Справа № 826/14360/15
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді: Літвіної Н.М., суддів: Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Прем'єр-міністра України ОСОБА_4, Міністерства охорони здоров'я України, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до з позовом до відповідача Премєр-міністра України ОСОБА_4, про:

- визнання бездіяльності відповідача по відношенню до позивача такою, що порушує його права та інтереси, що охороняються законом;

- стягнення з відповідача матеріальних збитків в сумі 100000 грн.,

- стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 100000 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - ОСОБА_2, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач (інвалід війни 2 групи) письмово звертався до відповідача із проханням здійснити перерахунок пенсії та встановити для інвалідів війни періодичні виплати на придбання ліків у розмірі, еквівалентному 100 доларам США на кожний місяць.

Звернення мотивоване тим, що у Державному бюджеті на 2015 році передбачено фінансування придбання ліків, а позивач має встановлені ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» пільги на безкоштовне забезпечення ліками інвалідів війни.

Секретаріат Кабінету Міністрів України повідомив позивачу про скерування його звернення (від 28 жовтня 2014 року) Пенсійному Фонду України відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» для розгляду і надання відповіді (а.с. 8).

За результатами розгляду звернення, Головним Управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві надано відповідь заявнику листом №25385/10/Т-2121від 28 листопада 2014 року, в якому роз'яснено порядок нарахування пенсійних виплат позивачу по інвалідності.

Листом №1703/12/Т-84 від 30 січня 2015 року Головним Управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві розглянуто звернення позивача та серед іншого повідомлено, що в разі призначення йому пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби , та деяких інших осіб» можливий розмір такої пенсій становитиме 3 206,46 грн.

За результатами отриманої інформації, позивач звернувся на адресу відповідача із листом від 18 лютого 2015 року, у відповідь на який Секретаріатом Кабінету Міністрів України повідомлено про надіслання даного звернення Міністерству соціальної політики України для розгляду відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян».

Міністерством соціальної політики, в свою чергу, листом №507/0/039/15-зв від 27 лютого 2015 року звернення позивача надіслано для розгляду Міністерству охорони здоров»я України, попри це відмічено, що питання збільшення розміру державних соціальних стандартів та гарантій буде розглядатися в міру стабілізації економіки.

Міністерством охорони здоров'я України звернення позивача надіслано для розгляду за підвідомчістю ОСОБА_5 охорони здоров'я виконавчого органу КМР (КМДА), в якому зазначено про необхідність забезпечення позивача необхідними лікарськими засобами згідно із законодавством.

ОСОБА_5 охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) №061-3738/0204 від 28 квітня 2015 року позивачу надано вмотивовану відповідь, в якій зазначалося, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1303 від 17 серпня 1998 року «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань» за медичними показаннями позивач має право на пільгові рецепти на лікарські препарати в межах наявного фінансування.

Також в листі ОСОБА_5 охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) зазначалось, що позивач у 2015 року двічі перебував на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній офтальмологічній лікарні «Центр мікрохірургії ока», де позивачу було призначено необхідні медичні препарати, однак з питань виписки рецептів на лікарські засоби на пільгових умовах до закладу охорони здоров'я він не звертався.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на вказані вище звернення незаконною та такою, що порушує права та законні інтереси позивача за захистом порушених прав та інтересів він звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Відповідно до ст. 20 зазначеного Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

З досліджених судовою колегією матеріалів справи вбачається, що при розгляді звернень позивача відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені чинним законодавством надавши на його звернення вмотивовані відповіді. У зв'язку з чим правові підстави для визнання бездіяльності відповідача відсутні.

Стосовно позовних вимог про відшкодування шкоди варто також зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 22 Цивільного кодексу Украйни особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1).

Згідно з ч. 2 цієї статті збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право (ч. 3).

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо) (ч. 4).

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З досліджених судовою колегією матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не підлягають задоволенню з підстав недоведеності її спричинення діями відповідача, відсутності належних доказів, що підтверджують сам факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, діями або бездіяльністю кого вони заподіяні та у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що важливі для вирішення спору.

З огляду на зазначені вище обставини колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновків про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову - Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2016 року без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Хрімлі О.Г.

Коротких А. Ю.