Справа № 308/3830/16-а
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2016-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/3830/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2016 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання - Коціпак З.П.,

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду в м. Ужгород матеріали адміністративного позову Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області до гр. ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 20 травня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 23 травня 2016 року.

Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_3 Федерації, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення за межі України. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 02 грудня 2015 року у ході проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодаства в міграційній сфері у м. Ужгороді, по вул. Станційній був виявлений громадянин ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з документом, який посвідчує особу, а саме паспортом громадянина ОСОБА_3 Федерації № 47 08 199738, виданого 06.02.2009 року. Згідно наданих пояснень відповідача, останній приїхав в Україну для того, щоб проживати разом зі своєю сімєю. З 27.01.2013 року, після приїзду в Україну проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. За порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме встановленого факту перебування іноземця на території України понад встановлений термін (термін перебування складає 1305 днів) 02.12.2015 року відповідача ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. 00 коп. Також позивач вказує на те, що ОСОБА_2 до органів та підрозділів міграційної служби із заявою та документами необхідними для продовження законного терміну перебування на території України не звертався.

Відтак, з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 02 грудня 2015 року головним спеціалістом відділу імміграційної роботи, тимчасового перебування іноземців та протидії нелегальній міграції управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області ОСОБА_4 прийняте рішення про примусове повернення з України ОСОБА_2, яке затверджене першим заступником начальника Головного управління ДМС України в Закарпатській області ОСОБА_5 із зобовязанням покинути територію України до 28.12.2015 року. У вказаний термін територію України відповідач не покинув, скориставшись правом на оскарження рішення про примусове повернення за межі України подавши позов до Закарпатського окружного адміністративного суду. За наслідками розгляду справи, Закарпатським окружним адміністративним судом 09 лютого 2016 року у справі №807/2422/15 винесено постанову, відповідно до якої в задоволенні позову відповідача про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення відмовлено. Згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.03.2016 року у справі №876/1545/16 апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, а постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року без змін. Однак до вказаного терміну у рішенні про примусове повернення та після набуття законної сили постановою Закарпатського окружного адміністративного суду відповідач територію України не покинува, що свідчить про свідоме ухилення його від виконання рішення про примусове повернення за межі України.

З огляду на дані обставини, зокрема на те, що ОСОБА_6 не виконав рішення про примусове повернення, до органів та підрозділів міграційної служби із заявою та документами необхідними для вирішення питання про продовження строку перебування не звертався, з посиланням на приписи ст. 30 ЗУ Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, ст.ст. 5, 104, 162, 183-5, 256 Кодексу адміністративного судочинства України позивач просить суд: прийняти рішення про примусове видворення за межі України громадянина ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та звернути рішення суду до негайного виконання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, з підстав та мотивів викладених у позові. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Наголосив на тому, що ОСОБА_2 не виконав рішення про примусове повернення та не слатив суму штрафу, який накладено на нього постановою від 02.12.2015 року , якою притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні адміністративний позов визнав частково. Пояснив, що він не міг виїхати за межі території України за відсутності у нього закордонного паспорта, для його виготовлення просив надати йому час, зобовязався заплатити суму штрафа.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини,на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 02 грудня 2015 року у ході проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодаства в міграційній сфері у м. Ужгороді, по вул. Станційній був виявлений громадянин ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з документом, який посвідчує особу, а саме паспортом громадянина ОСОБА_3 Федерації № 47 08 199738, виданого 06.02.2009 року. Дані обставини підтверджуються даними протоколу про адміністративне правопорушення від 02.12.2015 р., копія якого приєднана до матеріалів справи , а також вказані обставини доведені судовим рішенням і в силу ст. 72 КАС України доведення не потребують /а.с. 10-14/.

Судом встановлено, що згідно письмових пояснень ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 від 02.11.2015 року, останній будучи громадянином ОСОБА_3 Федерації до 2009 року був зареєстрованим у Московській області, з 27.01.2013 року знявшись з реєстрації переїхав на Україну для того, щоб проживати разом зі своєю сімєю. Весь час проживав в ІНФОРМАЦІЯ_5, 21. /а.с. 6/

Відповідно до паспорта громадянина ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2 було знято з реєстраційного обліку з 27.01.2013 року. ОСОБА_2 прибув на територію України після його зняття з реєстрації в ОСОБА_3 Федерації 27.01.2013 року.

Як встановлено судом, постановою першого заступника начальника Головного управління ДМС України в Закарпатській області ОСОБА_5 від 02.12.2015 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, за порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме перебування іноземця на території України понад встановлений термін , з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510, 00 грн. Вказаною постановою встановлено, що відповідач ОСОБА_2 порушив вимоги п.2 ст.17 ЗУ Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме : порушено павила перебування в Україні. /а.с. 7/

Судом встановлено, що 02 грудня 2015 року головним спеціалістом відділу імміграційної роботи, тимчасового перебування іноземців та протидії нелегальній міграції управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області ОСОБА_4 прийняте рішення про примусове повернення за межі України ОСОБА_2, яке затверджене першим заступником начальника Головного управління ДМС України в Закарпатській області ОСОБА_5 із зобовязанням ОСОБА_2 покинути територію України у термін до 28.12.2015 року. Про вказане рішення було повідомлено ОСОБА_2 , що стверджується його підписом. ( а.с. 8-9)

Судом встановлено, що за наслідками розгляду справи, Закарпатським окружним адміністративним судом 09 лютого 2016 року у справі №807/2422/15 винесено постанову, відповідно до якої в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення від 02 грудня 2015 року про примусове повернення відмовлено. Згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.03.2016 року у справі №876/1545/16 апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, а постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року без змін. Однак до вказаного терміну у рішенні про примусове повернення та після набуття законної сили постановою Закарпатського окружного адміністративного суду відповідач ОСОБА_2 територію України не покинув, що свідчить про свідоме ухилення його від виконання рішення про примусове повернення за межі України. ( а.с. 10-14;15-21)

В матеріалах справи відсутні будь які докази , які б підтверджували звернення ОСОБА_2 до позивача по справі із заявою про набуття громадянства України.

На момент звернення позивача до суду із адміністративним позовом, чинним правовим актом, який визначав правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх вїзду в Україну та виїзду з України був ЗУ Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22 вересня 2011 року.

За змістом п.6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином ( підданим) іншої держави або держав.

Згідно до п.7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (надалі Закон) іноземці та особи без громадянства зобов'язанні неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч.1 ст. 4 вказаного Закону, іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянств в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорам України.

Частиною 1 статті 16 Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Частиною 1 ст.17 Закону встановлено, що іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012р. № 150 ( надалі Порядок №150), визначено процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Відповідно до пп.2 п.2 Порядку №150 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну , можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Частиною 2 ст.17 Закону встановлено, що документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

До суду не надано жодних доказів, які б підтверджували факт звернення ОСОБА_2 до позивача щодо продовження строку перебування на території України.

Відповідно до ч. 1 статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Порядок примусового видворення іноземців та осіб без громадянства врегульований статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" № 3773-VI від 22 вересня 2011 року органи охорони державного кордону стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Абзацом 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що примусовому видворенню іноземця або особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обгрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Обовязковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем виконано даний обовязок, було прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі території України. Про вказане рішення було повідомлено відповідача ОСОБА_2. ( а.с. 8-9)

Проте, відповідач в добровільному порядку рішення не виконав, скористався правом на оскарження рішення про примусове повернення за межі України в судовому порядку, шляхом звернення до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом .

ОСОБА_1 з тим, після набрання законної сили постановою Закарпатського окружного адміністративного суду, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, відповідач по справі ОСОБА_2 територію України не покинув.

Окрім того, у судовому засіданні не було встановлено заборон, перелічених у ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо примусового повернення чи примусового видворення відповідача з території України в країну його походження.

Законні підстави для знаходження на території України у відповідача відсутні.

Cудом при прийняті рішення враховано також, що не підлягає видворенню особа, якщо така підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціяхміжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст.9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 7 ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України.

Зважаючи на викладене, суд вважає встановленим той факт, що іноземний громадянин знаходиться на території України незаконно, ухиляється від виїзду з України, законних підстав перебування його на території України судом не встановлено, рішення від 02 грудня 2015 року головного спеціаліста відділу імміграційної роботи, тимчасового перебування іноземців та протидії нелегальній міграції управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області ОСОБА_4, яке затверджене першим заступником начальника Головного управління ДМС України в Закарпатській області ОСОБА_5 про примусове повернення з України відповідача - ОСОБА_2 добровільно не виконано, чим порушив законодавство про статус іноземців та осіб без громадянства, а також приймаючи до уваги відсутність заборон щодо примусового повернення чи примусового видворення або видачі чи передачі іноземця та особи без громадянства, передбачених статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд приходить до висновку, що позовні вимоги про примусове видворення громадянина громадянина ОСОБА_7 Федерації, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України в примусовому порядку підлягають задоволенню.

Згідно ч.2 ст.256 КАС України суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

При цьому , ч. 2 ст. 256 КАС України вказує на право суду звернути до негайного виконання постанову про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства, а не на його обов'язок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158 - 163,167, 183-5, 255, 256, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області до гр. ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення за межі України задовольнити.

Примусово видворити громадянина ОСОБА_3 Федерації, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня її проголошення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8