Справа № 826/1536/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року Справа № 826/1536/16

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мамчура Я.С.,

за участю секретаря Нагорної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «КБ «Південкомбанк» Штогріної Ірини Вікторівни про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «КБ «Південкомбанк» Штогріної Ірини Вікторівни (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій/бездіяльності відповідача щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодуванню коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язання відповідача надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 березня 2016 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 13.01.2014 р. між ПАТ «КБ «Південкомбанк» та позивачем було укладено договір банківського рахунку № КS-47-747, відповідно до умов якого позивачу Банком було відкрито картковий рахунок № 2625.4.050344.001.

23.05.2014 р. Правлінням НБУ було прийнято постанову № 305 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «КБ «Південкомбанк» до категорії неплатоспроможних».

26.05.2014 р. на підставі зазначеної постанови НБУ виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 37 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації», відповідно до якої було розпочато процедуру виведення з ринку ПАТ «КБ «Південкомбанк», запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці з 26.05.2014 р. по 25.08.2014 р. включно та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Південкомбанк» - Маляренка А.А.

03.06.2014 р. на рахунок позивача № 2625.4.050344.001 Кременчуцькою об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ Міндоходів у Полтавській області через ГУ ДКСУ у Полтавській області було перераховано кошти у розмірі 300 000,00 грн. за призначенням «повернення вилучених грошових коштів».

24.09.2014 р. Правлінням НБУ було прийнято постанову № 598 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК».

26.09.2014 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 101 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ПІВДЕНКОМБАНК».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.11.2014 р. № 126 «Про призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» Штогріну (Остапенко) Ірину Вікторівну.

Відповідно до довідки Уповноваженої особи від 16.12.2015 р. № 14/4645 позивача визнано кредитором ПАТ «КБ «Південкомбанк» та включено до реєстру акцептованих кредиторських вимог.

17.12.2015 р. позивач та представник позивача звернулися до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявами про виплату гарантованої суми відшкодування в розмірі 200 000,00 грн. за договором банківського рахунку, відкритому в ПАТ «КБ «Південкомбанк» згідно договору від 13.01.2014 р. № КS-47-747.

За результатами розгляду вказаних заяв Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листом від 11.01.2016 р. № 02-036-16-20/16 повідомив позивача про те, що інформація про вкладника ОСОБА_2 не була включена до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

22.01.2016 р. позивач звернувся до Уповноваженої особи із заявою № 6-05/2016 про включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

12.02.2016 р. Уповноваженою особою було складно відповідь № 14/374 на вказане звернення позивача, в якій зазначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, враховуючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Банку з ринку, а також, що ПАТ «КБ «Південкомбанк» було визнано неплатоспроможним 23.05.2014 р., 26.05.2014 р. - введено тимчасову адміністрацію, але станом на цю дату залишок коштів по рахунку позивача дорівнював нулю, тож позивача визнано кредитором банку і включено до відповідного реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Крім того, 27.01.2016 р. представником позивача до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було подано скаргу вх. № Л-3000/16, у відповідь на яку Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було складено лист-відповідь від 12.02.2016 р. № 21-036-8516/16 «Про результати розгляду скарги щодо повернення коштів з ПАТ «КБ «Південкомбанк», в якому, зокрема зазначено, що позивача включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку і його вимоги будуть задовольнятися в четверту чергу, згідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивач, вважаючи, що його протиправно не було включено до Переліку вкладників, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є вкладником ПАТ «КБ «Південкомбанк» у розумінні ст. 2 Закону № 4452-VI, а є кредитором Банку і включений до відповідного реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 206 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

У ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

У ст. 2 Закону № 4452-VI визначено, що вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Зобов'язання з виплати відсотків за вкладами, нарахованих під час здійснення тимчасової адміністрації, задовольняються відповідно до черговості, встановленої пунктом 4 частини першої статті 52 цього Закону.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI у редакції, яка була чинною на момент ухвалення рішення суду першої інстанції та на теперішній час, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону № 4452-VI у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними.

У ч. 3 ст. 36 Закону № 4452-VI у редакції, яка була чинною на момент ухвалення рішення суду першої інстанції та на теперішній час, закріплено, що правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа Фонду має право: 1) вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; 2) укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; 3) продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; 4) повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

5) заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; 6) звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку; 7) залучати до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації за рахунок банку на підставі цивільно-правових договорів інших осіб (радників, аудиторів, юристів, оцінювачів та інших) у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. Такі договори можуть бути розірвані в односторонньому порядку у день повідомлення уповноваженою особою Фонду другої сторони про таке розірвання з наслідками, встановленими цивільним законодавством; 8) призначати проведення аудиторських перевірок та юридичних експертиз з питань діяльності банку за рахунок банку в межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду; 9) приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов'язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю; 10) зупиняти розподіл капіталу банку чи виплату дивідендів у будь-якій формі; 11) вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 48 Закону № 4452-VI до повноважень Фонду або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі, з дня початку процедури ліквідації банку належать, зокрема, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів (внесення змін до нього) та здійснення заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що всі правочини, вчинені Банком після призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Банку, є нікчемними і гарантії Фонду щодо відшкодування коштів за вкладом на такі правочини не поширюються, а кошти за ними підлягають поверненню за принципом двосторонньої реституції, визначеним у ч. 1 ст. 216 ЦК України, в порядку задоволення вимог кредиторів Банку.

Аналогічний правовий підхід застосовано у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1601цс15, висновки якої, у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також для судів загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що правочин з перерахування ГУ Міндоходів у Полтавській області на рахунок позивача, відкритий у ПАТ «КБ «Південкомбанк», 300 000,00 грн. був вчинений 03.06.2014 р., тобто після запровадження Тимчасової адміністрації Банку і призначення Уповноваженої особи, а отже, гарантії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на зазначені кошти на рахунку позивача не поширюються.

Крім того, як було правильно встановлено судом першої інстанції, зазначена сума коштів була включена на підставі рішення відповідача до реєстру акцептованих вимог кредиторів, віднесена до четвертої черги в порядку ст. 52 Закону № 4452-VI, і таке рішення позивачем не оскаржується.

Доводи апелянта про те, що він є вкладником у розумінні Закону № 4452-VI і підлягає включенню до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, колегія суддів вважає не обґрунтованими з підстав, зазначених вище.

Посилання апелянта на те, що він не оскаржував рішення відповідача про включення його до реєстру кредиторів, оскільки, на його думку, таке рішення є вторинним по відношенню до бездіяльності відповідача щодо не включення апелянта до переліку вкладників, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було застосовано редакцію Закону № 4452-VI, яка набула чинності після виникнення спірних правовідносин, колегія суддів вважає такими, що також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки з обох редакцій вбачається, що всі правочини, вчинені Банком після призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Банку, є нікчемними і гарантії Фонду щодо відшкодування коштів за вкладом на такі правочини не поширюються.

Аналогічні висновки містяться в рішенні Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1601цс15, про що зазначено вище.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх такими, що не можуть бути прийняті до уваги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку відсутні належні та необхідні правові підстави для задоволення адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи, а рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у відповідності з вимогами ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 березня 2016 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 березня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 01 червня 2016 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Мамчур Я.С