Справа № 808/751/16
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року 11:15Справа № 808/751/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Стрельнікової Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

позивача: ОСОБА_1, м. Запоріжжя,

до відповідача 1: Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції,

відповідача 2: Державного реєстратора прав на нерухоме майно Мороз Олени Михайлівни, м. Запоріжжя

про: скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивачка) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції (далі - відповідач 1), Державного реєстратора прав на нерухоме майно Мороз Олени Михайлівни (далі - відповідач 2), в якому просять суд: скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 18.11.2015 №26266503; зобов'язати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції здійснити державну реєстрацію за позивачкою права власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2015 у справі №334/11434/13-ц.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2015 у справі №334/11434/13-ц про затвердження мирової угоди за позивачкою було визнано право власності на відокремлену частину житлового будинку. Позивачка вважає, що житлова прибудова, право власності на яку за нею визнано за рішенням суду в силу Закону підлягає реєстрації у державному реєстрі прав як об'єкт нерухомого майна. Посилання відповідача 2 у оскаржуваному рішенні на п.4 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та вимога про необхідність визнання права власності на частину житлового будинку є на думку позивачки необгрунтованими та такими, що суперечать діючому законодавству. Відповідач 2 при відмові у державній реєстрації не обґрунтував та не зазначив положення законодавства, які унеможливлюють реєстрацію житлової прибудови як окремого об'єкту нерухомого майна.

У судове засідання позивачка не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

26.04.2016 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача (вх. №13384), у якій представник позивача зазначив, що наполягає на позовних вимогах з урахуванням заяви від 26.04.2016.

Також 26.04.2016 до суду надійшла заява представника позивача вх. №13385, у якій представник керуючись ст. 137 КАС України та у зв'язку із позбавленням з 01.05.2016 відповідача права державної реєстрації речових прав на нерухоме майно заявив про зменшення позовних вимог, а саме: просить скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав від 18.11.2015 №262626502.

Ухвалою суду від 26.04.2016 представнику позивача відмовлено у прийнятті заяви про зміну позовних вимог, отже предметом розгляду по справі є первинні позовні вимоги згідно позовної заяви.

Відповідачі та/або їх представники у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомлено. Натомість 22.04.2016 на виконання ухвали суду відповідачем 1 надано суду копію реєстраційної справи за об'єктом нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на те, що представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності, а відповідачі та/або їх представники, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, суд вважає можливим розглянути справу у порядку письмового провадження на підставі наявних в ній матеріалів.

Відповідно до вимог ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав 36843037 від 20.12.2012, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину №3311 від 30.1.2012, є власником 17/20 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2015 по справі №334/11434/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ житлового будинку та виділ земельної ділянки в натурі, зустрічному позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку та виділ земельної ділнки в натурі, як об'єктів спільної часткової власнсоті, яка набрала законної сили 17.06.2015, було затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, згідно з якою:

- виділити ОСОБА_1 в житловій прибудові літ. А1, яка складається з прихожої 2-2 площею 13,1 м2, кімнати 2-3 площею 16,7 м2, кімнати 2-4 площею 9,2 м2, кімнати 2-4 площею 9,2 м2, кімнати 2-5 площею 46,6 м2, прибудову літ. а1, яка складається з коридору 2-1 площею 8,8 м2, погріб пг під прибудовою літ. а1, прибудову літ. а2, яка складається з кухні 2-6 площею 7,0 м2, ванної 2-7 площею 3,6 м2, туалету 2-8 площею 1,0 м2, коридору 2-9 площею 2,9м2 - загальною площею 14,5 м2, сарай літ. Б, сарай літ. В, тіню кухню літ. В1, фундамент гаражу літ. Е, оглядову яму № 15, сарай літ. К, навіс літ. С, душ літ Т, вбиральню літ. У, навіс літ. Ф, ворота №11, хвіртку №12, паркан №14 довжиною 56,45 м, замощення ІІ. Всього виділити майна на суму 239482 грн., що складає 21/25 частину житлового будинку.

- визнати за ОСОБА_1 право власності на житлову прибудову літ. А1, яка складається з прихожої 2-2 площею 13,1 м2, кімнати 2-3 площею 16,7 м2, кімнати 2-4 площею 9,2 м2, кімнати 2-4 площею 9,2 м2, кімнати 2-5 площею 46,6 м2, прибудову літ. а1, яка складається з коридору 2-1 площею 8,8 м2, погріб пг під прибудовою літ. а1, прибудову літ. а2, яка складається з кухні 2-6 площею 7,0 м2, ванної 2-7 площею 3,6 м2, туалету 2-8 площею 1,0 м2, коридору 2-9 площею 2,9м2 - загальною площею 14,5 м2, сарай літ. Б, сарай літ. В, тіню кухню літ. В1, фундамент гаражу літ. Е, оглядову яму № 15, сарай літ. К, навіс літ. С, душ літ Т, вбиральню літ. У, навіс літ. Ф, ворота №11, хвіртку №12, паркан №14 довжиною 56,45 м, замощення ІІ.

12.11.2015 представником ОСОБА_1, ОСОБА_6 була подана заява про держану реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності, форма власності приватна, тип об'єкта житловий будинок, місцезнаходження об'єкта нерухомого майна: АДРЕСА_1.Згідно копії картки прийому заяви №26068115, до заяви були додані: ухвала суду №334/11434/13-ц, видана 11.06.2015 Ленінським районним судом м. Запоріжжя; свідоцтво про право на спадщину, сері я та номер: 3311, виданий 30.11.2012, видавник: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Шевцова О.С.; технічний паспорт, сері я та номер: б/н, виданий 11.10.2012, видавник: ТОВ «ЗМБТІ».

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Мороз О.М. №26266503 від 18.11.2015, було відмовлено у держаній реєстрації права власності, форма права власності: приватна, розмір частки 21/25, на житловий будинок, що розташований Запорізька область, АДРЕСА_1 за суб'єктом ОСОБА_1 Згідно зазначеного рішення, державний реєстратор встановив, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. В поданій ухвалі суду виділено ОСОБА_1 21/25 частини житлового будинку та визнано право власності на житлову прибудову літ. А1. Але житлова прибудова не є окремим об'єктом нерухомого майна, а є складовою частиною житлового будинку. Таким чином, як зазначив реєстратор у спірному рішенні, провести реєстрацію права власності на 21/25 частини житлового будинку за заявником буде можливо після визнання права власності на 21/25 частину житлового будинку, розташованого за вищевказаною адресою. З наведених підстав спірним рішенням ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 (далі - Закон №1952-IV).

Відповідно до ст. 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону N 1952-IV, державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Частиною 1 ст. 16 Закону № 1952-IV,передбачено, що заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ч.3 ст. 16 Закону N 1952-IV, разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Відповідно до ч.8 ст. 16 державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу або посадової особи, якими встановлено обтяження, особи, в інтересах якої встановлено обтяження, уповноваженої ними особи.

Пунктом 4 частини 1 ст. 24 Закону №1952-IV в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення, передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Статтею 21 Закону N 1952-IV в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення, врегульовано правовідносини щодо державної реєстрації прав у разі поділу або виділу частки з об'єкта нерухомого майна та об'єднання об'єктів нерухомого майна.

Так, частинами 1 та 2 зазначеної статті Закону передбачено, що у разі поділу об'єкта нерухомого майна або виділу частки з об'єкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, реєстраційний номер цього об'єкта скасовується. Водночас для кожного з новостворених об'єктів нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав і нова реєстраційна справа, кожному з таких об'єктів присвоюється новий реєстраційний номер.

Записи про речові права та їх обтяження щодо об'єкта, який поділяється, або при виділі частки із цього об'єкта переносяться до розділів Державного реєстру прав, що відкриті на кожний новостворений об'єкт. Якщо правочином або актом відповідного органу встановлено, що речові права та їх обтяження не поширюються на всі новостворені об'єкти нерухомого майна, записи про такі права та обтяження переносяться лише до розділів, відкритих для новостворених об'єктів, яких вони стосуються.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону N 1952-IV, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Як вбачається з ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2015 року по справі №332/11434/13-ц, за позивачкою було визнано право власності не на цілий житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, а на житлові і нежитлові прибудови та різноманітні споруди, тобто в даному випадку мав місце виділ частки з об'єкта нерухомого майна. Натомість представником позивача до державного реєстратора була подана одна заява про реєстрацію права власності на житловий будинок.

Таким чином, відповідачем 2 було правомірно відмовлено позивачці спірним рішенням у держаній реєстрації права власності з підстав того, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

З огляду на наведене, позовні вимоги позивачки про скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 18.11.2015 №26266503 та про зобов'язання відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції здійснити державну реєстрацію за позивачкою права власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2015 у справі №334/11434/13-ц задоволенню не підлягають.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 72, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя (підпис) Н.В. Стрельнікова

Постанова не набрала законної сили.

Суддя Н.В. Стрельнікова