Справа № 824/243/16-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 травня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/243/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю:

секретаря судового засідання Пелехатої А.В.

позивача - ОСОБА_1

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача - Бурлаки Д.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області

про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати незаконним його звільнення та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області № 98 о/с від 23.12.2015 р. про звільнення його з посади старшого інспектора управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, зі служби в поліції; поновити його на посаді старшого інспектора управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області з 23.12.2015 р. з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також позивачем разом із позовними вимогами заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Відповідачем подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

В обґрунтування посилався на те, що позовна заява ОСОБА_1 подана до суду з пропущеним строком звернення, так як позивач був звільнений 23.12.2016 р., а до суду звернувся з позовом тільки 09.04.2016.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав подане клопотання та просив суд залишити позовну заяву позивача без розгляду.

Позивач проти вказаного клопотання заперечував, в обґрунтування вказував, що строк звернення до суду ним пропущений з поважних причин, оскільки витяг з наказу про його звільнення та трудову книжку отримав лише 09.03.2016 р., а до суду звернувся 09.04.2016 р., тобто в місячний строк, встановлений законом.

Оскільки, вказані клопотання пов'язані між собою, суд, з урахуванням позиції сторін, розглянув вказані клопотання одночасно.

Розглянувши подані клопотання, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч. 3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З матеріалів справи слідує, що 23.12.2015 р. ОСОБА_1 наказом Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області № 98 о/с звільнено з посади старшого інспектора управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області зі служби в поліції з 23.12.2016 р. за п. 5 ч. 1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність) (а.с. 9).

Вказаний наказ позивач отримав нарочно, про що свідчить підпис 09.03.2016 р. Вказана обставина представником відповідача не заперечувалася в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме листків непрацездатності виданих Сторожинецькою ЦРЛ серія АГГ № 945094 від 09.01.2016 р., серія АГГ №945236 від 13.01.2016 р., серія АГГ № 945375 від 28.01.2016 р., ОСОБА_1 в період часу з 26.12.2015 р. по 28.01.2016 р. хворів (а.с. 48, 49).

З дослідженої в судовому засіданні розписки вбачається, що трудову книжку ОСОБА_1 одержав 23.12.2015 р. (а.с. 23).

Однак, як свідчив позивач в судовому засіданні, будучи допитаний за його згодою як свідок, трудову книжку він фактично одержав 09.03.2016 р., проте на пропозицію працівника поліції зазначив дату отримання трудової книжки 23.12.2015 р.

Будучи допитаним як свідок заступник начальника ВБДР ЧПД ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_5 показав, що в першій декаді березня 2016 р., в день видачі оскаржуваного наказу, він в службовому кабінеті вручив позивачу трудову книжку. Стосовно написання позивачем розписки про отримання трудової книжки від 23.12.2015 р., свідок стверджував, що вказану розписку останній написав в березні 2016 р. після отримання трудової книжки та на його пропозицію, позивачем було зазначено дату 23.12.2015 р., що не відповідає дійсності.

Із показів свідка старшого інспектора з особливих доручень УКЗ ГУНП в Чернівецькій області, майора міліції Гладишева Олександра Сергійовича вбачається, що оскаржуваний наказ № 98 о/с від 23.12.2015 р. вручено позивачу 09.03.2016 р. Вказана обставина не заперечувалося сторонами в судовому засіданні.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У розумінні вказаного положення суд зобов'язаний застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, який діє на основі Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У преамбулі цієї Конвенції верховенство права визнано як принцип, що об'єднує країни - учасниці Ради Європи. У своїх рішеннях Суд неодноразово звертається до зазначеного у преамбулі Конвенції принципу і, вважаючи його одним із основоположних принципів функціонування країн-учасниць, надає йому тлумачення при вирішенні справ.

Європейський Суд з прав людини розкриває зміст принципу верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу. Однією з таких вимог є вимога про якість закону. Під законом тут мається на увазі положення нормативно-правового акта. По-перше, закон повинен бути доступним особі, тобто містити зрозумілі й чіткі формулювання, які б давали можливість особі самостійно або з відповідною консультацією регулювати свою поведінку. По-друге, він має бути передбачуваним, тобто таким, щоб особа могла передбачити наслідки його застосування. По-третє, закон повинен відповідати всім іншим вимогам верховенства права, зокрема він з достатньою чіткістю має встановлювати межі дискреційних повноважень, наданих суб'єктам владних повноважень, та спосіб їх здійснення. Це необхідно, щоб особа була захищеною від свавілля суб'єктів владних повноважень (п. 27 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Круслен проти Франції" від 24 квітня 1990 р.).

Звідси й ще одна вимога принципу верховенства права - захист від свавілля - це означає, що втручання суб'єктів владних повноважень у права людини має підлягати ефективному контролю. Щонайменше це має бути судовий контроль, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури. Держава також повинна забезпечувати наявність достатніх та ефективних гарантій проти зловживань (п. 55 рішення у справі "Класс та інші проти Німеччини" від 6 вересня 1978 р.).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя.

Враховуючи, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

У демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 Конвенції не відповідало б меті та призначенні цього положення. Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (ст. 42, п. 36 рішення у справі "Беллет проти Франції") від 04.12.1995 р., рішення у справі Церква с. Сосулівка проти України від 28.02.2008 р.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, основною складовою права на справедливе судочинство є право доступу до такого судочинства, в розумінні забезпечення особі можливості звернення до суду для вирішення спору.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановлюється ухвала.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 155 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Строки впливають на права та обов'язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов'язків. Строки - засіб впорядкування суспільних відносин, без якого неможливо уявити діяльність публічної адміністрації, нормативного акта, якою б юридичною силою він не був наділений. Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Судом встановлено, що позивач в період з 26.12.2015р. по 28.01.2016 р. проходив лікування в Сторожинецькій центральній районній лікарні.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно до ч.1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом встановлено, що оскаржуваний наказ про звільнення та трудову книжку позивачу вручено відповідачем тільки 09.03.2016 р.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за № 110, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Як вбачається із матеріалів справи, із оскаржуваним наказом ОСОБА_1 ознайомився тільки 09.03.2016 р. В той же день позивач отримав копію трудової книжки, що підтверджується показами свідка ОСОБА_5

Відтак, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та встановлених обставин по справі, суд вважає, що причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду з адміністративним позовом про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є поважними, а тому клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 100, 160 та 165 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

1. Клопотання позивача задовольнити.

2. Визнати причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в адміністративній справі № 824/243/16-а, - поважними.

3. В задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу без розгляду - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної чи касаційної скарги на постанову чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Суддя В.К. Левицький

Ухвала в повному обсязі складена 30.05.2016 р.