Справа № 809/4238/15
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 р. Справа № 876/55/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Попка Я.С.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк» «Київська Русь» ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк» «Київська Русь» ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання до вчинення дій,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк "Київська Русь» ОСОБА_2, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк «Київська Русь» відповідно до статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», проте відповідач безпідставно не включив його до переліку вкладників, які мають право на таке відшкодування.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.11.2015 року позов задоволений.

Відповідач уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк "Київська Русь» ОСОБА_2 оскаржив постанову суду першої інстанції. Вважає, що вона винесена без належного зясування обставин справи з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить її скасувати і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскільки позивач не є вкладником банку, відсутні правові підстави для включення його до списку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом. Крім того, зазначає, що зазначений правочин є нікчемним, оскільки порушує публічний порядок та має ознаки фіктивного.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти апеляційної скарги з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Відповідач та третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "Банк" "Київська Русь" та ОСОБА_3 укладено заяву-договір №581190-GR/2015 від 19.03.2015 про приєднання до Договірних умов та правил відкриття та обслуговування Публічним акціонерним товариством "Банк" "Київська Русь" поточних рахунків фізичних осіб, операції за якими здійснюються з використанням електронних платежів засобів платіжних карток. Пунктом 1 вказаного договору є відкриття та обслуговування банком поточного рахунка клієнта з можливістю використання електронних платіжних засобів платіжних карток №0001. Згідно виписки ПАТ "Банк" "Київська Русь" станом на 19.03.2015 на особовому рахунку № 001 ОСОБА_3 знаходяться кошти в розмірі 186 050 гривень.

Постановою Правління Національного банку України за № 190 від 19.03.2015 ПАТ «Банк «Київська Русь» " віднесено до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонду) прийнято рішення від 19.03.2015 № 61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк» «Київська Русь», згідно з яким з 20.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Київська Русь» - ОСОБА_2

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що позивач є вкладником банку, а тому має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.26 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частиною 4 ст.26 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких Фонд не відшкодовує кошти.

Відповідно до ст.27 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Згідно з пунктами 3-4 Розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012р. № 14, Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

З аналізу викладених положень нормативно правових актів вбачається, що відшкодування коштів триває з моменту прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку та завершується в день внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Частиною 3 ст.38 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» закріплено вичерпний перелік підстав за наявності яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними.

Отже, законодавцем встановлено, як обов'язок уповноваженої особи у визначені строки скласти перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, так і обов'язок протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

При цьому право уповноваженої особи перевіряти правочини на предмет виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто, саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Водночас, для правильного вирішення спору такої категорії справ необхідно перевірити підстави, з яких визнано договори нікчемними, у розрізі статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до п.6 ч.3 ст.38 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Крім того, для застосування наслідків, передбачених ст. 228 Цивільного кодексу України, необхідною умовою є наявність умислу на вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою неправомірного одержання коштів.

В п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Однак відповідач таких доказів не надав, а, отже, не довів, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

При цьому, апеляційний суд зауважує наступне, що п.1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління НБУ від 12.11.2003р. №492, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція №492), поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до п.5.1 Інструкції №492 за поточними рахунками, що відкриваються банками суб'єктам господарювання в національній валюті, здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно з п.7.8 Інструкції №492 за поточними рахунками в національній валюті фізичних осіб-резидентів здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України, які не пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності.

Відповідно до п.1.37 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001р. №2346-III розрахунково-касове обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами.

Аналіз вищенаведених норм та обставин у справі дає підстави дійти висновку, що відкриття поточного рахунку на ім'я позивача та перерахування Банком коштів з поточного рахунку юридичної особи на поточний рахунок фізичної особи з призначенням платежу яким є послугою, що надається Банком, яка не підпадає під перелік, визначений частині 4 ст.26 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , кошти за якою не відшкодовуються Фондом.

Разом з тим апеляційний суд вважає безпідставними покликання апелянта у своїй апеляційний скарзі на те, що зазначений договір порушує публічний порядок спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави та є нікчемним апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст.215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до п.2 та п.7 ч.3 ст.38 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Частиною 1 ст.2 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».

Згідно з ч.1 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку.

Водночас відповідачем не доведено, а з матеріалів справи не встановлено, що внаслідок укладання даного договору банк взяв на себе зобов'язання, внаслідок яких він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, як це передбачено п.2 ч.3 ст.38 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» .

Крім того, відповідачем не доведено, що заява-договір №581190-GR/2015 від 19.03.2015 містить певні індивідуальні умови, погоджені між банком та конкретним клієнтом які є відмінними від умов, застосованих до інших клієнтів банку.

Разом з тим апеляційний суд зазначає, що умовами зазначеного договору не передбачено будь-якої заборони щодо внесення коштів на рахунок позивача третіми особами. Факт знаходження на рахунку позивача грошових коштів відповідачем не заперечується.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦКУ якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з положеннями ст.288 ЦКУ нікчемним є правочин, який порушує публічний порядок. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачами не наведено, а судом не встановлені підстави для визнання нікчемним правочину укладеного між позивачем ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Київська русь»; не надано доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Крім того, в силу положень частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом, а відповідного судового рішення про визнання недійсним договору №581190-GR/2015 від 19.03.2015 року, матеріали справи не містять, а про існування таких судових рішень ні суду, ні сторонам не відомо.

Таким чином, відсутні правові підстави для відмови у включенні ОСОБА_3 до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому така бездіяльність уповноваженої особи суперечить приписам закону та є протиправною.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що уповноважена особа не надала доказів того, що договір банківського вкладу (депозиту), а саме заява-договір №581190-GR/2015 є нікчемним в силу п.п. 2, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та частини другої статті 228 ЦК України.

З врахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» ОСОБА_2Ю стосовно невключення ОСОБА_3 до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами в ПАТ «Банк «Київська Русь» та зобов'язання уповноваженої особи Фонду подати додаткову інформацію щодо ОСОБА_3, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк «Київська Русь».

Суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк» «Київська Русь» ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2015 року у справі № 809/4238/15 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

ОСОБА_4

Ухвала складена в повному обсязі 30.05.2016 року.