Справа № 826/16512/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26 квітня 2016 року 12 год. 40 хв. № 826/16512/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання незаконною відмови та зобов'язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) до Національного банку України (далі - відповідач, НБУ) про:

- визнання незаконною відмови відповідача у наданні інформації щодо нарахування відсотків за кредитним договором від 23 жовтня 2006 року №141/182/123, укладеним між публічним акціонерним товариством "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" та позивачем (далі - кредитний договір), у період із 01 жовтня 2009 року по 30 квітня 2013 року;

- зобов'язання відповідача надати позивачу вказану інформацію.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем, в порушення вимог законодавства, не надано запитуваної інформації щодо нарахування відсотків за кредитним договором у період із 01 жовтня 2009 року по 30 квітня 2013 року, чим порушено законні права та інтереси позивача.

Відповідною ухвалою суду (суддя ОСОБА_2) відкрито провадження в адміністративній справі №826/16512/15 (далі - справа), яку призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні.

У зв'язку із припиненням повноважень судді ОСОБА_2 щодо здійснення правосуддя, у провадженні якого перебувала справа та ним не розглянута по суті, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для її подальшого розгляду і вирішення визначено суддю Данилишина В.М.

Відповідною ухвалою суду (суддя Данилишин В.М.) справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні колегією суддів.

Позивач (його представник) у відповідне судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому до суду через канцелярію позивачем подано письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у відповідне судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, заява про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надійшла.

У поданих до суду письмових запереченнях проти позову разом із доказами на їх обґрунтування представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні повністю.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до НБУ із заявою про надання інформації від 20 квітня 2015 року, в якій просив надати інформацію про нарахування відсотків у період із 01 жовтня 2009 року по 30 квітня 2013 року за кредитним договором.

У зв'язку з неотриманням відповіді відповідача за наслідками розгляду заяви позивача від 20 квітня 2015 року, ОСОБА_1 звернувся до НБУ із заявою від 04 липня 2015 року, в якій просив надати відповідь на зазначену вище заяву про надання інформації.

За результатами розгляду зазначених вище листів позивача відповідач листами від 15 травня 2015 року №20-06008/32891 та від 29 липня 2015 року №20-06008/52937 повідомив ОСОБА_1 про те, що НБУ не здійснює кредитування фізичних осіб, не є стороною за кредитним договором та не володіє запитуваною інформацією.

Суд не погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та аналізу наступних норм і обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України "Про Національний банк України" від 20 травня 1999 року №679-XIV (далі - Закон №679-XIV), Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначений Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 3, п. 6 ч. 1 ст. 14, п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Розпорядники інформації зобов'язані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках, зокрема, розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 6, п. 8 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 57 Закону №679-XIV, відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України.

При виконанні своєї основної функції Національний банк має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі.

Національний банк виконує такі функції, зокрема, здійснює банківське регулювання та нагляд на індивідуальній та консолідованій основі.

Для здійснення своїх функцій Національний банк має право безоплатно одержувати від банків, учасників банківських груп та юридичних осіб, які отримали ліцензію Національного банку, а також від осіб, стосовно яких Національний банк здійснює наглядову діяльність відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність", інформацію про їх діяльність та пояснення стосовно отриманої інформації і проведених операцій.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07 грудня 2000 року №2121-III (далі - Закон №2121-III), Національний банк для цілей банківського нагляду має право отримувати від державних органів та інших осіб інформацію, у тому числі конфіденційну, щодо фінансового/майнового стану засновників банку та осіб, що набувають або збільшують істотну участь у банку, їх ділової репутації, джерел походження коштів, що використовуватимуться для формування статутного капіталу банку. Національний банк у межах безвиїзного нагляду має право письмово вимагати від банку копії документів, а також письмові пояснення з питань його діяльності.

Поряд з цим, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 55 Закону №679-XIV, головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів.

Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України.

Таким чином, інформація яка збирається НБУ у межах банківського нагляду збирається саме для забезпечення досягнення Національним банком вищезазначених цілей банківського нагляду.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 69 Закону №2121-III, банк зобов'язаний подавати Національному банку України фінансову і статистичну звітність щодо роботи банку, його операцій, ліквідності, платоспроможності, прибутковості, а також інформацію афілійованих осіб банку з метою оцінки фінансового стану банку.

Національний банк України має право вимагати від банку, банківської групи подання консолідованої і субконсолідованої звітності.

Національний банк України встановлює для банків, банківських груп: 1) форми звітності та методику її складання; 2) періодичність та строки подання звітності; 3) структуру пояснювальної записки; 4) мінімум відомостей, що підлягають опублікуванню, та строки їх подання; 5) методику складання консолідованої і субконсолідованої звітності.

Перелік, зразки форм статистичної звітності та порядок їх заповнення, періодичність їх складання, терміни та способи подання даних до Національного банку України, а також осіб, які мають право підписувати відповідні форми звітності визначені Правилами організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, затверджені постановою Правління Національного банку України від 19.03.2003 № 124 (далі - Правила № 124).

Так, Правилами організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 19 березня 2003 р. №124, визначена форма статистичної звітності за якою подається інформація щодо активних операцій банку, у тому числі кредитних операцій. Це форма статистичної звітності №613 "Звіт про концентрацію ризиків за активними операціями банку з контрагентами та інсайдерами" (далі - Форма №613).

Як вбачається із пояснень щодо заповнення Форми №613, до неї вноситься інформація за активними банківськими операціями, яка необхідна для оцінки та контролю за концентрацією ризиків у банках, що виникають під час здійснення ними активних операцій, а також реалізації визначених законодавством України завдань Національного банку України щодо забезпечення наглядової діяльності й створення ефективного інструменту банківського нагляду.

При цьому у розділі І Форми №613 зазначаються дані в розрізі всіх здійснених банком активних операцій за кожним контрагентом, якщо на звітну дату загальна сума всіх вимог банку та наданих банком безвідкличних фінансових зобов'язань щодо одного контрагента (колонка 21) становить 2 млн грн і більше. У розділі II Форми №613 зазначаються дані в розрізі всіх здійснених банком активних операцій за кожним інсайдером, якщо на звітну дату загальна сума всіх вимог банку та наданих банком безвідкличних фінансових зобов'язань щодо одного інсайд ера (колонка 21) становить не менше 20 неоподатковуваних мінімумів.

При цьому у ході судового розгляду справи судом з'ясовано, що кредит за кредитним договором надавався позивачу у розмірі 1010000,00 грн., тобто на суму, що є нижчою ніж сума вимог банку до окремого контрагента (позичальника) за яким зазначаються дані у Формі №613.

Отже, згідно із Правилами №124 дані за кредитним договором не вносились та неповинні були вноситись до Форми №613.

Таким чином, відповідач не отримував та не повинен був отримувати запитувану позивачем інформацію.

Також суд погоджується з твердженнями відповідача, що висунення НБУ у зв'язку із надходженням інформаційного запиту фізичної особи індивідуальної вимоги до банку про надання інформації щодо нарахування відсотків за окремим кредитним договором суперечитиме вимогам ст. 63 Закону №679-XIV та ст. 5 Закону №2121-III щодо невтручання в діяльність банку за виключенням випадків встановлених законом.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, суд приходить до висновку, що у межах спірних правовідносин відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим не допустив порушень законних прав та інтересів позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання незаконною відмови та зобов'язання вчинити певні дії є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволені позову ОСОБА_1.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда