Справа № 808/8934/15
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року о 10 год. 02 хв.Справа № 808/8934/15 Провадження №ПР/808/10/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Бірюкової І.В.

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача 1, 2 ОСОБА_3,

відповідача 3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Запорізькій області (далі відповідач 1, ГУМВС в Запорізькій області), Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі відповідач 2, ГУНП в Запорізькій області), Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Запорізькій області (далі відповідач 3, ЗМУ ГУМВС в Запорізькій області), в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУМВС України в Запорізькій області від 05.11.2015 №440 о/с, в частині звільнення з органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1;

- поновити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 в ГУМВС України в Запорізькій області на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку та у звязку з ліквідацією ГУМВС України в Запорізькій області, на підставі п.9, 12 розділу XI Закону України «Про національну поліцію», зобовязати ГУМВС України в Запорізькій області (ліквідаційну комісію) в особі Голови комісії т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_5 перевести позивача негайно на службу в Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, на посаду рівнозначну тій, яку позивач обіймав на день звільнення з органів внутрішніх справ з 07.11.2015;

- зобовязати ГУМВС України в Запорізькій області (ліквідаційну комісію) в особі Голови комісії т.в.о начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_5 поновити позивача негайно на службі в Головному управлінні Національної поліції в Запорізькій області на посаді рівнозначній тій, яку позивач обіймав на день звільнення з органів внутрішніх справ України з 07.11.2015;

- зобовязати Запорізьке міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Запорізькій області виплатити позивачу компенсацію за вимушений прогул з 07.11.2015 по день фактичного поновлення на службі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що наказ №440 о/с від 05.11.2015 в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів), є неправомірним, оскільки всупереч нормам Закону України «Про національну поліцію» посадовими особами відповідача 1 та відповідача 2 не було у встановленому законодавством порядку запропоновано йому проходити службу у Національній поліції України у звязку з ліквідацією Міністерства внутрішніх справ України. Зазначає, що він не заперечував про перехід на службу до Національної поліції, неодноразово звертався в усному порядку до кадрового підрозділу місця служби, проте, позивача повідомляли, що всі бажаючі працювати в поліції напишуть відповідні заяви пізніше, а про дату написання такої заяви буде повідомлено додатково. Разом з тим, до прийняття оскаржуваного наказу про звільнення, позивача так і не було повідомлено про необхідність написання відповідної заяви. Вважає, що відповідач 1 не виконав вимоги закону, не зясував і не зажадав від позивача згоди чи відмови про проходження служби в поліції, а також не попередив його про майбутнє звільнення у звязку зі скороченням штатів. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів 1,2 проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень повідомив, що у звязку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Зазначає, що позивачем жодних заяв до ГУМВС України в Запорізькій області та ГУНП в Запорізькій області, з приводу його бажання проходити подальшу службу в органах Національної поліції, подано не було, у звязку з чим позивача було звільнено з органів внутрішніх справ, на підставі п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Крім того, представник відповідачів 1,2 зазначив, що чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про Національну поліцію», не передбачено обовязку у відповідачів відбирати у позивача пояснення щодо бажання/не бажання проходити подальшу службу в органах поліції. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача 3 в судовому засіданні проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що вважає, що позивача правомірно та у відповідності до вимог Закону України «Про Національну поліцію» було звільнено з органів внутрішніх справ, оскільки позивачем не було у встановленому законодавством порядку повідомлено про бажання проходити службу в органах поліції. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали і зясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив такі обставини.

Старший лейтенант міліції ОСОБА_1 (М-209941) проходив службу в органах внутрішніх справ з 2001 року, а з березня 2014 року обіймав посаду старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Жовтневого районного відділу ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області.

05 листопада 2015 року наказом начальника ГУМВС України в Запорізькій області №440 о/с «По особовому складу», згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено, з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-209941), старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Жовтневого районного відділу Запорізького міського управління.

Вислуга років позивача на день звільнення в календарному обчисленні, для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає 16 років 01 місяць 13 днів, у пільговому обчисленні не має.

Вважаючи протиправним наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Запорізькій області №440 о/с від 05.11.2015, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про міліцію» (втратив чинність з 07.11.2015 у звязку з набранням чинності Законом України «Про поліцію) правовою основою діяльності міліції визначалась Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Відповідно до ч.5 ст.7 Закону України «Про міліцію» права і обов'язки, організація роботи та структура підрозділів міліції визначаються положеннями, які затверджуються Міністром внутрішніх справ України відповідно до цього Закону.

Порядок та підстави проходження і припинення служби в органах внутрішніх справ регулюються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі Положення).

Згідно з пунктом 2 Положення позивач, який мав спеціальне звання старшого лейтенанта міліції, відносився до середнього начальницького складу.

Відповідно до абзацу 5 пункту 8 Положення, дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, у тому числі, у зв'язку із скороченням штатів у разі відсутності можливості використання на службі.

Підстави звільнення зі служби в запас осіб середнього, старшого та вищого начальницького складу (з постановкою на військовий облік), визначені пунктом 64 Положення, зокрема підпункт «г» якого передбачає звільнення через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Верховною Радою України 02.07.2015 прийнято Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII, який опублікований газеті «Голос України» 06.08.2015 №141-142, та набрав чинності з 07.11.2015 (далі Закон №580-VIII).

Пунктом 8 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №580-VIII визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Закон №580-VIII опублікований за 3 місяці до дня звільнення позивача, що відповідає вимогам статті 49-2 Кодексу законів про працю України щодо необхідності попередження працівників про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці.

У даному випадку Закон № 580-VIII, який регламентує порядок звільнення з публічної служби в органах внутрішніх справ, є спеціальним законом, тому визначений у ньому спосіб попередження про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів шляхом опублікування цього Закону не потребував подальшого персонального попередження кожного працівника міліції.

Відповідно до пп.1 п.1 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №580-VIII цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Таким чином доводи позивача про те, що він не попереджався про наступне вивільнення є необґрунтованими, оскільки позивач вважається попередженим про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів з 06.08.2015 дати опублікування цього Закону.

Згідно з пунктом 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №580-VIII, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Аналіз положень цього пункту дає можливість зробити висновок, що пропонування посад для проходження служби в поліції здійснюється лише після виявлення працівником міліції бажання проходити службу в поліції.

Відповідно до пункту 10 цього ж Розділу, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Як вбачається з подання начальника Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 05.11.2015, яке вносилось на звільнення позивача, інформація про прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відсутня (а.с.63-64).

Крім того, позивачем та представником позивача в ході судового розгляду справи не надано доказів звернення позивача починаючи з 07.08.2015 по 06.11.2015 з письмовою заявою про виявлення бажання проходити службу у Національній поліції.

Перебування ГУМВС України в Запорізькій області та Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області в стані припинення за рішенням засновників підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які містяться в матеріалах справи.

Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці подана ГУМВС України в Запорізькій області 07.09.2015 (а.с.67-72).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України «Про організаційно штатні питання» від 06.11.2015 №1388 скорочені всі штати ГУМВС України в Запорізькій області (а.с.73-74).

Враховуючи, що протягом визначеного Законом України «Про Національну поліцію» тримісячного строку від дня опублікування цього Закону, що є попередженням про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, позивач не прийнятий на службу в поліцію, належних доказів, які підтверджують виявлення позивачем бажання проходити службу в поліції, суду не надано, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення, як це передбачено пунктами 8-11 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», прийнятий правомірно, у звязку з чим підстави для його скасування відсутні, а позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню.

Оскільки інші позовні вимоги про є похідними від вимог про визнання протиправним та звільнення наказу про звільнення позивача з органів внутрішніх справ, у звязку з висновками суду про правомірність такого наказу, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 94, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко