Справа № 1318/978/2012
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" травня 2016 р. м.Київ К/800/524/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Горбатюк С.А.,

Заяць В.С.,

секретар судового засідання - Ярош Д.В.,

за участю позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Самбірської міської ради, виконавчого комітету Самбірської міської ради про визнання протиправним і скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області, в якому просив визнати незаконними рішення від 15 вересня 1995 року «Про передачу в приватну власність та надання у власність, користування земельних ділянок» в частині припинення права користування земельною ділянкою загальною площею 4058 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та рішення від 18 грудня 2008 року №30 «Про погодження місця розташування земельних ділянок, надання дозволу на складання проектів відведення та ведення проектно-пошукових робіт» в частині зміни конфігурації земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка була закріплена за ним; визнання його належним землекористувачем земельної ділянки площею 3819 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Під час розгляду справи здійснено заміну позивача його правонаступником - ОСОБА_2, яка в уточненій позовній заяві від 08 жовтня 2013 року просила визнати незаконними рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області від 15 вересня 1995 року «Про передачу в приватну власність та надання у власність, користування земельних ділянок» в частині припинення права користування земельною ділянкою загальною площею 4058 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та рішення від 18 грудня 2008 року №30 «Про погодження місця розташування земельних ділянок, надання дозволу на складання проектів відведення та ведення проектно-пошукових робіт» в частині зміни конфігурації земельної ділянки по АДРЕСА_1; визнання її належним землекористувачем земельної ділянки площею 3819 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 жовтня 2013 року залучено у якості другого відповідача - Самбірську міську раду Львівської області.

Постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 листопада 2013 року адміністративний позов задоволено; визнано незаконними рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області від 15 вересня 1995 року «Про передачу в приватну власність та надання у власність, користування земельних ділянок» в частині припинення ОСОБА_4 права користування земельною ділянкою площею 4058 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та рішення від 18 грудня 2008 року №30 «Про погодження місця розташування земельних ділянок, надання дозволу на складання проектів відведення проектно-пошукових робіт» в частині зміни конфігурації земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка була закріплена за ОСОБА_4; визнано ОСОБА_2 належним землекористувачем земельної ділянки площею 4058 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2015 року за результатами перегляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_5 постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 листопада 2013 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково, визнано незаконними та скасовані рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області від 15 вересня 1995 року «Про передачу в приватну власність та надання у власність, користування земельних ділянок» та рішення Самбірської міської ради від 18 грудня 2008 року №30 «Про погодження місця розташування земельних ділянок, надання дозволу на складання проектів відведення та ведення проектно-пошукових робіт» в оскаржуваних частинах, провадження в частині вимог щодо визнання ОСОБА_2 належним землекористувачем земельної ділянки загальною площею 3819 кв.м. по АДРЕСА_1 закрито.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 жовтня 2015 року вказану постанову апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 листопада 2013 року в частині задоволення позовних вимог скасовано та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, ОСОБА_2 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року, ухвалити нову.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Предметом позовних вимог у справі є оскарження рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області від 15 вересня 1995 року «Про передачу в приватну власність та надання у власність, користування земельних ділянок» в частині припинення права користування земельною ділянкою загальною площею 4058 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та рішення Самбірської міської ради від 18 грудня 2008 року №30 «Про погодження місця розташування земельних ділянок, надання дозволу на складання проектів відведення та ведення проектно-пошукових робіт» в частині зміни конфігурації земельної ділянки по АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог про визнання вказаних рішень в оскаржуваних частинах незаконними позивач зазначала, що проживає в АДРЕСА_1. З 1953 року її батьки, а згодом і вона користується земельними ділянками площею 1000 кв.м. для обслуговування житлового будинку та площею 4058 кв.м. з цільовим призначенням: город, сад. 15 вересня 1995 року ОСОБА_4 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку. Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки у її користуванні знаходиться земельна ділянка площею 4058 кв.м., у власності 1000 кв.м. За результатами розгляду заяви позивача про передачу у приватну власність земельної ділянки, рішенням від 15 вересня 1995 року припинено її право користування земельною ділянкою площею 4058 кв.м. по АДРЕСА_1 Львівської області. Рішенням від 18 грудня 2008 року №30 змінено конфігурацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 без її згоди на вилучення земельної ділянки. Земельна ділянка площею 4058 кв.м залишається у її користуванні, оскільки вилучення не проводилось. Постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 червня 2011 року визнано протиправними дії державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель по складанню протоколу про адміністративне правопорушення від 27 травня 2011 року відносно ОСОБА_4 за самовільне зайняття земельної ділянки площею 0,3819 га із земель житлової та громадської забудови в АДРЕСА_1 шляхом посадки картоплі та вирощування кормових культур; скасовано постанову від 31 травня 2011 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 170 грн. На її численні заяви щодо відновлення прав на користування земельною ділянкою площею 4058 кв.м. Самбірською міською радою їй було відмовлено.

Суд першої інстанції, визнаючи незаконним рішення від 15 вересня 1995 року, виходив із порушення вимог ст.ст.27, 29 Земельного кодексу України (1990 року), а при визнанні незаконним рішення від 18 грудня 2008 року №30 зазначив про недотримання вимог ст.ст.116, 141, 143 Земельного кодексу України (2001 року), оскільки жодних законних підстав для зміни конфігурації земельної ділянки у ради не було. Крім того, суд зазначив, що фактичне вилучення земельної ділянки із користування ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_4.) не проводилось.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконними оскаржуваних рішень, зазначив про відсутність у позивача належних доказів, якими підтверджується її право постійного користування спірною земельною ділянкою.

При цьому, розглядаючи справу по суті та ухвалюючи рішення суди попередніх інстанцій виходили із того, що даний спір є справою адміністративної юрисдикції.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як встановлено ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч.2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно п.п.1, 7 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У даній справі спір фактично стосується не оскарження рішення органу місцевого самоврядування, пов'язаного з реалізацією компетенції такого органу у сфері управління, а права користування земельною ділянкою.

Як визначив Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2014 року у справі №21-544а14, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів. Аналогічну позицію Верховний Суд України висловив також у постановах від 13 жовтня 2015 року у справі № 21-2229а15, від 10 листопада 2015 року у справі № 21-2319а15.

За вказаними обставинами слід дійти висновку, що даний спір не носить характеру публічно-правового та не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, у зв'язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як встановлено ч.2 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, передбачених процесуальним законом.

За суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду судом загальної юрисдикції у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.220, 221, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року та постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 листопада 2013 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених ст.ст.237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді