Справа № 670/66/16-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 670/66/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Божук Д.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

26 травня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Віньковецького відділу Городоцької місцевої прокуратури про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Віньковецького відділу Городоцької місцевої прокуратури про виправлення неточної, доповнення неповної інформації.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.04.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позову. Апелянт вказав, що відповідачем під час збирання інформації було порушено ст.ст. 32, 55, 68 Конституції України та 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Сторони в судове засідання не зявились про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обовязкова, колегія суддів у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 23.11.2015 позивач звертався до відповідача з заявою про виправлення неточної, неповної інформації та спростування інформації щодо бездіяльності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час спорудження криниці по вул. Подільській в с.Нетечинці Віньковецького району.

За результатами розгляду звернення відповідачем 02.12.2015 надано відповідь №50-010-10, в якій вказано на відсутність підстав для уточнення та доповнення інформації, оскільки остання відноситься до оціночних суджень.

Вважаючи інформацію, отриману працівником прокуратури від гр. ОСОБА_4, неточною та неповною, позивач звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що оскаржувана позивачем інформація відноситься до соціологічної інформації, оскільки має характер оціночного судження гр. ОСОБА_4 щодо побудови криниці мешканцями села Нетечинці та не є предметом судового захисту. Виявленим фактом при цьому є побудована криниця.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи наступні обставини.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI (далі Закон), публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону №2939-VI, кожна особа має право:

1) знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом;

2) доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається;

3) вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону;

4) на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів;

5) на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.8 Закону України "Про прокуратуру" законні вимоги прокурора є обов'язковими для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб та громадян і виконуються невідкладно або у передбачені законом чи визначені прокурором строки. Ухилення від виконання законних вимог прокурора тягне за собою відповідальність, передбачену законом. Посадові особи і громадяни зобов'язані з'являтись за викликом прокурора і давати пояснення з обставин, які з'ясовуються прокурорською перевіркою. В разі ухилення від прибуття посадова особа або громадянин за постановою прокурора можуть бути доставлені примусово органами міліції.

За змістом ст.20 Закону України "Про прокуратуру" при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право отримувати від посадових та службових осіб і громадян усні або письмові пояснення, в тому числі шляхом виклику відповідної особи до органу прокуратури. Дії, передбачені пунктами 3, 4 та 5 частини першої цієї статті, можуть бути вчинені виключно під час проведення перевірки в порядку, передбаченому статтею 21 цього Закону.

Згідно зі ст.21 Закону України "Про прокуратуру", перевірки проводяться за письмовими зверненнями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, фізичних та юридичних осіб, а також за власною ініціативою прокурора.

Так, старшим прокурором прокуратури Віньковецького району 18.10.2013 року на підставі заяви ОСОБА_2 від 15.10.2013 року опитувались жителі с. Нетечинці, зокрема ОСОБА_4 В поясненні ОСОБА_4 повідомила, що сімя ОСОБА_2не брала участі в будівництві криниці.

Таким чином, позивач в обґрунтування позову зазначає, що проти неї та її сімї незаконно збирають інформацію. Вказана інформація, на думку позивач є недостовірною та такою, що порушує її немайнові права на побудовану криницю.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача: в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

За змістом ч.1 ст. 277 ЦК України спростуванню підлягає лише поширена недостовірна інформації, яка призвела до порушення особистих немайнових прав особи.

Стаття 270 ЦК України наводить перелік видів особистих немайнових прав особи, до кола яких відноситься і право на повагу до гідності та честі, право на недоторканність особистого і сімейного життя.

Так, прокурор на момент відібрання пояснень діяв на підставі статті 20 Закону України «Про прокуратуру», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, яка визначає, що при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право отримувати від посадових та службових осіб і громадян усні або письмові пояснення, в тому числі шляхом виклику відповідної особи до органу прокуратури, а отже інформація отримана ним стосувалась осіб, які будували криницю в 1978 році.

При цьому чинним законодавством не встановлено обов'язку громадянина, що надає усні або письмові пояснення в ході прокурорської перевірки, повідомляти про суть цих пояснень заінтересованих осіб.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про інформацію» за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.

Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Виявленим фактом при цьому є побудована криниця, ОСОБА_4 впевнена в тому, що сім'я позивачки не приймала участі в будівництві цього об'єкта і повідомляє про це працівнику прокуратури. Навіть якщо вона помиляється, то її відношення до цієї інформації є суб'єктивною оцінкою дій (бездіяльності) цієї сім'ї, про яку збирається інформація. Якщо висловлена ОСОБА_4 у поясненні прокурору інформація не відповідає дійсності, то вона вважається добросовісною помилкою, оскільки збирання її проводилось по ініціативі правоохоронних органів, а ОСОБА_4 діяла пасивно.

Статтею 10 Закону України "Про інформацію" визначено види інформації за змістом, а саме: інформація про фізичну особу; інформація довідково-енциклопедичного характеру; інформація про стан довкілля (екологічна інформація); інформація про товар (роботу, послугу); науково-технічна інформація; податкова інформація; правова інформація; статистична інформація; соціологічна інформація; інші види інформації.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону України "Про інформацію", соціологічна інформація будь-які документовані відомості про ставлення до окремих осіб, подій, явищ, процесів, фактів тощо.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" встановлено, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецендентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 17.11.2015 року у справі №670/571/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про спростування інформації позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог. У рішенні зазначено, що позивач не довела факт порушення своїх особистих немайнових прав, відтак відсутні підстави для задоволення позову про спростування інформації. До того ж ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 15.01.2016 року у справі №670/571/15-ц рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

За таких обставин суду апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено неправомірного збирання щодо неї та її сімї інформації, до того ж відібрання вказаних пояснень було здійснено в рамках прокурорського реагування на подану ОСОБА_2 заяву.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6