Справа № 817/551/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2016 р. 817/551/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області
про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1Г.) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Рівненській області) про

визнання протиправними дій щодо ненадання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою на відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства;

зобов'язання в порядку та спосіб, передбачений ст.118 Земельного кодексу України вчинити дії, щодо розгляду питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, що знаходиться за межами населеного пункту на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві. В обґрунтування позову зазначив, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду по справі №817/3375/15 від 05.02.2016 року визнано протиправними дії ГУ Держгеокадастру у Рівненській області щодо відмови у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки та зобов'язано повторно розглянути в установленому статтею 118 Земельного кодексу України його клопотання про надання такого дозволу та прийняти рішення за результатами розгляду. Однак пояснив, що вказане рішення відповідачем не виконано. Оскільки за результатами повторного розгляду йому запропоновано прийняти участь в земельних торгах та придбати бажану земельну ділянку в користування на умовах оренди за результатами аукціону. Вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать ст.118 Земельного кодексу України. За таких обставин, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо позовних вимог заперечив, подав письмові заперечення на позов (а.с.19-21). В обґрунтування своїх заперечень пояснив суду, що за результатами повторного розгляду клопотання позивача ГУ Держгеокадастру у Рівненській області прийнято рішення, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. При цьому, вказав, що ОСОБА_1 було запропоновано прийняти участь в земельних торгах та придбати бажану земельну ділянку в користування на умовах оренди за результатами аукціону у зв'язку з тим, що земельна ділянка, яку він вказав у своєму клопотанні включена до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або права на них, які виставлені на земельні торги, а тому не може відчужуватись, передаватись в заставу, надаватись в користування до завершення торгів. За таких обставин, просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.10.2015 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру в Рівненській області з клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Новоукраїнської сільської ради (за межами населеного пункту) для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (а.с.37).

Листом №31-17-77.53-2036/22-15 від 28.10.2015 року ГУ Держгеокадастру у Рівненській області відмовило позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безкоштовно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, що розташована на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства. Вказана відмова була вмотивована тим, що на виконання наказу Держземагентсва України від 22.10.2014 року №343 «Про Методичні рекомендації щодо підготовки територіальними органами Держземагенства до продажу на земельних торгах прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності за рахунок коштів виконавців земельних торгів», за результатами аналізу відповідної землевпорядної документації та даних Державного земельного кадастру, звернень фізичних та юридичних осіб про надання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства здійснюється добір земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які встановлюються на земельні торги (а.с.22).

Вважаючи відмову безпідставною та незаконною, позивач звернувся до суду із позовом.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду у справі №817/3375/15 від 05.02.2016 року визнано протиправними дії ГУ Держгеокадастру у Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства, яка оформлена листом від 28.10.2015 року №31-17-77.53-2036/22-15, зобов'язано ГУ Держгеокадастру у Рівненській області повторно розглянути в установленому статтею 118 Земельного кодексу України клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства та прийняти рішення за результатами розгляду вказаного клопотання відповідно до вимог чинного законодавства. Дана постанова набрала законної сили 01.03.2016 року (а.с.7-9).

За результатами повторного розгляду клопотання позивача ГУ Держгеокадастру в Рівненській області прийнято рішення, оформлене листом №1083/0/6/6-16 від 15.03.2016 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та запропоновано прийняти участь в земельних торгах та придбати бажану земельну ділянку в користування на умовах оренди за результатами аукціону. При цьому, також зазначили, що наказом ГУ Держгеокадастру у Рівненській області №93 від 26.08.2015 року «Про затвердження переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права оренди на які виставляються на земельні торги окремими лотами» включено до переліку земельний масив площею 35,5413 га (в т.ч. запитувану земельну ділянку площею 2,00 га) на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району (а.с.23).

Не погодившись з правомірністю дій ГУ Держгеокадастру у Рівненській області позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

В силу вимог ч. 1 ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель (ч.2 ст.4 Земельного кодексу України).

За змістом ст.116 Земельного кодексу України встановлено підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності.

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 Земельного кодексу України).

Пунктом «в» частини 3 та частиною 4 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, та один раз по кожному виду використання.

Відповідно до п. б ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже, кожен громадянин України має установлене цим Кодексом право на одноразове безоплатне одержання у приватну власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, особистого селянського господарства та садівництва в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Таким чином, особа зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, в тому числі, особистого селянського господарства, повинна звернутись із клопотанням до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, до якого така фізична особа повинна надати графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти.

Як встановлено судом, позивач звернувся 12.10.2015 року до ГУ Держгеокадастру з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з необхідним пакетом документів у відповідності до вимог ч.6 ст.118 КАС України. Будь-яких зауважень чи застережень з боку відповідача до поданих документів викладено не було.

Жодних доказів невідповідності указаного позивачем бажаного місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку - відповідачем у своїй відмові не зазначено та в судовому засіданні не долучено.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини 7 цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. При цьому підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З аналізу наведених норм вбачається, що перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Судом також враховано, що при розгляді клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації, територіальні органи Держземагентства України керуються Методичними рекомендаціями щодо порядку реалізації головними управліннями Держземагентства в областях, містах Києві та Севастополі повноважень з передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах) для всіх потреб, затверджених наказом Держземагентства України від 28.02.2013 №72. Відповідно до пп.2.2.1 п.2.2 розділу 2 яких, в контексті норм ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, уповноважений на це орган повинен перевірити:

- відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (ч.4 ст.116 Земельного кодексу України);

- чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (ч.4 ст.122 Земельного кодексу України);

- відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку (ч.7 ст.118 Земельного кодексу України);

- відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (ч.7 ст.118 Земельного кодексу України та ч.3 ст.24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 року №3038-VI);

- чи не порушуватиме бажане місце розташування земельної ділянки вимог раціональної організації території (шляхом створення черезсмужжя) та компактності землекористування (у разі розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки) (ч.2 ст.29 Земельного кодексу України).

При недотриманні однієї із вимог, зазначених у пункті 2.2 цих Методичних рекомендацій, відповідному територіальному органу у строк, що не перевищує п'яти днів, рекомендується інформувати заявника про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням конкретних причин відмови (п.2.6 Розділу 2).

Зміст листів ГУ Держгеокадстру в Рівненській області від 28.10.2016 року та від 29.02.2016 року свідчить, що єдиною підставою для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою є той факт, що земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач, включена до Переліку земельних ділянок, що пропонуються для продажу прав оренди на них на земельних торгах, крім тих, які перебувають у користуванні громадян, що підтверджується рішенням/довідкою місцевої ради за місцем знаходження відповідної ділянки.

Попри це, відповідно до положень вищевказаних Методичних рекомендацій, Держземагентство перевіряє чи підлягає продажу земельна ділянка (право на неї) на конкурентних засадах (земельних торгах) лише у разі, якщо земельна ділянка передається у користування (пп.2.2.2 п.2.2 розділу 2), а не при передачі такої земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації (пп.2.2.1 п.2.2 розділу 2).

Одночасно, суд зазначає, що відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ч.1 ст.136 Земельного кодексу України організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення.

У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.

Добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови (ч. 2 ст. 136 Земельного кодексу України).

Частиною 3 ст. 136 Земельного кодексу України встановлено, що земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

З наведених норм Земельного кодексу України слідує, що Перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та прав на них, які виставляються на земельні торги визначається організатором земельних торгів і заборона щодо відчуження встановлена саме на ті земельні ділянки, які включені до Переліку. У свою чергу, до вказаного Переліку може бути включено земельну ділянку тільки за умови присвоєння їй кадастрового номеру, тобто сформовану земельну ділянку, оскільки об'єктом продажу на аукціоні може бути земельна ділянка, яка є об'єктом цивільних прав.

Відповідно до пункту 29 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 (далі - Порядок №1051) кадастровим номером земельної ділянки є індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Кадастровий номер земельної ділянки присвоюється за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Кадастровий номер присвоюється земельній ділянці незалежно від форми власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від однієї особи до іншої, виникнення інших, крім права власності, речових прав на земельну ділянку, зміни речових прав на земельну ділянку, інших відомостей про неї кадастровий номер не змінюється. У разі поділу чи об'єднання земельній ділянці присвоюється новий кадастровий номер.

Судом встановлено, що відповідачем включено до Переліку не сформовані згідно з вимогами земельного законодавства земельні ділянки, в тому числі їм не присвоєні кадастрові номери та конкретне місце розташування не визначено.

Зважаючи на викладене, суд критично оцінює доводи відповідача про включення земельної ділянки, яку бажає отримати у власність позивач, до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги у формі аукціону, як на підставу для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки така не передбачена ст.118 Земельного кодексу України.

Поряд з цим, абз.16 ч.2 ст.134 Земельного кодексу України закріплено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що ГУ Держгеокадастру в Рівненській області, відмовляючи ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на відведення на відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин, суд вважає, що для повного захисту і відновлення порушеного права позивача, слід прийняти рішення про зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Рівненській області в порядку та спосіб, передбачений ст.118 Земельного кодексу України вчинити дії щодо розгляду питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, що знаходиться за межами населеного пункту на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

За таких обставин, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо відмови у наданні дозволу ОСОБА_1 Григоривичу на розробку проекту землеустрою на відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області в порядку та спосіб, передбачений ст.118 Земельного кодексу України вчинити дії щодо розгляду питання про надання ОСОБА_1 Григоривичу дозволу на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, що знаходиться за межами населеного пункту на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області судовий збір у розмірі 1102,42 грн .

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.