Справа № 2а/1270/1238/12
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2016 року м. Київ К/9991/62120/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Білуги С.В.,

Заїки М.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в місті Краснодоні та Краснодонському районі Луганської області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року в справі за позовом управління Пенсійного фонду України в місті Краснодоні та Краснодонському районі Луганської області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Краснодоні та Краснодонському районі Луганської області про стягнення витрат на виплату пенсій,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року управління Пенсійного фонду України в місті Краснодоні та Краснодонському районі Луганської області звернулося в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначало, що у період з серпня по грудень 2011 року виплатило пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомогу на поховання та щомісячну державну адресну допомогу на суму 2 282 574,17 грн. Зазначені виплати включені до актів щомісячної звірки витрат, проте відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Краснодоні Луганської області вказані суми прийняло до відшкодування не у повному обсязі, тому просив стягнути невідшкодовані витрати у сумі 1 904 130,98 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року, позов задоволено частково: стягнуто витрати на виплату пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника в сумі 10 473,59 грн.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, позивач просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, стягнути з відповідача невідшкодовані витрати у сумі 1 587 805,60 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 01 серпня по 30 грудня 2011 року управління Пенсійного фонду України в місті Краснодоні та Краснодонському районі Луганської області направляло на адресу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Краснодоні та Краснодонському районі Луганської області акти щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Відповідно до таблиць розбіжностей до довідок про відшкодування Фондом соціального страхування витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, відповідач за спірний період не прийняв до відшкодування суми витрат на виплату пенсій, оскільки: інвалідність особи отримали внаслідок нещасних випадків на виробництві під час роботи на підприємствах, розташованих на території країн-учасниць СНД; відсутні відомості щодо перебування на утриманні померлого; акти Н-1 не відповідають вимогам законодавства; на момент смерті потерпілого його дружина була у трудових відносинах з підприємством; на момент смерті потерпілого його дружина не досягла пенсійного віку; відсутні відомості щодо навчання дитини померлого за денною формою навчання. Також не прийнято до відшкодування витрати на виплату допомоги на поховання, оскільки смерть потерпілого не пов'язана із страховим випадком, та витрати на виплату державної адресної допомоги.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позовні вимоги в частині стягнення виплачених пенсій по втраті годувальника та витрат на їх доставку, пенсій особам, які отримали каліцтво в державах СНД, пенсій по інвалідності щодо певного переліку осіб є підтвердженими належними доказами, а тому є відповідні підстави для їх призначення та відшкодування витрат. Відмовляючи у задоволенні позову щодо стягнення витрат на виплату та доставку адресної допомоги виходили з того, що така допомога не входить до визначеного статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» переліку соціальних послуг та виплат, які здійснюються Фондом. Виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання відшкодовуються відділенням Фонду у тому випадку, якщо особи померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного зв'язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи у межах доводів касаційної скарги колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ законодавства залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який частково дублює норми раніше прийнятого, але чинного Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років

Оскільки за змістом вищевказаної норми дія Закону України «Про пенсійне забезпечення» не поширюється на визначення права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, ці відносини регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини восьмої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначаються відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є: діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Пунктом 5 частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» встановлено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, передбачений статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Так, Фонд зобов'язаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, в тому числі пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у разі настання страхового випадку.

Статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» встановлено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми, в тому числі, складаються із страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Отже, страхові виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд виплачує у разі настання страхового випадку виключно особам, які мають право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону), перелік яких міститься у статті 33 зазначеного Закону. У разі якщо особи, яким призначені пенсії у зв'язку з втратою годувальника, не підпадають під визначений статтею 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» перелік осіб, які мають право на одержання страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника, витрати, понесені управлінням Пенсійного фонду України у зв'язку з виплатою та доставкою таких пенсій, не підлягають відшкодуванню Фондом.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, на законних підставах перевірив правомірність виплати пенсії по втраті годувальника без дотримання вимог законодавства щодо підстав її призначення. Тому є правильним висновок судів що відповідач на законних підставах не прийняв до відшкодування витрати на виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника особам, які за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не мали права на призначення такого виду пенсії.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України висловленою у постанові від 09 червня 2015 року по справі №21-220а15.

Вирішуючи спір в частині вимог про відшкодування витрат на виплату допомоги на поховання суди попередніх інстанцій дійшли також обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення такої вимоги, оскільки за змістом норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві осіб, та Порядку проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2001 року №826 на виконання частини восьмої статті 34 цього Закону, Фонд зобов'язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного зв'язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема у постанові від 23 травня 2011 року по справі №21-48а11.

Що стосується вимог про відшкодування витрат, пов'язаних із виплатою державної адресної допомоги, то ці вимоги є безпідставними, оскільки щомісячна державна адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року №265 «Про деякі питання пенсійного забезпечення» відсутня у передбаченому статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», переліку соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків, а тому Фонд не може нести витрати на її виплату та доставку. Таким чином судові рішення щодо відмови у задоволенні позову в цій частині є правомірними та відповідають правовій позиції Верховного Суду України, неодноразово висловленій у справах цієї категорії, зокрема у по-становах від 06 червня 2011 року №21-57а11, від 20 червня 2011 року №21-59а11, №21-118а11, від 20 лютого 2012 року № 21-462а11 та від 12 червня 2012 року № 21-165а12.

На підставі наведеного та керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Краснодоні та Краснодонському районі Луганської області залишити без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: