Справа № 804/16189/15
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСтепаненко В.В.
при секретаріГелетій М. Т.
позивача представника відповідача-1 ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Відповідача 1 Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, Відповідача 2 Жовтоводського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державна казначейська служба України про скасування наказу та зобов'язання вчинити дії, -
ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду до Відповідача 1 Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, Відповідача 2 Жовтоводського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 06.11.2015 № 485 о/с в частині звільнення ОСОБА_3 з посади оперуповноваженого сектора кримінальної міліції у справах дітей Жовтоводського міського відділу ГУ МВС України в Дніпропетровській області через скорочення штатів;
- поновити ОСОБА_3 на посаді оперуповноваженого сектора кримінальної міліції у справах дітей Жовтоводського міського відділу ГУ МВС України в Дніпропетровській області;
- стягнути з ГУ МВС України в Дніпропетровській області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.11.2015 по день ухвалення судового рішення;
- стягнути з Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області та ГУ МВС України в Дніпропетровській області солідарно на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржений наказ про звільнення позивача є протиправним, винесеним з порушенням норм чинного законодавства, а саме статті 184 Кодексу Законів про працю України, без урахування особистого сімейного становища позивача та того, що він утримує двох дітей та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, без належного попередження про звільнення, передбаченого статтею 49-2 Кодексу Законів про працю України. За таких обставин, позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідач 1 заперечив проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов, які містяться в матеріалах справи. Відповідач 1 зазначив, що Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області повністю дотримана процедура звільнення позивача, та Відповідачі діяли правомірно, у відповідності до норм чинного законодавства, а тому заявлені позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню судом.
Відповідач 2 заперечив проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов, які містяться в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.
У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.
Представник відповідача 1 в судовому засіданні заперечив проти позову, просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.
Представник відповідача 2 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.
Третя особа у не прибула, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується факсограмою, яка міститься в матеріалах справи.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 17 липня 2006 року було прийнято на службу в органи внутрішніх справ України, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці за № 7 від 17.07.2006 р. Останнім місцем служби позивача була посада оперуповноваженого сектора кримінальної міліції у справах дітей Жовтоводського міського відділу ГУ МВС України в Дніпропетровській області.
Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області від 06.11.2015 № 485 о/с оперуповноваженого сектора кримінальної міліції у справах дітей Жовтоводського міського відділу ГУ МВС України в Дніпропетровській області капітана міліції ОСОБА_3 звільнено у запас Збройних сил (з поставленням на військовий облік) з органів внутрішніх справ України за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Вирішуючи заявлений спір по суті суд виходить із наступного.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.
Спірні відносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 (далі - Положення № 114).
Верховною Радою України 2 липня 2015 року було прийнято Закону України «Про Національну поліцію».
Вказаний Закон було опубліковано в газеті «Голос України» 06 серпня 2015 року №141-142, а згідно пункту 1 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, чинність він набирає через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування.
Враховуючи вищенаведене, а також пункт 5 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, яким передбачено втрату чинності Закону України «Про міліцію», з 07.11.2015 року міліція в Україні, як державний орган виконавчої влади припинила своє існування.
На виконання Закону України «Про Національну поліцію» Кабінетом Міністрів України було винесено постанову «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.09.2015 року № 730, якою було ліквідовано, зокрема, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області і Нікопольський міський відділ (з обслуговування міста Нікополь та Нікопольського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області без визначення правонаступників.
Статтею 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII передбачено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
06 серпня 2015 року Закон №580-VIII був опублікований в газеті «Голос України» та відповідно до Прикінцевих та перехідних положень, набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 07.11.2015 року, крім, зокрема, пунктів 8 - 11 Прикінцевих та перехідних положень, які набрали чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону, тобто з 07.08.2015 року.
Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.
Пунктами 9, 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.
Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Отже, Законом № 580-VIII передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме: прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
Відповідно до пункту 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема за пунктом з) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації.
Відповідно до частини 1 статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
Отже, як передбачено положеннями вищенаведених норм чинного законодавства, обов'язковою умовою, яка покладається на роботодавця, при наступному вивільненні працівника є його попередження не пізніше ніж за два місяці.
Матеріалами справи підтверджено, що обов'язкові умови, закріплені статтею 49-2 Кодексу законів про працю України, були виконані відповідачем. Так, вимогами пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.
Вказаний Закон було опубліковано в газеті «Голос України» 06 серпня 2015 року № 141-142, тобто, за три місяці до дня звільнення позивача, що відповідає вимогам статті 49-2 Кодексу законів про працю України, отже, посилання позивача на неналежне попередження її про наступне вивільнення є безпідставними.
Суд зазначає, що вказаним Законом не передбачено обов'язку вжиття роботодавцем заходів щодо працевлаштування працівників в новоутвореній установі.
Судом встановлено, що позивач на ім'я начальника ГУМВС України в Дніпропетровській області генерал - майора міліції Репешка І. В. 04.11.2015 подав рапорт щодо звільнення її з органів внутрішніх з справ, у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) до Національної поліції України з 06.11.2015 року.
06.11.2015 ОСОБА_3 подав рапорт, яким просив відкликати попередній рапорт від 04.11.2015 року. Також, в останньому рапорті позивач повідомив, що утримує неповнолітню дитину 2015 року народження та не заперечує проти переведення його до Національної поліції.
Відповідно до п. 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень «Про Національну поліцію» працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.
Отже, кінцевим строком для вирішення питання щодо переведення співробітників міліції до лав Національної поліції було 06.11.2015 року.
У відповідності до статті 48 Закону України «Про Національну поліцію» призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.
Представник відповідача-11 під час розгляду справи зазначив, що на момент звільнення позивача, у зв'язку із скороченням штату, позивачем не було надано документи на підтвердження його переведення до Національної поліції Уркаїни.
Суд вважає за необхідне зазначити, до матеріалів справи позивачем також не надано документи на підтвердження прийняття позивача до лав Національної поліції на момент її звільнення з органів внутрішніх справ, а саме: станом на 06.11.2015 року.
Відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень «Про Національну поліцію» працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.
Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затверджене постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 № 114, у відповідності по пп. "г" п. 64 якого, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.
Окрім того, суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.09.2015 № 730 Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області і Жовтоводський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області ліквідовано.
З аналізу положень статей 104 та 111 Цивільного кодексу України, ліквідація - форма припинення юридичної особи. Ліквідація юридичних осіб здійснюється без переходу прав i обов'язків підприємства, що ліквідується, до інших осіб, тобто без правонаступництва. При ліквідації підприємства його права й обов'язки припиняються.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що Головне Управління МВС України в Дніпропетровській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України при прийнятті наказу від 06.11.2015 року № 485 о/с в частині звільнення ОСОБА_3 з посади оперуповноваженого сектора кримінальної міліції у справах дітей Жовтоводського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області через скорочення штатів, у зв'язку із чим відсутні підстави для його скасування.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про поновлення ОСОБА_3 на посаді оперуповноваженого сектора кримінальної міліції у справах дітей Жовтоводського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області з 06.11.2015, стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ УкраїниУкраїни в Дніпропетровській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 07.11.2015 по день ухвалення судового рішення та стягнення з Жовтоводського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області солідарно на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. також є безпідставними.
Із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Відповідача 1 Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, Відповідача 2 Жовтоводського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державна казначейська служба України про скасування наказу та зобов'язання вчинити дії - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 29 лютого 2016 року

Суддя В.В. Степаненко