Справа № 804/1090/16
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2016-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2016 р. Справа № 804/1090/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про скасування наказу, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_5 (далі ОСОБА_5, позивач) із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі Головне управління ДФС у Дніпропетровській області, відповідач,), у якому просить:
скасувати наказ відповідача від 01.02.2016 року №53-о «Про звільнення ОСОБА_5А.»,
поновити на посаді старшого слідчого першого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Лівобережної ОДПІ м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області або, у разі скорочення цієї посади за штатним розкладом, поновити на рівнозначній посаді в органах Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області;
стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.02.2016 року;
стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 7166 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що при попередженні про наступне вивільнення від 30.11.2015 року позивачу не запропоновано іншу посаду, не враховано його переважне право на залишення на роботі, зокрема, його кваліфікацію, що, на думку позивача, є порушенням вимог статей 40, 42 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України). Крім того, позивач вважає оскаржений наказ протиправним, оскільки наказом відповідача від 11.11.2015 року №683-о, виданого на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.08.2014 року, позивача було поновлено на посаді старшого слідчого в першому відділі кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, і звільнено саме з цієї посади, в той час коли з 12.09.2014 року Лівобережна ОДПІ м. Дніпропетровська входить до складу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області. Крім того, позивач подав відповідачу рапорт від 25.01.2016 року про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, який безпідставно проігноровано відповідачем. Також, у разі поновлення позивача на посаді, позивач вважає, що має право на отримання середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01.02.2016 року, який суд має стягнути з відповідача.
У судовому засіданні представник позивача просив суд позов задовольнити у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні доводам позовної заяви.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, надав письмові заперечення проти адміністративного позову, в обґрунтування якого зазначено, що оскаржене рішення відповідачем прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки позивачем не дотримано порядок для надання йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а саме: позивачем не надано довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено. Також, при прийнятті рішення відповідачем враховано, що позивач у порівнянні з іншими працівниками мав значно нижчу продуктивність праці і кваліфікацію, оскільки за період служби тричі притягався до дисциплінарної відповідальності; при попередженні про вивільнення позивачу не було запропоновано переведення на іншу посаду, оскільки були відсутні вакансії, які могли бути запропоновані позивачеві з урахуванням його продуктивності праці і кваліфікації.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши чинне законодавство, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.
Судом встановлено, що позивач з 14.03.2008 року працював у відділі податкової міліції Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська на різних посадах.
Правовідносини, що виникають з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України та іншими спеціальними законами, що регулюють правове становище окремих категорій службовців.
Згідно п.348.1 статті 348 Податкового кодексу України податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.
Особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (п. 353.1 статті 353 Податкового кодексу України).
Тому на позивача розповсюджуються вимоги Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.91 року №114.
Згідно із підпунктом «г» пункту 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.
Зазначена норма кореспондується із п.1 ч.1 статті 40 КЗпП України, згідно якої трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Скороченню чисельності працівників Державної фіскальної служби передувало прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 21.10.2015 року №840 «Про внесення змін у додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 року №85».
На виконання вимог зазначеної постанови Державною фіскальною службою України здійснювались заходи щодо оптимізації чисельності працівників територіальних органів ДФС, зокрема, прийнято наказ від 02.11.2015 року №834 «Про затвердження Плану заходів із скорочення штатної чисельності працівників Державної фіскальної служби», розпорядження від 30.11.2015 року №357-р «Про оптимізацію чисельності працівників територіальних органів ДФС».
30.11.2015 року позивач попереджений про наступне вивільнення згідно зі статтею 64 п. «г» (через скорочення) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у звязку із реорганізацією ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області.
Відповідно до наказу від 01.02.2016 року №53-о «Про звільнення ОСОБА_5А.» капітана податкової міліції ОСОБА_5 звільнено з податкової міліції за п.64 «г» (через скорочення штатів) з посади старшого слідчого першого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Лівобережної ОДПІ м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.
При скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (ч.1 статті 42 КЗпП України).
При звільнені позивача роботодавцем враховано, що ОСОБА_5 за період служби тричі притягався до дисциплінарної відповідальності (зауваження наказ Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області від 10.03.2011 року №24, зауваження - наказ Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області від 24.05.2012 року №31-г, догана - наказ Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області від 28.09.2012 року №60-г).
Крім того, позивачу не було запропоновано переведення на іншу посаду, оскільки були відсутні вакансії, які б позивачу можливо запропонувати з урахуванням його продуктивності і кваліфікації, зокрема, у період з 30.11.2015 року по 01.02.2016 року всі посади були укомплектовані, крім посади начальника слідчого відділу фінансових розслідувань.
Щодо тверджень позивача про поновлення його на роботі за рішенням суду на ту ж саму посаду, а саме в структурному підрозділі Міністерства доходів і зборів України, яке на час його поновлення вже було ліквідовано, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що наказом від 09.07.2014 року №403-О «Про звільнення ОСОБА_5А.» позивач звільнений в запас Збройних Сил за п.64 «ж» (за власним бажанням) з посади старшого слідчого першого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність деяких актів Кабінету Міністрів України» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби та реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби, зокрема, Головне управління Міндоходів у Дніпропетровській області реорганізоване у Головне управління ДФС у Дніпропетровській області, а також утворено Лівобережну обєднану державну податкову інспекцію м. Дніпропетровська Головного управління ДФС.
Такі дії відповідача відповідають вимогам частини ч.1 статті 235 КЗпП України та п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.91 року №114.
Судом також встановлено, що позивачем подано рапорт від 25.01.2016 року про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 29.01.2016 року, до якого додано копію свідоцтва про народження доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, копію свідоцтва про шлюб з матірю дитини та копію наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Дніпро» про прийом на роботу на посаду економіста матері дитини ОСОБА_7 з 22.01.2016 року.
Рапорт отримано представником відповідача 27.01.2016 року, проте на його підставі не було надано позивачу відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки позивачем не дотримано порядок надання таких відпусток.
Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України «Про відпустки» відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, та одним із прийомних батьків.
Порядок надання такої відпустки передбачений частиною 4 статті 20 вказаного Закону, зокрема, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на підставі довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено (із зазначенням дати).
Враховуючи, що позивач до свого рапорту про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не надав довідку з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено, тому дії відповідача щодо ненадання позивачу зазначеної відпустки є правомірними.
Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про правомірність дій та рішень відповідача, а тому не вбачає законних підстав для задоволення адміністративного позову.
Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд, -

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.
Повний текст постанови складено 16 травня 2016 року.
Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 16 травня 2016 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_1