Справа № 814/3534/14
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/3534/14

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Єнтіна А.П.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурія О.В.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря судового засідання Макогон С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги фізичної особи підприємця ОСОБА_2 та Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївської області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Первомайської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

20.11.2014р. фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2В.) звернувся з адміністративним позовом до Первомайської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, яка в наслідок реорганізації змінили назву на Первомайську ОДПІ Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - ДПІ) з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.11.2014р. № НОМЕР_1 про збільшення грошового зобов'язання з ПДФО на 9 108,54 грн., в т.ч. за основним платежем на 6 072,36 грн. та штрафними санкціями 3 036,18 грн., № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій по ПДФО в розмірі 510 грн., податкову вимогу від 10.10.2014р. № Ф-, якою визначений податковий борг з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 69 987,21 грн., рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску від 04.11.2014р. № НОМЕР_3 в розмірі 6 842,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податковим органом зроблені невірні висновки про завищення позивачем витрат за 2012р., що призвело до заниження чистого доходу за цей період, та як наслідок, до заниження ПДФО та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. До того ж ДПІ в порушення вимог закону пришла до висновку про наявність недоїмки по сплаті єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2012-2013рр. Висновки ДПІ про необхідність подання податкового розрахунку сум доходів, нарахованих на користь платників податку - фізичних осіб-підприємців, також зроблені в порушення вимог ПК України, в зв'язку із чим невірно нарахована штрафна санкція за неподачу податкової звітності.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що оскаржувані рішення та вимога складені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» та ПК України.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року позов задоволений частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 04.11.2014р. № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій по ПДФО в розмірі 510 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просили постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову: позивач про часткове задоволення позову, відповідач - про відмову в позові в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення представниківсторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ФОП ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ДПІ не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини справи.

Документальною плановою виїзною перевіркою ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012рн. до 31.12.2013р., за результатами якої 10.10.2014р. складений акт № 3030/173/НОМЕР_4, встановлені порушення позивачем:

- п.177.2, п.177.4 ст. 177 ПК України, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб за 2012р. у розмірі 6 072,36 грн.,

- п.51.1 ст.51, пп "б" п.176.2 ст.176 ПК України щодо неподачі податкових розрахунків за 2012р.

- п.1 ч.2 ст.6, п.2.ч.1 ст.7, ч.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», пп.4.1.1 п.4.1, пп.4.3.1 п.4.3 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010р. № 21-5 та зареєстрованої в Мінюсті 27.10.2010р. за № 994/18289, внаслідок чого занижена сума єдиного внеску на загальну суму - 69 987,21 грн., в т.ч. за 2012р. - 66 862,78 грн., за 2013р. - 3 124,43 грн.

До таких висновків податковий орган прийшов внаслідок встановлення завищення позивачем витрат за 2012р. та включення до їх складу витрат, які не пов'язані з господарською діяльністю позивача на загальну суму 35 720 грн., невірним розрахунком бази оподаткування для сплати єдиного внеску за 2012-2013рр, невключення сум доходу, виплаченого на користь фізичних осіб-підприємців за надані послуги та придбаний товар протягом 2012-2013рр. до податкових розрахунків суми доходу (ф.1-ДФ) та ненаданні останніх до податкового органу.

На підставі акту перевірки відповідачем прийняті:

- податкове повідомлення-рішення від 04.11.2014р. № НОМЕР_1 про збільшення грошового зобов'язання з ПДФО за 2012р. на 9 108,54 грн. грн., в т.ч. за основним платежем на 6 072,36 грн. та штрафними санкціями 3 036,18 грн.,

- податкове повідомлення-рішення від 04.11.2014р. № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій по ПДФО в розмірі 510 грн.,

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску від 04.11.2014р. № НОМЕР_3 в розмірі 6 842,5 грн.,

- податкову вимогу від 10.10.2014р. № Ф-, якою визначений податковий борг зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2012-2013рр. в розмірі 69 987,21 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування ППР від 04.11.2014р. № НОМЕР_2 про нарахування штрафу в розмірі 510 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є податковим агентом по відношенню до фізичних осіб-підприємців, зазначених в акті перевірки, тому звільнений від обов'язку подання щодо них розрахунків форми 1-ДФ.

Судова колегія вважає такий висновок суду першої інстанції вірним, оскільки він ґрунтується на вимогах закону.

Перевіркою встановлено, що у 1 та 2 кварталі 2012р. позивач сплатив ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФЛП ОСОБА_6,ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12 грошові кошти за поставлені товари та надані послуги.

Відповідно до пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

В розумінні пп.14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України податковим агентом є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Пункт 171.1 ст.171 ПК передбачає, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Згідно п.177.8 ст.177 ПК України під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

З наданих позивачем документів вбачається, що позивач отримував від зазначених фізичних осіб-підприємців послуги з оренди житла у готелях, за що здійснював оплату щодобово. При наданні цими підприємцями послуг, разом з квитанціями про оплату проживання надано копію свідоцтва про державну реєстрацію та/або копію свідоцтва про сплату єдиного податку (а.с.149-164).

Враховуючи, що фізичні особи-підприємці, визначені в акті перевірки (стор.23-24), не перебували у трудових відносинах з позивачем, останній не є їх податковим агентом та не зобов'язаний був утримувати податок з виплаченого на їх користь доходу та включати його до розрахунку форми 1-ДФ у 2012р.

На користь такого висновку свідчать дані перевірки щодо відсутності порушень при нарахування, утриманні та своєчасної сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб (стор.24 акту перевірки).

Згідно з п.119.2 ст.119 ПК України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), тягнуть за собою відповідальність у вигляді накладення штрафу лише в тому випадку, якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку.

Оскільки перевіркою не встановлені факти порушень при нарахуванні, утриманні та своєчасної сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб за 2012р., відсутні підстави для відповідальності позивача за неподання податкових розрахунків сум доходу.

Відмовляючи в задоволенні позову щодо скасування інших рішень податкового органу та податкової вимоги, суд першої інстанції виходив з їх правомірності. Судова колегія частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно акту перевірки ДПІ підставою для визначення грошового зобовязання з ПДФО в розмірі 6072,36 грн. у ППР № НОМЕР_1 стали висновки про завищення позивачем витрат за 2012р. через включення до їх складу витрат, які не пов'язані з господарською діяльністю позивача на загальну суму 35 720 грн., а саме: 750 грн. - сума податку на доходи фізичних осіб за результатами річного перерахунку податкових зобовязань за 2011р., 24612,50 грн. - сума податку на додану вартість, що донарахована згідно акту планової перевірки діяльності позивача за 2010-2011рр., 10356,74 грн. - сума страхових платежів, яка сплачена АТ "СК "АХА "Страхування" відповідно до договору страхування (стор. акту 17-18).

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно із п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України в редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що до витрат операційної діяльності відносяться витрати визначені згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Підпункт "г" підпункту 138.8.5 пункту 138.1 Податкового кодексу України передбачає, що до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України в редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин, не відносяться до складу валових витрат ті витрати, що не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що витрати на утримання, експлуатацію та ремонт основних засобів є витратами операційної діяльності та при підтверджені їх відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами можуть бути віднесені фізичною особою - підприємцем до витрат, пов'язаних з господарською діяльністю.

Проте, позивач, надавши квитанцію до прибуткового касового ордеру про здійснення оплати за послуги страхування (а.с.62), не надав відповідного договору страхування, який міг би підтвердити факт страхування автомобіля саме позивача, який він використовував у власній господарській діяльності.

Таким чином, судова колегія погоджується з доводами податкового органу та суду першої інстанції про не підтвердження позивачем зв'язку страхових платежів із здійсненням господарської діяльності.

Щодо включення позивачем до складу валових витрат 2012 року оплату ПДФО та ПДВ, судова колегія зазначає, що згідно п.139.1.6 п.139.1 ст.139 ПК України в редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин, суми податку на прибуток, а також податків, установлених пунктом 153.3 статті 153 та статтею 160 цього Кодексу; податку на додану вартість, включеного до ціни товару (роботи, послуги), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, податків на доходи фізичних осіб, які відраховуються із сум виплат таких доходів згідно з розділом IV цього Кодексу, не включаються до складу витрат.

Відтак, вірними є висновки суду першої інстанції, що позивачем в порушення вимог закону суми ПДФО та ПДВ включені до складу валових витрат 2012 року.

Згідно даним судової економічної експертизи від 25.02.2016р. № 773-774-775, проведеною Миколаївським відділенням Одеського НДІСЕ на підставі ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2015р., сума ПДФО в розмірі 750 грн. не вплинула на результат розрахунку чистого доходу за січень 2012р. (стор.6 експертного висновку).

Тому судова колегія вважає, що при нарахуванні грошового зобовязання з ПДФО у ППР № НОМЕР_1 податковий орган мав виходити із заниження позивачем чистого оподаткованого доходу за 2012р. в розмірі 34 970 грн. (35 720 - 750).

Враховуючи викладене, а також наявність арифметичної помилки в р.19 "підтверджені витрати" книги обліку доходів та витрат за 2012р. (ф.№ 10) в розмірі 580 грн., чистий оподаткований дохід позивача за 2012р. становить не 279 980 грн., як вказано в акті перевірки, а 279 809,43 грн. Вказане підтверджується експертним дослідженням від 25.02.2016р. № 773-774-775 (стор.6 висновку). Відповідно і сума грошового зобовязання з ПДФО має становити меншу суму, ніж визначена у ППР № НОМЕР_1.

Згідно з п.167.1 ст.167 ПК України позивачу необхідно обчислити ПДФО за ставкою 15% від суми фактично отриманого чистого оподаткованого доходу та від суми, що перевищує десятикратний розмір мінімальної зарплати станом на 1.01.2012р. за ставкою 17%. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Таким чином, середньомісячний оподаткований дохід позивача у 2012р. складав 23 317,45 грн. (279 908,43 : 12).

10-ти кратний розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2012р.- 10 730 грн., який оподатковується за ставкою 15%.

12 587,45 грн. - різниця в сумі середньомісячного чистого доходу (23 317,45 - 10 730), яка оподатковується за ставкою 17%.

Тобто податок на доходи фізичних осіб із середньомісячного чистого оподаткованого доходу становить 3 749,37 грн. (15% від 10 730 +17% від 12 587,45).

Податок на доходи фізичних осіб, обчислений із чистого оподаткованого доходу за 2012р. ставить 44 992,44 грн. (3 749,37 х 12).

Враховуючи, що позивачем визначений та сплачений ПДФО за 2012р. у сумі 38 949 грн., донарахуванню підлягає сума грошового зобовязання з ПДФО в розмірі 6 043,44 грн. (44 992,44 - 38 949). Згідно з положеннями п.123.1 ст.123 ПК України, беручі до уваги повторне (протягом 1095 днів) визначення контролюючим органом грошове зобовязання з ПДФО, штрафні санкції мають бути визначені в розмірі 50% від суми нарахованого грошового зобовязання та становлять - 3 021,72 грн.

Таким чином, ППР № НОМЕР_1 підлягає скасуванню частково, на суму 43,46 грн., в т.ч. за основним платежем на суму 29 грн. (6 072,36 - 6 043,44) та штрафними санкціями - 14,46 грн. (3 036,18 - 3 021,72).

Щодо висновків ДПІ про наявність недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2012-2013рр. у розмірі 69 987,21 грн., на підставі чого податковим органом 10.10.2014р. складена вимога № Ф-, судова колегія зазначає наступне.

До висновків про заниження позивачем розміру єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2012-2013рр. ДПІ прийшла внаслідок невірного визначення позивачем бази оподаткування для сплати єдиного внеску.

Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на протязі 2012-2013рр. врегульований Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, яка затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010р. №21-5 та зареєстрована в Мінюсті України 27.10.2010р. за № 994/18289 (далі - Інструкція № 21-5).

Відповідно до пп.2 п.1 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI для платників, що перебувають на загальній системі оподаткування, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно п.4 цієї ж статті нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Підпункт 4.1.1 п.4.1 Інструкції № 21-5 передбачає, що єдиний внесок нараховується на суми, що визначені базою для нарахування єдиного внеску, які не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов'язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат чи на інші цілі за дорученням отримувача.

За пп.4.3.1 п.4.3 Інструкції № 21-5 обчислення єдиного внеску платниками, в т.ч. до яких відноситься позивач, здійснюється щомісячно на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Відповідно до пп.4.5.1 п.4.5 Інструкції № 21-5 обчислення сум єдиного внеску платниками, що перебувають на загальній системі оподаткування, здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій та отриманих від податкових органів відомостей про результати перевірок діяльності таких осіб, що призвели до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що базою оподаткування для сплати єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, що знаходяться на загальній системі оподаткування, є річний оподаткований дохід, який складається з помісячних сум чистого доходу, складеного на підставі первинних документів.

З приводу підтвердження висновків ДПІ щодо наявності у позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, апеляційним судом призначалась судова економічна експертиза, про яку зазначалось вище.

Згідно висновків експертизи від 25.02.2016р. № 773-774-775, обґрунтованим є нарахування податковим органом заборгованості зі сплати єдиного внеску протягом 2012-2013р. зі сплати єдиного внеску в розмірі 40 587,51 грн. (а.с.204-214).

Розраховуючи належний до сплати розмір єдиного внеску, експерт виходив з помісячних сум чистого доходу позивача відповідно до даних книги обліку доходів та витрат за вказаний період.

На порушення зазначених вимог закону позивачем при нарахуванні єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у 2012р. та 2013р. у гр.2, в якій зазначається помісячно сума чистого доходу, вказана не сума чистого доходу за вказаний період, яка б підтверджувалась первинними документами, а такий розмір доходу, з якого сплачується мінімальний страховий внесок на місяць (а.с.59-61).

Нараховуючи єдиний внесок, податковий орган необґрунтовано виходив лише з максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Оцінюючи викладене, судова колегія вважає неправильними розрахунки єдиного внеску за 2012-2013р., які складені, як позивачем, так і контролюючим органом, та погоджується з доводами та висновками експерта, оскільки вони ґрунтуються на законі та відповідають реальним обставинам.

Відтак, податкова вимога від 10.10.2014р. № Ф- щодо визначення недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування підлягає скасуванню на 29 399,7 грн. (69 987,21 - 40 587,51).

Враховуючи, що розмір штрафних санкцій за несвоєчасне нарахування єдиного внеску, залежить від розміру недоїмки (10% від суми боргу) рішення про застосування штрафних санкцій від 04.11.2014р. № НОМЕР_3 також підлягає частковому скасуванню на суму 2 783,75 грн.(6 842,5- (10% від 40 587,51).

Оскільки суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, не вжив заходів щодо належного з'ясування обставин справи, він прийшов до помилкового висновку про правомірність і законність в цілому ППР № НОМЕР_1, податкової вимоги № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій № НОМЕР_3.

Відповідно до ст.202 КАС України постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової про часткове задоволення позову.

Частина 3 ст.94 КАС України передбачає, що в разі часткового задоволення позову, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Оскільки позивачу задоволені вимоги майнового характеру в розмірі 32 736,91 грн., що складає 37,87% від загальної суми позову 86 448,25 грн., понесені судові витрати також підлягають відшкодуванню в розмірі 37,87 % за рахунок відповідача.

З матеріалів справи вбачається,що судові витрати позивача складаються із суми судового збору, сплаченого при подачі позову - 1 096,2 грн. (а.с.2) та витрат на проведення експертизи - 7 372,8 грн.(а.с.188,215зв.), всього - 8 469 грн.

Тому з ДПІ на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 3 207,21 грн. (37,87% від 8 469).

Керуючись ст.ст.195,196,198,202,205,207,254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 - задовольнити частково, апеляційну скаргу Первомайської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївської області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову про часткове задоволення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Первомайської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Визнати протиправним та скасувати:

- податкову вимогу Первомайської обєднаної ДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївської області від 10.10.2014р. № Ф- в частині визначення боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2012-2013рр. на суму 29 399,7 (двадцять дев'ять триста девяносто дев'ять) грн.,

- рішення Первомайської обєднаної ДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївської області про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску від 04.11.2014р. № НОМЕР_3 в частині нарахування на суму 2 783,75 (дві тисячі сімсот вісімдесят три) грн.,

- податкове повідомлення-рішення Первомайської обєднаної ДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївської області від 04.11.2014р. № НОМЕР_1 в частині збільшення грошового зобов'язання з ПДФО за 2012р. на суму 43,46 (сорок три) грн., в т.ч. за основним платежем на 29 грн. та штрафними санкціями 14,46 грн.,

- податкове повідомлення-рішення Первомайської обєднаної ДПІ ГУ Міндоходів у Миколаївської області від 04.11.2014р. № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій по ПДФО в розмірі 510 грн. в повному обсязі.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Первомайської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївської області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_4) понесені судові витрати в розмірі 3 207,21 (три тисячі двісті сім) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: О.В.Крусян