Справа № 2а-0870/658/11
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" травня 2016 р. м. Київ К/800/7926/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Борисенко І.В.,

Кошіля В.В.,

за участю секретаря - Калініна О.С.

та представників сторін:

від позивача - Лисенко О.В.,

від відповідача - Баталова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжалюмінторг»

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22.11.2012

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015

у справі № 2а-0870/658/11

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжалюмінторг»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22.11.2012, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015, відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами скаржника не погодився, просив скаргу залишити без задоволення, оскаржувані рішення - без змін.

Крім того, відповідачем було заявлене клопотання про заміну Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів на її правонаступника - Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС.

Згідно зі ст. 55 КАС України, заявлене клопотання підлягає задоволенню.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом було проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Запоріжалюмінторг» з питання правомірного декларування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за березень 2010 pоку, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось у лютому 2010 року, за результатами якої складено акт від 14.06.2010 № 208/08-08/32573524, яким встановлено порушення позивачем вимог:

- пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1., 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», чим завищено заявлену у березні 2010 року суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку на загальну суму 1 128 002,00 грн.;

- пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1, пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», чим занижено суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за загальну суму 3 388 149,00 грн., у тому числі за березень 2010 року на суму 3 388 149,00 грн.

На підставі висновків акта перевірки, відповідачем 23.06.2010 були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №/0, яким позивачу зменшено бюджетне відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у сумі 1 128 002,00 грн.;

- № /0, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 4 404 593,70 грн., у тому числі 3 388 149,00 грн. - основний платіж, 1 016 444,70 грн. - штрафна (фінансова) санкція.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями №/0 та №/0 прийнятими 23.06.2010 відносно ТОВ «Запоріжалюмінторг», позивачем здійснювалось їх адміністративне оскарження. У задоволенні всіх скарг позивачу було відмовлено. Відповідачем за результатами прийнятих рішень за скаргами виносились податкові повідомлення-рішення: №/1, №/1 від 18.08.2010, №/2, №/2 від 01.11.2010, аналогічні податковим повідомленням-рішенням №/0 та №/0 від 23.06.2010.

В судовому порядку було встановлено, що між ТОВ «Запоріжалюмінторг» та ВАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» укладений договір №858Д від 26.06.2006 на поставку продукції, відповідно до якого ВАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» зобов'язалось виготовити і поставити на користь позивача катанку алюмінієву у кількості та за ціною, врегульованими у додаткових угодах.

За умовами Договору поставки №858Д(2006) укладеного 26.06.2006 ТОВ «Запоріжалюмінторг» («Покупець») з ВАТ «ЗАлК» («Постачальник»): базисом поставки EXW є склад ВАТ «ЗАлК» (довжина автомобілів, якими «Покупець» здійснює вивезення продукції, не повинна перевищувати 12 метрів); навантаження продукції здійснює «Постачальник» без отримання додаткової плати з «Покупця»; відвантаження продукції здійснюється на підставі письмової заявки «Покупця», в якій він зазначає обсяг і номенклатуру продукції, що заявляється (пункти 5.1, 5.2 Договору).

Згідно особливих умов вказаного Договору поставки №858Д(2006) від 26.06.2006: продукція вважається зданою і прийнятою: кількісно - за вагою і кількістю місць, указаною у товарно-транспортній накладній при отриманні продукції «Покупцем» своїм автотранспортом, за якістю - у відповідності з сертифікатом про якість, виданим «Постачальником» (пункт 8.1 Договору).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що згідно наданих позивачем товарно-транспортних накладних автотранспорт надавався контрагентами позивача, яким реалізовувався товар; відомості про оприбуткування ТОВ «Запоріжалюмінторг» товару у товарно-транспортних накладних - відсутні; довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей позивач не представив, у зв'язку з чим суди дійшли висновку, що господарські операції за вказаним договором поставки товару від ВАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» до ТОВ «Запоріжалюмінторг» не здійснювались, а тому податкові накладні, виписані ВАТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» не можуть бути використані ТОВ «Запоріжалюмінторг» для формування податкового кредиту.

Однак, колегія суддів касаційної інстанції вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними та такими, що зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин у справі. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із абзацом третім підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6 цього пункту.

Відповідно до пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права на податковий кредит є дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. А тому, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарських операцій; встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарських операцій та встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

В даному випадку, судами попередніх інстанцій не досліджено обставин, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій між позивачем та його контрагентом, а саме: можливостей контрагента позивача щодо виконання укладеного з позивачем договору, зокрема, наявності технічних та технологічних можливостей; питання щодо фактичної оплати позивачем податку на додану вартість в ціні отриманого товару (послуг), не досліджено руху активів у процесі здійснення господарських операцій, з відповідним документальним підтвердженням.

Як зазначалось вище, висновок судів про безтоварність господарських операцій позивача з його контрагентом зроблено на підставі недоліків товарно-транспортних накладних, наданих позивачем, а також у зв'язку з відсутністю довіреностей на отримання товару.

Проте, слід зазначити, що наявність чи відсутність товарно-транспортних накладних є лише дотриманням чи порушенням правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов'язані з дотриманням вимог податкового законодавства та не свідчать про безтоварність операцій за наявності інших підтверджуючих документів.

Крім того, згідно з п. 13 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.06.1996 за № 293/1318 (чинної на момент виникнення спірних відносин) довіреність, незалежно від строку її дії, залишається у постачальника при першому відпуску цінностей.

Наведені обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

З огляду на неповноту встановлення судами усіх обставин справи, що входять до предмету доказування, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України.

При новому розгляді, слід взяти до уваги вищезазначене та прийняти законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального, процесуального права, надати належну правову оцінку обставинам справи, з урахуванням чого встановити правомірність прийняття податковим органом спірних податкових повідомлень-рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Здійснити заміну Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів на її правонаступника - Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжалюмінторг» задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22.11.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: (підпис)О.А. Моторний
Судді(підпис)І.В. Борисенко
(підпис)В.В. Кошіль