Справа № 813/8011/14
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року Справа № 876/2564/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В.,Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2015 року по справі № 813/8011/14 за позовом ПАТ «Львівський міський молочний завод» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Львівський міський молочний завод» звернулося до суду з адміністративним позовом про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 08.08.2014 року за №.

В обґрунтування вимог зазначає, що контролюючим органом не було враховано обставин подання розрахунку №9 від 30.06.2014 року, яким здійснено коригування кількісних та якісних показників до податкової накладної №10 за договором від 20.03.2014 року, а чинним законодавством не передбачено внесення до податкового повідомлення-рішення будь-яких виправлень.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2015 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано прийняте Державною податковою інспекцією у Залізничному районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області податкове повідомлення-рішення від 08.08.2014 року за №.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Державною податковою інспекцією у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Звертає увагу суду на те, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість податкового кредиту та сформованих витрат (валових витрат) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, та зменшує оподатковуваний доход на суму витрат при визначенні податку на прибуток.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення. При цьому колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи, на підставі наказу № 839 від 09.07.2014 року проведено позапланову виїзну перевірку ПАТ «Львівський міський молочний завод» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з ТзОВ «Телтрейд» за березень 2014 року за результатами якої складено акт від 22.07.2014 року за № 1651/13-03-22-04/00446368, яким встановлено порушення вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.200 ПК України в результаті чого безпідставно завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість за березень 2014 року в розмірі 117200 грн. 00 коп., що призвело до заниження податку на додану вартість за березень 2014 року в сумі 117200 грн. 00 коп..

На підставі акта податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.08.2014 року за №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 146500 грн. 00 коп., в тому числі за основним платежем - 117200 грн. 00 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 29300 грн. 00 коп.

За результатами адміністративного оскарження спірного податкового повідомлення-рішення таке було залишено без змін.

Також встановлено, що між позивачем (комісіонер) та ТзОВ «Телтрейд» (комітент) укладено договір комісії №637 від 20.03.2014 року, згідно якого комісіонер зобов'язується за дорученням комітента за комісійну плату від свого імені укласти за рахунок комітента договір щодо продажу обладнання.

Цієї ж дати між згаданими особами було укладено договір відповідального зберігання за №31/03-14-3, в якому ТзОВ «Телтрейд» виступило зберігачем.

В подальшому договір комісії було розірвано, що підтверджується угодою від 29.06.2014 року

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що не можуть вважатись обґрунтованими покликання контролюючого органу на те, що ним, у відповідності до положень п.50.2 ст.50 ПК України, не взято до уваги розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної

Суд дійшов висновку, що твердження контролюючого органу про безтоварність господарських операцій та завищення податкового кредиту позивачем ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються допустимими доказами.

Зазначає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування. В матеріалах справи наявні копії податкових накладних, які не мають недоліків.

Звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявний Витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, а відтак наявність зазначеного документу у позивача підтверджує його добросовісність та обачність, оскільки ним була зібрана оприлюднена інформація, яка б вказувала на добросовісність його контрагентів.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається із матеріалів справи керівником (головним бухгалтером) підприємства допущено посадових осіб ДПІ у Залізничному районі м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській області до проведення документальної позапланової виїзної перевірки, було отримано наказ та направлення на проведення перевірки. Таким чином допуск посадових осіб до проведення перевірки було здійснено у встановленому законодавством порядку.

Під час перевірки встановлено, що за період березень 2014 р. ПАТ «Львівський міський молочний завод» задекларовано податкового кредиту (р.17 декларації) з податку на додану вартість по взаємовідносинах із ТзОВ «Телтрейд» в сумі - 117 200,00 грн.. '

Директору ПАТ «Львівський міський молочний завод» - ОСОБА_1, під час проведення перевірки, вручено вимоги від 09.07.14, від 10.07.14, від 14.07.14 «Про надання пояснень та їх документального підтвердження» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з ТзОВ «Телтрейд» за період березень 2014р.» та лист від 11.07.14 №10528/10/13-03-22-04-09/409/1 «Про надання пояснень та їх документального підтвердження» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з ТзОВ «Телтрейд» за період березень 2014р.». Проведення перевірки здійснено за участі керівника ПАТ «Львівський міський молочний завод».

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 24.12.2010 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Foods and Goods L.T.D.» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

У постанові Верховного суду України від 27.01.2015 року справа № 21-425а14, висновки якого щодо застосування норм права є обов'язковими для застосування судами, що застосовують такі норми права, зазначено про те, що нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки.

Таким чином, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податковим органом перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Допуск до перевірки нівелює правові наслідки правових порушень, допущених податковим органом при призначенні та проведенні податкової перевірки. В даному випадку податковим органом фактично реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, а тому дії податкового органу з проведення такої перевірки вичерпали свою правову дію і не є такими, що порушують права позивача.

В ході проведення перевірки 15.07.2014 року посадовими особами підприємства не виконані вимоги від 15.07.2014 року «Про надання пояснень та їх документального підтвердження» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з ТзОВ «Телтрейд» за період березень 14 та листа від 15.07.14 №10694/10/13-03-22-04-09/410/24 «Про проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів тощо» .

В акті перевірки зазначено, що ПАТ «Львівський міський молочний завод» не надано первинних документів щодо правомірності формування податкових зобов'язань та податкового кредиту за березень 2014 року, а саме: податкових накладних, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних (дорожніх листів), актів прийому-передачі товарів (наданих послуг, виконаних робіт), договорів, платіжних доручень, виписок банку, оборотно-сальдові відомості, журнали-ордери, картки рахунків по контрагенту, аналізи по рахунках, інформацію щодо транспортування товару придбаного в березні 2014 року; інформацію щодо зберігання товару придбаного в ТзОВ «Телтрейд» на підставі яких сформовано податковий кредит за березень 2014р. по взаємовідносинах з ТзОВ «Телтрейд».

Стосовно підстав формування позивачем розміру податкового кредиту за березень 2014 року по взаємовідносинах з ТзОВ «Телтрейд», колегія суддів вважає, що господарські відносини не відбулися, а долучені до матеріалів справи документи, не дають можливості довести факт вчинення господарської операції.

Між позивачем (комісіонер) та ТзОВ «Телтрейд» (комітент) укладено договір комісії №637 від 20.03.2014 року, згідно якого комісіонер зобов'язується за дорученням комітента за комісійну плату від свого імені укласти за рахунок комітента договір щодо продажу обладнання ( а.с. 73-79). Місце передачі товару - склад комітента: м.Київ, Харківське шосе, 201/203.

В подальшому, між згаданими особами було укладено договір відповідального зберігання за №31/03-14-3 від 31.03.2014 року, в якому ТзОВ «Телтрейд» виступило зберігачем.

В подальшому договір комісії було розірвано, що підтверджується угодою від 29.06.2014 року.

Аналізуючи договір комісії, колегія суддів вбачає, що позивачем не набуто права власності на об'єкт продажу, оскільки за умовами вказаного договору позивач лише зобов'язується здійснити продаж об'єкту, переданого на зберігання та отримуючи в подальшому за це розмір комісійної винагороди.

За договором відповідального зберігання за №31/03-14-3 від 31.03.2014 року, майно - мультиплексор у кількості 32 штук, передавався на відповідальне зберігання комітенту - ТзОВ «Телтрейд».

Фактичної операції не відбулося, оскільки не відбулося реального відчуження прав на товар, сам товар знаходився на території м.Києва без встановлення джерела походження та встановлення спеціальних ознак для даної групи товарів.

Досліджуючи правомірність формування платником податкового кредиту за вказаною операцією, колегія суддів керувалася положеннями пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК), які пов'язують податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування ПДВ на суму понесених витрат по сплаті (нарахуванню) ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг) з реальним виконанням господарської операції та з наявністю первинних документів (зокрема, податкових накладних), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Долучена до матеріалів справи податкова декларація з податку на додану вартість на березень 2014 року засвідчує, що розмір податкового кредиту позивача становив 28 402,00 грн.. Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до етапі 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Витрати платника, які зменшують базу оподаткування податку на прибуток та податку на додану вартість, мають бути реально понесеними, документально підтвердженими, а документи на обґрунтування таких витрат повинні містити повну та достовірну інформацію про учасників та умови господарських операцій.

Колегія суддів вважає, що позивачем в порушення вимог п.п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст..200 Податкового кодексу України безпідставно включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість в розмірі 117200 грн. 00 коп., що призвело до заниження податку на додану вартість за березень 2014 року в сумі 117200 грн. 00 коп..

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також має місце невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись, ч. 3 ст. 160, ст.ст. 41, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2015р. у справі № 813/8011/14 - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст

виготовлено 30.05.2016 року.