Справа № 809/294/16
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 р. Справа № 876/3006/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Кушнерика М.П., Рибачука А.І.,

з участю секретаря судового засідання Бадівської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.04.2016 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичний осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичний осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання до вчинення дій.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.04.2016 року зупинено провадження у адміністративній справі до розгляду Конституційним Судом України в порядку конституційного провадження подання Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» положенням статті 6, частини 1 статті 8, частини 4 статті 13, статей 21, 22, частин 1, 4, 5 статті 41 Конституції України.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржила позивачка, подавши на неї апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що суд не зазначив обґрунтованих причин неможливості розгляду справи до розгляду Конституційним Судом України зазначеного подання. Зупинивши провадження в справі, суд першої інстанції порушує її право власності на акумульовані кошти на рахунку Фонду, які він зобов'язаний виплатити. У разі визнання неконституційними положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичний осіб», які втратять чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, правова оцінка рішенням відповідача має надаватися судом на підставі законодавства, що врегульовувало спірні правовідносини на час їх виникнення. Апелянт вважає, що зупинивши провадження у справі, суд позбавив її можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушив її право, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

У справі встановлено, що позивачка звернулася до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. про визнання протиправним та скасування рішення про визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» №007-08511-170215 від 17.02.2015 року та зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про зміну розміру належної ОСОБА_1 як вкладнику суми відшкодування за рахунок Фонду, включивши до неї суму коштів відшкодування за договором банківського вкладу №007-08511-170215 від 17.02.2015 року.

13.04.2016 року представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження в даній адміністративній справі, яке мотивоване тим, що на розгляді в Конституційному Суді України перебуває подання Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-УІ положенням статті 6, частини 1 статті 8, частини 4 статті 13, статей 21, 22, частин 1, 4, 5 статті 41 Конституції України, вирішення якого вплине на розгляд даної адміністративної справи.

Спірною ухвалою судом першої інстанції дане клопотання було задоволено, що стало підставою для її апеляційного оскарження.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявленого відповідачем клопотання та надаючи правову оцінку вказаним відносинам, зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.156 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Судом встановлено, що 03.07.2015 року Пленумом Верховного Суду України було прийнято постанову № 13 «Про звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) Закону України від 23.02.2012 № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статей 21, 22, частин першої, четвертої, п'ятої статті 41 Конституції України».

В силу ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 р.).

У справі «Бел лет проти Франції» Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які ставлять втручання у її права».

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод також гарантується право на розгляд справи судом у «розумні строки». У своїй практиці Європейським судом з прав людини встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувалися судом у справі «Странніков проти України», де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі «розумності строку».

Згідно вимог ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Сторони у справі не позбавлені права на звернення до суду у разі прийняття Конституційним Судом України рішення за поданням Верховного Суду України з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (п.5 ч.1 ст.245 КАС України).

Таким чином, зупинивши провадження у справі суд першої інстанції позбавив позивачку можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушив її право на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані п.1 ст. 6 Конвенції прав про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню в справі з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про істотне порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а тому оскаржувана ухвала про зупинення провадження у справі підлягає скасуванню, а справа направленню до цього ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.04.2016 року про зупинення провадження у справі № 809/294/16 і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : М.П. Кушнерик

А.І. Рибачук