Справа № 820/10462/15
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26 травня 2016 р. № 820/10462/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Зінченка А.В.

Суддів Панченко О.В., Спірідонова М.О.

При секретарі Кікоян Г.О.

За участі:

позивача ОСОБА_1

представників відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України та Ізюмського управління Державної казначейської служби України Харківської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди та зобов'язання надати звіт про виконання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України та Ізюмського управління Державної казначейської служби України Харківської області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України та її територіального органу - Ізюмського управління Державної казначейської служби України Харківської області, яке полягає в умисному не проведенні списання на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за виконавчим листом від 16.01.2015 року, виданого Борівським районним судом Харківської області по справі №2005/1595/12; безпідставному поверненню до Борівського районного суду Харківської області виконавчого листа від 16.01.2015 року по справі №2005/1595/12, без здійснення стягнення з боржника на користь ОСОБА_1 належної йому заробітної плати, встановленої постановою Борівського районного суду Харківської області від 18.12.2012 року;

- стягнути з Державної казначейської служби України, в особі Ізюмського управління Державної казначейської служби України в Харківській області, на користь ОСОБА_1 нанесені матеріальні збитки в розмірі не отриманої середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, в зв'язку з нездійсненням списання з рахунків боржника, згідно виконавчого листа від 16.01.2015 року виданого Борівським районним судом Харківської області по справі №2005/1595/12 та незаконного повернення вказаного виконавчого листа до суду, у сумі 95617,30 грн. (дев'яносто п'ять тисяч шістсот сімнадцять гри. 30 коп.);

- стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, згідно виконавчого листа від 16.01.2015 року, виданого Борівським районним судом Харківської області по справі №2005/1595/12, у розмірі 3% річних за період з 21 січня 2015 року по день фактичної виплати нанесених матеріальних збитків, станом на 29.04.2016 року 11822,65 грн. (одинадцять тисяч вісімсот двадцять дві грн. 65 коп.);

- стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію за нанесену моральну шкоду у сумі 50000,00 (п'ятдесят тисяч) грн.;

- зобов'язати Державну казначейську службу України, у встановлений судом розумний термін, подати звіт про виконання прийнятого судового рішення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідачами не вжито заходів, щодо забезпечення здійснення безспірного списання на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з рахунків боржника - Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, на підставі виконавчого листа від 16.01.2015 року, виданого Борівським районним судом Харківської області по справі №2005/1595/12, внаслідок чого порушені права та інтереси позивача.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись обставини, викладені в на наданих до суду запереченнях.

Колегія суддів, заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, встановила наступні обставини справи.

Постановою Борівського районного суду від 18 грудня 2012 р., ухваленою у справі за позовом ОСОБА_1 до Ізюмської міської ради Харківської області, Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської обл., 3 особа: Ізюмський міський голова ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Визнано неправомірними дії Виконавчого комітету Ізюмської міської ради, Ізюмської міської ради, Ізюмського міського голови з приводу скликання та проведення 44 сесії Ізюмської міської ради 5 скликання у відповідності до її регламенту.

Визнано незаконним та скасовано рішення Ізюмської міської ради 44 скликання сесії 5 скликання №2551 від 12.09.08 р. "Про звільнення першого заступника міського голови з питань управління житлово-комунального господарства ОСОБА_1 ".

Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника Ізюмського міського голови з питань управління житлово-комунального господарства з 31 червня 2008 р.

Стягнуто з Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської обл. на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 червня 2008 р. станом на день звільнення (по 5350,46 грн. щомісяця) з урахуванням виплаченої суми за розпорядженням по Виконкому Ізюмської міської ради №175-К від 11.09.2008 р.

Зазначена постанова залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.12.2014 року.

Постановою Борівського районного суду Харківської області від 03.03.2015 р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2015 року, визнано дії Ізюмського управління державної казначейської служби України Харківської області з приводу повернення ОСОБА_1 виконавчого листа від 16.01.2015 року, виданого Борівським районним судом Харківської області по справі №2005/1595/12, про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з 31 липня 2008 року по день поновлення на роботі протиправними та зобов'язано Ізюмське управління державної казначейської служби України Харківської області прийняти до виконання виконавчий лист від 16 січня 2015 року, виданий Борівським районним судом Харківської області по адміністративній справі №2005/1595/12, про стягнення з Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток, за час вимушеного прогулу з 31 липня 2008 р. станом на день звільнення (по 5350,46 грн. щомісяця) з урахуванням виплаченої суми за розпорядженням по Виконкому Ізюмської міської ради №175-К від 11.09.2008 року в сумі 6869,13грн. та моральної шкоди.

На виконання постанови Борівського районного суду Харківської області від 03.03.2015 року Ізюмським УДКСУ Харківської області 13.05.2015 року було прийнято виконавчий лист від 16.01.2015 року до виконання.

Ізюмським УДКСУ Харківської області було здійснено оплату суму боргу, відповідно до наданих виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області довідок про щомісячний розрахунок середньої заробітної плати ОСОБА_1 від 24.09.2015 року № 2223, від 11.12.2015 року № 2851, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

В подальшому, Ізюмським УДКСУ Харківської області було направлено запит від 15.12.2015 року № 02-29/972 про надання інформації чи в повній мірі здійснено виплату суми боргу на користь ОСОБА_1 на виконання виконавчого листа, виданого Борівським районним судом Харківської області по адміністративній справі №2005/1595/12 (а.с. 147).

Листом № 2898 від 17.12.2015 року виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області повідомив відповідачу, що станом на 17.12.2015 року постанова Борівського районного суду Харківської області від 18.12.2012 року по справі № 2005/1595/12 є виконаною. ОСОБА_1 виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з грудня 2009 року по 21.09.2015 року, тобто по день фактичного поновлення. Таким чином, виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області здійснено повне та остаточне виконання постанови Борівського районного суду Харківської області від 18.12.2012 року по справі № 2005/1595/12. Враховуючи, що всі виконавчі дії, що містяться у постанові Борівського районного суду Харківської області від 18.12.2012 року по справі № 2005/1595/12 виконанні, інших дій дана постанова не передбачає, виконавчі дії повинні бути припиненими, а виконавчий лист повернутий, у звязку із його повним виконанням, до Борівського районного суду Харківської області (а.с. 148).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Крім того, Законом України "Про виконавче провадження", крім органів державної виконавчої служби, визначено інші органи, до повноважень яких віднесено виконання рішень судів. Зокрема, частиною другою статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно із Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 року № 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України.

П.п. 4 п. 4 вищенаведеного Положення передбачено, що Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Процедура стягнення коштів державного та місцевих бюджетів врегульована Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (далі - Порядок).

Відповідно до абз.1 пункту 2 Порядку, безспірне списання це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Згідно з пунктом 3 Порядку, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до п. 5 Порядку під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право:

1) повідомляти органу, який видав виконавчий документ, про наявність обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють його виконання, у спосіб і порядку, які визначені таким документом, крім випадків виконання рішень про стягнення коштів за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів;

2) звертатися у передбачених законом випадках до органу, який видав виконавчий документ, щодо розяснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання;

3) безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію;

4) вимагати від боржників вжиття ними заходів до виконання виконавчих документів та за результатами їх виконання;

5) застосовувати заходи впливу до боржників у разі виявлення фактів порушення бюджетного законодавства у процесі або за результатами виконання виконавчих документів, повідомляти про такі порушення органам Держфінінспекції;

6) відкладати, зупиняти безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам у випадках, передбачених законом та цим Порядком;

7) вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.

Відповідно до п. 25 Порядку безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів за його платіжними дорученнями здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.

З матеріалів справи вбачається, що резолютивна частина постанови Борівського районного суду Харківської області від 18.12.2012 року містить зобов'язання стягнути з боржника середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 липня 2008 року по 5350,46 грн. щомісяця.

Колегія суддів зазначає, що у вказаному судовому рішенні не зазначено остаточної суми середнього заробітку, що підлягає стягненню з боржника на користь позивача.

За таких обставин, з огляду на відсутність у органу Казначейства повноважень самостійно обраховувати суму середнього заробітку, що підлягає стягненню, відповідач був наділений правом звернутись за необхідною для проведення виконавчих дій інформацією до боржника.

Як вже встановлено колегією суддів в ході розгляду даної справи, Ізюмським УДКСУ Харківської області було здійснено оплату суми боргу, відповідно до наданих виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області довідок про щомісячний розрахунок середньої заробітної плати ОСОБА_1 від 24.09.2015 року № 2223, від 11.12.2015 року № 2851, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

В подальшому, Ізюмським УДКСУ Харківської області було направлено запит від 15.12.2015 року № 02-29/972 про надання інформації чи в повній мірі здійснено виплату суми боргу на користь ОСОБА_1 на виконання виконавчого листа від 16.01.2015 року, виданого Борівським районним судом Харківської області по адміністративній справі №2005/1595/12.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що Ізюмське УДКСУ Харківської області неодноразово зверталось до боржника із запитом про надання інформації щодо вжиття всіх необхідних заходів для виконання виконавчого листа від 16.01.2015 року, виданого Борівським районним судом Харківської області по адміністративній справі №2005/1595/12 (а.с. 104-108).

Листом № 2898 від 17.12.2015 року виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області повідомив відповідачу, що станом на 17.12.2015 року постанова Борівського районного суду Харківської області від 18.12.2012 року по справі № 2005/1595/12 є виконаною. ОСОБА_1 виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з грудня 2009 року по 21.09.2015 року, тобто по день фактичного поновлення. Таким чином, виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області здійснено повне та остаточне виконання постанови Борівського районного суду Харківської області від 18.12.2012 року по справі № 2005/1595/12. Враховуючи, що всі виконавчі дії, що містяться у постанові Борівського районного суду Харківської області від 18.12.2012 року по справі № 2005/1595/12 виконанні, інших дій дана постанова не передбачає, виконавчі дії повинні бути припиненими, а виконавчий лист повернутий, у звязку із його повним виконанням, до Борівського районного суду Харківської області.

Таким чином, Ізюмським УДКСУ Харківської області вчинялись дії щодо безспірного списання коштів з рахунка боржника відповідно до наданих виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області довідок про щомісячний розрахунок середньої заробітної плати ОСОБА_1

Вказане свідчить про відсутність ознак протиправності у бездіяльності Ізюмського УДКСУ Харківської області, оскільки останнім вчинялись активні дії щодо виконання постанови Борівського районного суду Харківської області від 18.12.2012 року по справі № 2005/1595/12, у відповідності до вимог чинного законодавства України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Державної казначейської служби України та її територіального органу - Ізюмського управління Державної казначейської служби України Харківської області, яке полягає в умисному не проведенні списання на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за виконавчим листом від 16.01.2015 року, виданого Борівським районним судом Харківської області по справі №2005/1595/12; безпідставному поверненню до Борівського районного суду Харківської області виконавчого листа від 16.01.2015 року по справі №2005/1595/12, без здійснення стягнення з боржника на користь ОСОБА_1 належної йому заробітної плати, встановленої постановою Борівського районного суду Харківської області від 18.12.2012 року, не підлягають задоволенню.

Також, колегія суддів зазначає, що враховуючи вищевикладені обставини справи, позовні вимоги позивача про стягнення з Державної казначейської служби України, в особі Ізюмського управління Державної казначейської служби України в Харківській області, на користь ОСОБА_1 нанесені матеріальні збитки в розмірі не отриманої середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, в зв'язку з нездійсненням списання з рахунків боржника, згідно виконавчого листа від 16.01.2015 року виданого Борівським районним судом Харківської області по справі №2005/1595/12 та незаконного повернення вказаного виконавчого листа до суду, у сумі 95617,30 грн. (дев'яносто п'ять тисяч шістсот сімнадцять гри. 30 коп., також задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, згідно виконавчого листа від 16.01.2015 року, виданого Борівським районним судом Харківської області по справі №2005/1595/12, у розмірі 3% річних за період з 21 січня 2015 року по день фактичної виплати нанесених матеріальних збитків, станом на 29.04.2016 року 11822,65 грн. (одинадцять тисяч вісімсот двадцять дві грн. 65 коп.), колегія суддів зазначає наступне.

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Відповідно до п. 1 ст. 2 вказаного Закону держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Згідно ч. 1,2 ст. 5 вказаного України у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Між тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно ст. 10 вказаного Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що боржником в даній справі є Ізюмська міська рада Харківської області, яка являється органом місцевого самоврядування, та не є державним органом чи державним підприємством, у звязку із чим положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не поширюються на спірні правовідносини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, згідно виконавчого листа від 16.01.2015 року, виданого Борівським районним судом Харківської області по справі №2005/1595/12, у розмірі 3% річних за період з 21 січня 2015 року по день фактичної виплати нанесених матеріальних збитків, станом на 29.04.2016 року 11822,65 грн. (одинадцять тисяч вісімсот двадцять дві грн. 65 коп.) є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію за нанесену моральну шкоду у сумі 50000,00 (п'ятдесят тисяч) грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (далі Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачем під час розгляду справи не зазначено, в чому безпосередньо полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання Державної казначейської служби України, у встановлений судом розумний термін, подати звіт про виконання прийнятого судового рішення, колегія суддів зазначає, що оскільки судом визнано необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, позовні вимоги в іншій частині, а тому потреби у задоволенні позовних вимог в цій частині немає.

Суд зазначає, що частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами.

А згідно ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 71, 94, 159, 160 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України та Ізюмського управління Державної казначейської служби України Харківської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди та зобов'язання надати звіт про виконання - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 31 травня 2016 року.

Головуючий суддя А.В. Зінченко

Судді О.В. Панченко

ОСОБА_4