Справа № 263/4268/16-а
Суддя: Скрипниченко Т. І.
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №263/4268/16-а
Провадження №2-а/263/103/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Скрипниченко Т.І., при секретарі Момот А.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Маріуполя про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

07 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати дії управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя в частині відмови виплати з 01.06.2015 ОСОБА_2 пенсії, призначеної їй відповідно до Закону України «Про прокуратуру», зобов'язати відповідача відновити з 01.06.2015 виплату ОСОБА_2 пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з серпня 1995 року по теперішній час працює в органах прокуратури України Донецької області на посаді начальник відділу прокуратури Донецької області. З 19.09.2014 перебуває на обліку у відповідача. Пенсію було призначено на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру». З 01 квітня 2015 року відповідачем виплату пенсії було припинено з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII, яким внесені зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вважає дії відповідача не правомірними, оскільки п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» закону №213, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», однак станом на 01.06.2015 та теперішній час спеціального закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, зокрема таких, які призначаються згідно Закону України «Про прокуратуру», не прийнято. 11.03.2016звернулась до відповідача із заявою про відновлення з 01.06.2015 виплати мені пенсії, призначеної згідно ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру», однак було відмовлено у задоволенні вимог щодо виплати пенсії з 01.06.2015 (відповідь №34/М-17-01-08 від 17.03.2016) посилаючись на вимоги ст. 47 Закону України №1058 від 09.07.2003 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із внесеними змінами - у період з 01.04.2015 по 31.12.3015 особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутату України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідного до цього закону не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього закону поновлюється. З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержаної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення. Позивач вважає, що грубо порушено його право на пенсійне забезпечення передбачене ст. 46 Конституції України, тому звернувся до суду.

Позивач у судове засідання не прибув, просила розглядати справу у її відсутність.

Представник відповідача Русакова Н.О. надала письмові заперечення відповідача проти задоволення позову, в яких зазначено, що позивач перебуває на обліку УПФУ Жовтневого району м. Маріуполя з 19.09.2014 року як отримувач пенсії за віком. Згідно пенсійної справи ОСОБА_2 працює начальником відділу організації представництва захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Донецької області. На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» статті 37 Закону України «про державну службу»тимчасово не виплачується пенсія у період з 01.04.2015 року по 01.12.2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру» «Про судоустрій і статус суддів», призначення пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачується. До абзацу 1 та 2 частини 4 статті 37 «Про державну службу»: внесено зміни, відповідно до яких «тимчасово з 01.01.2016 року до 31.12.2016 року особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України Про державну службу», «Про прокуратуру» «Про судоустрій і статус суддів»призначені пенсії/щомісячне грошове утримання не виплачуються». Після звільнення з місця роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» в новій реакції, в якому чітко врегульовані питання щодо пенсійного забезпечення державного службовця. Так, стаття 90 цього Закону передбачає, що Пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». У задоволенні позову просить відмовити.

Оцінивши обставини, повідомлені позивачем та відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.Судом встановлено, що позивач до 01.04.2015 року отримувала пенсію в УПФУ Жовтневого району м.Маріуполя, що не оспорюється сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що з 01.04.2015 року позивачу призупинено виплату пенсії. Станом на 01.04.2015 року позивач працював в органах прокуратури, що не заперечується відповідачем.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Маріуполя. На звернення позивача від 11.03.2016 р. надано відповідь від 17.03.2016 року, в якій з посиланням на Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідач повідомив, що оскільки позивач є робітником органів прокуратури, то виплату пенсії їй було припинено з 01.04.2015 року (а.с.13-14).

Вирішуючи питання правомірності припинення виплати пенсії позивачу, суд виходить з наступного.

Частинами першою та другою статті 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» закріплено основоположні принципи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування серед яких є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Зупинення виплати пенсії у звязку з перебуванням позивача на посаді прокурора є прямим порушенням цієї норми, оскільки колишні прокурорські працівники, які на даний час не працюють в органах прокуратури, продовжують отримувати пенсію у повному розмірі.

Право на отримання пенсії гарантується ст.46 Конституції України, а ст. 22 та 64 Конституції України передбачають, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту або обсягу існуючих прав і свобод, і конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Як встановлено абзацом 2 частини 1статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) в редакції, яка чинна з 01.04.2015 року, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

У період роботи на інших посадах, роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Представник відповідача вважає, що оскільки позивач працював на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про Прокуратуру», то в період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року пенсія, призначена згідно з Законом № 1058, виплачуватись не повинна.

Суд зазначає, що станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працював позивач, дійсно, давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим відповідачем правомірно виплату пенсії позивачу було припинено.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213) у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії/щомісячне довічне грошове утримання за цими Законами не призначаються.

В теперішній час особам, які підпадають під дію Закону України «Про прокуратуру», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працював позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим передбачені ч. 1 ст.47 Закону № 1058 підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

З огляду на вказане, суд вважає, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону № 1058, підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати. При цьому суд вважає, що поновити права та інтереси позивача іншим шляхом, ніж відновлення виплати цієї пенсії неможливо.

При цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо врегульовання питання пенсійного забезпечення державного службовця Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 травня 2016 року на підставі Закону України «Про державну службу» в новій реакції, оскільки позивачем оскаржуються дії відповідача за період з 01.06.2015 року та відповідачем було відмовлено позивачу здійснювати виплати по пенсії до набрання законної сили Закону України «Про державну службу».

Суд визнає, що позивача позбавлено пенсії і у порушення вимог та положень статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим. 4.ХІ.1950 (Європейська конвенція про захист прав і основних свобод людини) в поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу, з огляду на наступне.

Стаття 14 Конвенції передбачає, що здійснення прав і свобод, викладених у цій Конвенції, гарантується без будь-якої дискримінації за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин майнового стану, народження або інших обставин. Стаття 1 Першого протоколу Конвенції (Париж, 20.ІІІ.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Всупереч статті 14 Конвенції, яка гарантує рівність у здійсненні основних свобод, позивачу з огляду на його рід занять припинено виплату пенсії в той час як без будь-якого об'єктивного і розумного обґрунтування виплата такої ж пенсії проводиться іншим особам, які перебувають в однаковому із позивачем положенні, однак мають інший рід занять. Виплата такої пенсії не зупинена іншим особам, які працюють в інших сферах та секторах державного впливу та економіки. Оскільки позивач постійно сплачував та на даний час продовжує сплачувати передбачені чинним законодавством внески, тому, на переконання суду, дії відповідача є втручанням у його право на мирне володіння майном - пенсією.

Згідно до ЗУ № 911 у частині першій статті 47 абзаци другий і третій викладнні в такій редакції:"Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється діяпункту 1статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу","Про прокуратуру","Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються".

Даний Закон набрав чинності 01.01.2016 року, таким чином наклав тимчасові обмеження на 2016 рік, на виплату призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення: створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 49 Конституції України).

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24,25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Враховуючі наведене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача та не приймає заперечення відповідача проти позову, оскільки діями відповідача порушуються права позивача, які гарантовані Конституцією України.

Також підлягає задоволенню вимога позивача щодо поновлення строку для звернення до суду із адміністративним позовом, осільки про порушення своїх прав позивач дізнався після отримання відмови від відповідача 17.03.2016 року , з позовом до суду звернувся 07.04.2016 року, тому відповідно до ст. 100 КАС України суд визнає причини пропуску такого строку поважним та таким, що підлягає поновленню.

Згідно зі ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.2-15,17-18,69-71, 79, 86, 87, 100, 122, 128,143,158,162,163,167,185-186,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Маріуполя про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні діїзадовольнити.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя відновити з 1 червня 2015 року виплату ОСОБА_2 пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Стягнути з Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя Донецької області на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 551 грн.20 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького Апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя протягом десяти днів з дня її отримання.

Суддя: Т.І. Скрипниченко