненням нотаріальної дії державна реєстрація права, тому нотаріус не мав такого повноваження.

Колегія суддів із вказаними доводами не погоджується, оскільки нотаріус провів державну реєстрацію прав одночасно із вчиненням виконавчого напису, який, відповідно до пункту 19 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат» є нотаріальною дією.

Таким чином, приймаючи рішення щодо реєстрації права власності на заставне майно за ОСОБА_5, нотаруіс діяв в межах чинного законодавства України.

Отже, суди дійшли правильного висновку про те, позовні вимоги є необґрунтованими.

Касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України як підстави для зміни, скасування судового рішення, залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, постанову Окружного адміністративного міста Києва від 07.10.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: