Справа № 642/2061/16-а
Суддя: Гримайло А. М.
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 642/2061/16-а
Провадження №2-а/642/62/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2016 року м. Харків

Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Гримайло А.М., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, третя особа: Державна прикордонна служба України про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м.Харкова з позовною заявою, в якій просить суд:

- Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо відмови в оформленні та поданні до Міністерства оборони України відповідних документів, висновку для виплати позивачу, ОСОБА_2 , одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності та відмови у виплаті одноразової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону № 2011-ХІІ.
- Визнати протиправними дії Міністерства оборони України, щодо відмови в призначенні до виплати позивачу, ОСОБА_2 , одноразової грошової допомоги як інваліду ПІ групи відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.
- Зобов`язати Міністерство оборони України, призначити позивачу, ОСОБА_2 , одноразову грошову допомогу як інваліду III групи у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, передбаченої статтею 16 Закону № 2011-XII, та перерахувати на рахунок Харківського обласного військового воєнкомату суму одноразової грошової допомоги для виплати позивачу - ОСОБА_2 .
- Зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат виплатити позивачу - ОСОБА_2 , суму одноразової грошової допомоги як інваліду III групи у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, передбаченої статтею 16 Закону №2011-XII.
В обґрунтування позову зазначено, що згідно довідки МСЕК серія 10 ААБ № 204610 від 09.07 2034 року позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності, травма, контузія і захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.ОСОБА_1 звертався із відповідними заявами до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Прикордонної служби України, Міністерства оборони України, проте листами на ім`я позивача було повідомлено про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням інвалідності після звільнення з військової служби внаслідок виконання обов`язків військової служби. Такі дії відповідачів по справі, на думку позивача, є протиправними та порушують його права та обов`язки. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Представник Харківського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України, у наданих до суду письмових запереченнях проти заявленого позову зазначив, що відповідно до норм діючого законодавства виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби, а оскільки позивач проходив строкову військову службу в Республіці Афганістан у військовій частині НОМЕР_1 , яка відносилась до Прикордонних військ, підпорядкованих КДБ СРСР. Міністерство оборони України не має обов`язку виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки Міністерство оборони України не є правонаступником Прикордонних військ КДБ СРСР, строкову військову службу в яких проходив позивач. Таким чином позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник Міністерства оборони України, ухвалу суду про відкриття скороченого провадження отримав, в зазначений строк заперечень на позов суду не надано.

Представник Адміністрації Державної прикордонної служби України у наданих до суду письмових запереченнях зазначив, що оскільки позивачем виконувалося інтернаціональне зобов`язання пов`язане із виконання обов`язків військової служби, то обов`язок щодо прийняття рішення стосовно виплати одноразової грошової допомоги покладений саме на Міністерство оборони України, а отже позовні вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України ґрунтується на законі та є обґрунтованими.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази у їх сукупності вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 , в період з 09 листопада 1984 р. по 26 листопада 1986 р проходив строкову військову службу в Збройних силах у військовій частині НОМЕР_1 , що входила до складу прикордонних військ КДБ СРСР, та був звільнений з цієї частини в запас.
Під час проходження строкової військової служби в Республіці Афганістан, позивач брав участь в бойових діях в складі діючої армії в період виконання інтернаціонального обов`язку ДА в/ч 2072 з 20.10.1986р. по 23.10.1986р. ДРА. - воєнний білет НУ № 9245969.
Згідно довідки МСЕК серія 10 ААБ № 204610 від 09.07 2034 року позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності, травма, контузія і захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
06.11.2015 року ОСОБА_1 , звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з письмовою заявою щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІІ групи інвалідності, травми, контузії, пов`язаної з проходженням військової служби в країнах, де велися бойові дії.
ІНФОРМАЦІЯ_2 надана відповідь від 11.11.2015 року, в якій зазначається про те, що позивачу запропоновано звернутися до Державної прикордонної служби для вирішення цього питання, так як військова частина, де він служив відносилась саме до Прикордонних військ, а отже і витрати повинні здійснюватись прикордонною службою.
Державна прикордонна служба України у своїй відповіді від 19.11.2015 року за № 11/Є-6195 зазначила, що так як призов ОСОБА_1 на строкову військову службу та звільнення з цієї служби здійснювалися на підставі наказів Міністерства оборони колишнього СРСР і згідно із законодавством він перебуває на військовому обліку у військовому комісаріаті Міністерства оборони України, і те, що причинний зв`язок поранення, отриманого їм під час виконання обов`язків військової служби в період перебування в Афганістані, встановлено Центральною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України, Адміністрація Державної прикордонної служби України вважає, що призначити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги має Міністерство оборони України.
Крім того, в адміністрації Держприкордонслужби України відсутні нормативні приписи, які зобов`язують або надають повноваження державному центральному органу виконавчої влади виплачувати одноразову грошову допомогу колишнім військовослужбовцям строкової військової служби Прикордонних військ КДБ СРСР, дислокованих за межами території України.
ОСОБА_1 , звернувся з письмовою заявою до Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, в результаті чого Державна служба України супровідним листом направила його звернення за належністю до Міністерства оборони України та прохала одночасно прискорити виплату всіх належних позивачу сум у зв`язку із встановленням інвалідності, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, та прохала повідомити заявника про результат розгляд даного звернення.
30.11.2015 року за № 248/3/6/3673 надійшла відповідь від Міністерства оборони України з приводу розгляду за дорученням заяви ОСОБА_1 , щодо виплати йому грошової допомоги, де зазначено про те, що питання виплати одноразової грошової допомоги в разі настання інвалідності не відноситься до компетенції Міністерства оборони України з тієї підстави, що позивач проходив строкову військову службу та звільнений з неї у 1986 році саме з Прикордонних військ.
Судом встановлено, що призов ОСОБА_2 , на строкову військову службу та звільнення з цієї служби здійснювалися на підставі наказів Міністерства оборони колишнього СРСР і згідно з законодавством ОСОБА_1 , перебуває на військовому обліку у військовому комісаріаті Міністерства оборони України і причинний зв`язок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби в період перебування в Афганістані було встановлено Центральною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України.
Відповідно до приписів ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі змістом статей 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

З матеріалів справи та наданих сторонами письмових пояснень судом встановлено, що суб`єктами владних повноважень не встановлено обставин не відповідності поданих позивачем заяв, проте у листах-відповідях зазначено про відсутність правових підстав для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності через відсутність правового врегулювання правонаступництва прикордонних військ СРСР.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Зазначеним порядком визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Пунктом 11 Порядку передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Суд зазначає, що пунктом 13 Порядку передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Відповідно до приписів пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Від так слід дійти висновку, що законодавцем визначено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України, зазначена правова позиція суду узгоджується з висновками Вищого адміністративного суду України викладеними в ухвалі від 01.12.2015 року № К/800/40725/15.

Стосовно посилань відповідачів на відсутність обов`язку виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з підстав відсутності правового врегулювання питань правонаступництва прикордонних військ СРСР, суд зазначає наступне.

Судом встановлено та не заперечується відповідачами, що позивач проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що входила до складу прикордонних військ КГБ СРСР та був звільнений з останньої в запас.

Прикордонні війська КДБ СРСР структурно входили до складу Комітету державної безпеки СРСР (КДБ СРСР, до 1978 року - КДБ при Раді Міністрів СРСР).

Прикордонні війська КДБ СРСР, відповідно до статті 4 «Закона Союза Советских Социалистических Республик «О всеобщей воинской обязаности» від 12.10.1967 року, вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 1 вересня 1939 року по 21 березня 1989.

З врахуванням вище зазначеного Державна прикордонна служба України до військової частини НОМЕР_1 Прикордонних військ КДБ СРСР жодного відношення ніколи не мала.

Від так, вимоги позивача щодо розгляду заяви щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги по інвалідності мають бути розглянуті саме Міністерством оборони України.

Крім того суд зазначає, що статтями 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.

Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди. Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.

Законом України "Про ратифікацію Протоколу до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992", від 07.06.2001 № 2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 року.

Відповідно до статті 1 даного Протоколу, на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в Збройні Сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.

Від так відповідно до вище зазначених норм, міждержавними Угодами не встановлено порядок отримання одноразової грошової допомоги, однак, зазначеними актами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї держави Співдружності, на якій він проживає.

Таким чином право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії закріплене у статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII та в Порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року.

Судом встановлено, що позивач отримав інвалідність внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, то позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом захисту прав позивача, є зобов`язання Харківського обласного військового комісаріату подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII та Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги".

Щодо позовних вимог стосовно визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України в частині відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу в зв`язку з встановленням інвалідності після звільнення з військової служби внаслідок виконання обов`язків військової служби, суд зазначає наступне.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

В зв`язку із встановленими обставинами справи суд зазначає, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до п. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб.

Суд зазначає, що відповідачами по справі розглянуто заяви позивача та надано на них відповіді, проте як встановлено судом не здійснено дій направлених на виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням інвалідності після звільнення з військової служби внаслідок виконання обов`язків військової служби, а отже порушення прав позивача спричинено саме бездіяльністю суб`єктів владних повноважень щодо неналежного способу захисту охоронюваних прав позивача.

Так, перевіривши оскаржувані в даній справі дії відповідачів з урахуванням наведеної вище норми, суд дійшов висновку, що відповідачами при їх вчиненні вірно застосовано норми чинного законодавства при повному та правильному встановленні всіх дійсних обставин справи, в зв`язку з чим у суду відсутні підстави для визнання таких дій протиправними.

Від так суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України в частині відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу.

Згідно з приписами ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен бути утворений в порядку, визначеному Конституцією та законами України, та зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен вчиняти дії не виходячи за межі прав та обов`язків, встановлених відповідним законом.

"У спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури вчинення дій і повинен обирати лише встановлені законом способи правомірної поведінки при реалізації своїх владних повноважень.

Суд зазначає, що відповідно до приписів ч.2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та зобов`язання Харківського обласного військового комісаріату подати розпорядникові бюджетних коштів, Міністерству оборони України, висновок щодо виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги передбаченої ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" та Зобов`язати Міністерство оборони України, здійснити нарахування та виплати ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу як інваліду III групи у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, передбаченої статтею 16 Закону № 2011-XII.

На підставі викладеного, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, висловленої зокрема у постанові від 18 листопада 2014 року по справі №21-446а14 та постанові від 21 квітня 2015 року по справі №21-135а15, яка, відповідно до частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов`язковою для всіх судів України, керуючись ст.ст.159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, третя особа: Державна прикордонна служба України про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".

Зобов`язати Міністерство оборони України, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги як інваліду III групи у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, передбаченої статтею 16 Закону № 2011-XII.
В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати на судовий збір компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги стороною, або іншою особою, яка брала участь у справі, у десятиденний строк з моменту отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А.М.Гримайло