Справа № 815/6985/15
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/6985/15

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Кіселик Д.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 та представника 3-ї особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та 3-ї особи Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про визнання нечинною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

11.12.2015 року ОСОБА_3 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України та 3-ї особи Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, в якому просив суд визнати нечинною і скасувати постанову відповідача про закінчення виконавчого провадження №42621231 від 30.06.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_2 та інші проти України» позивачу мали зробити перерахунок пенсії і сплачувати її надалі по-життєво, однак відповідачем виконано вказане рішення лише в частині виплати моральної шкоди, а в іншій частині останнє фактично ігнорується.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження №42621231 від 30.06.2015 року Відділу примусового виконань рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини та представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України відповідно 24.03.2016р. і 06.04.2016р., подали апеляційні скарги, в яких зазначили, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права та просили скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10.03.2016 року та прийняти нову, якою у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для їх задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_3 є інвалідом 2-ї групи та потерпілим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішенням Торезького міського суду Донецької області від 13.07.2010 року у справі №2-3135/10 адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління ПФУ в м.Торезі про відмову ОСОБА_3 у перерахунку пенсії по інвалідності (основної та додаткової) відповідно до ст.50, ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобовязано Управління ПФУ в м.Торезі перерахувати та виплатити ОСОБА_3 пенсію по інвалідності (основну та додаткову) із розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком та 75% мінімальної пенсії за віком, що розраховується залежно від розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб з 26.05.2009 року.

Вказане рішення суду 1-ї інстанції відповідачем в апеляційному порядку не оскаржувалося та відповідно, у встановлений законом строк набрало законної сили і фактично в добровільному порядку частково виконувалось.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 року у справі «ОСОБА_2 та інші проти України» (в якій в т.ч. була розглянута і заява позивача 62374/12 від 18.09.2012р.) визнано порушення п.1 ст.6 і ст.13 Конвенції та ст.1 протоколу до Конвенції. Зокрема, в цьому рішенні ЄСПЛ зазначено, що держава-відповідач протягом 3-х місяців має забезпечити виконання рішень національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, вказаним у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, а також додатково сплатити суму будь-якого податку, що може нараховуватися заявникам на ці суми, ці суми повинні бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу: зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточної виплати на ці суми нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

21.03.2014 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №42621231 з виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_2 та інші проти України» №29266/08 від 13.02.2014 року.

Відповідно до довідки про направлення до регіональних штабів з питань соціального забезпечення громадян України від 06.08.2014р. №488, яка видана начальником групи управління транзитного пункту зустрічі внутрішньо переміщених осіб Донецької області (м.Красноармійськ) майором служби цивільного захисту ОСОБА_5, ОСОБА_3 направлено до м. Одеси.

А відповідно до довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 27.10.2014р. №5111/318 ОСОБА_3 перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення АТО) до Одеської області, Білгород-Дністровський район, смт.Сергіївка, «Сенетатя», вул.Леніна, 5.

20.05.2015 року, у звязку із тим, що ОСОБА_3 перемістився з тимчасово окупованої території Відділом примусового виконання рішень направлено до Управління ПФУ в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області вимогу №693/11-В, в якій зазначено: з метою недопущення порушення прав та інтересів стягувача, Управлінню ПФУ в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області у триденний строк з моменту отримання даної вимоги, повідомити відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, стягувача та урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про повне чи часткове виконання рішення Торезького міського суду Донецької області від 13.07.2010 року, з наданням підтверджуючих документів та зазначенням перерахунку.

17.06.2015 року ОСОБА_3 звернувся з заявою до Управління ПФУ в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області, в якій просив виконати рішення Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 року про виконання рішення національного суду, т.б. рішення Торезького міського суду Донецької області від 13.07.2010 року, яке не виконується з 01.11.2011 року.

Управління ПФУ в м. Білгород-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області листом від 25.06.2015 року повідомило позивача, що згідно резолютивної частини рішення Торезького міського суду Донецької області від 13.07.2010 року судом зобов'язано здійснити перерахунок пенсії по інвалідності управління ПФУ в м. Торезі. Оскільки, боржником по справі є управління ПФУ в м. Торезі Донецької області, а не управління Пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області, управління не має законних підстав для виконання рішення суду. Згідно електронної пенсійної справи, яка надійшла до управління з управління ПФУ в м. Торез Донецької області, було проведено нарахування та виплата пенсії за даним рішенням суду Управлінням ПФУ м. Торез Донецької області в сумі 6860 грн. по 31.10.2011 року. З 01.11.2011 року розмір пенсії обчислювався відповідно до постанови КМУ № 745 від 06.07.2011 року. За матеріалами електронної пенсійної справи заборгованість за виплатами по рішенню суду відсутня.

30.06.2015 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_4 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №42621231 з виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_2 та інші проти України» №29266/08 від 13.02.2014 року.

Вказаною постановою встановлено, що рішення суду виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом. Грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням №6030 від 24.09.2014 року у розмірі 34748,63 грн. (еквівалент 2000 євро) та платіжним дорученням №1460 від 24.06.2015 року сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 481,95 грн. Відповідно до листа Управління ПФУ в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області від 09.06.2015р. №5401/07 за матеріалами електронної пенсійної справи заборгованість за виплатами по рішенню суду відсутня.

Проте, відповідно до резолютивної частини зазначеного рішення Європейського суду у справі «ОСОБА_2 та інші проти України», держава протягом трьох місяців має забезпечити виконання рішень національних судів (в тому числі рішення Торезького міського суду Донецької області від 13.07.2010 року), ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 євро кожному заявнику, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, а також додатково сплатити суму будь-якого податку, що може нараховуватись заявникам на ці суми; ці суми повинні бути конвертовані в національному валюту за курсом на день здійснення виплати.

Таким чином, не погоджуюсь з такими діями та постановою державного виконавця, а також не повним виконанням відповідачем судового рішення, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а також відповідно, з неправомірності дій та спірних рішень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

А згідно зі ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Так, Порядок виконання рішень ЄСПЛ регулюється Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені Законом.

Згідно із приписами ст.6 Закону України №606-XIV «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

А відповідно до ч.1 ст.11 цього ж Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень п.9 ч.2 ст.17 вказаного Закону, підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: рішення Європейського Суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини».

Згідно зі ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», рішення Європейського Суду з прав людини є обов'язковим для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції. Порядок виконання рішення визначається цим Законом, Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

У відповідності до ст.10 цього ж Закону, додатковими заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у Рішенні.

Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом.

Статтею 11 цього Закону також визначено певні дії Державної виконавчої служби щодо вжиття додаткових заходів індивідуального характеру при виконанні рішення Європейського суду з прав людини, а саме, протягом десяти днів від дня одержання повідомлення про набуття рішенням статусу остаточного Орган представництва: а) надсилає стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права порушити провадження про перегляд справи та/або про його право на відновлення провадження відповідно до чинного законодавства; б) повідомляє органи, які є відповідальними за виконання передбачених у Рішенні додаткових заходів індивідуального характеру, про зміст, порядок і строки виконання цих заходів. До повідомлення додається переклад Рішення, автентичність якого засвідчується Органом представництва (ч. 1).

Контроль же за виконанням додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у Рішенні, що здійснюються під наглядом Комітету міністрів Ради Європи, покладається на Орган представництва (ч. 2).

Отже, аналізуючи положення вищенаведених правових норм, колегія суддів приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку, що чинним законодавством державна виконавча служба не наділена повноваженнями самостійно, на власний розсуд визначати підстави для закінчення виконавчого провадження.

Перелік цих підстав чітко визначений законом і розширенню та вільному тлумаченню не підлягає.

Органом представництва, відповідальним за координацію виконання рішень ЄСПЛ, відповідно до Постанови КМУ №784 від 31.05.2006р. «Про заходи реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», визнано Міністерство юстиції України, а саме: Урядовий уповноважений у справах Європейського Суду з прав людини та його Секретаріат.

Відповідно до приписів ст.5 вказаного вище Закону, протягом 10-ти днів від дня одержання повідомлення про набуття рішенням статусу остаточного Орган представництва надсилає стислий виклад рішення стягувачеві, Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, всім державним органам, посадовим особам та іншим субєктам, безпосередньо причетним до справи, за якою постановлено Рішення.

Разом з тим, відповідно до ст.7 Закону, протягом 10-ти днів з дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного, Секретаріат надсилає стягувачеві повідомлення з розясненнями його прав щодо виконання рішення, оригінальний текст та переклад рішення до Державної виконавчої служби.

Державна ж виконавча служба, в свою чергу, впродовж 10-ти днів з дня надходження документів відкриває виконавче провадження. Протягом 1-го місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Секретаріат надсилає до Державної казначейської служби постанову про відкриття виконавчого провадження, разом із оригінальним текстом і перекладом Рішення. Стадія безпосереднього виконання рішення ЄСПЛ наступає після оприлюднення офіційного перекладу тексту (опублікування в газетах «Урядовий курєр» і «Голос України»). Видання публікує стислий виклад Рішення протягом семи днів від дня його одержання.

Далі, впродовж 10-ти днів від дня надходження зазначених документів Державна казначейська служба здійснює списання на вказаний стягувачем банківський рахунок, а у разі його відсутності на депозитний рахунок Державної виконавчої служби.

Виплата відшкодування має бути здійснена у 3-місячний строк із моменту набуття Рішенням статусу остаточного, або у строк, визначений у рішенні. У випадку порушення строку на суму відшкодування нараховується пеня.

Так, як встановлено судовою колегією з матеріалів справи та вже зазначалося вище, рішенням Торезького міського суду Донецької області від 13.07.2010р. у справі №2-3135/10 визнано протиправними дії Управління ПФУ в м. Торезі про відмову ОСОБА_3 у перерахунку пенсії по інвалідності (основної та додаткової) та зобовязано перерахувати та виплатити ОСОБА_3 пенсію по інвалідності (основну та додаткову) із розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком та 75% мінімальної пенсії за віком, що розраховується залежно від розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб з 26.05.2009 року.

Як вже зазначалося, вказане рішення органами Пенсійного фонду у будь-який спосіб не оскаржуваллся та добровільно виконувалося до 01.11.2011 року.

Але, в подальшому, Європейським Судом з прав людини 13.02.2014 року було прийнято остаточне рішення у справі «ОСОБА_2 та інші проти України» (в тому числі розглянута заява позивача 62374/12 від 18.09.2012 року), яким визнано порушення п.1 ст.6 і ст.13 Конвенції та ст.1 протоколу до Конвенції. Зокрема, в цьому рішенні зазначено, що держава-відповідач протягом 3-х місяців має забезпечити виконання рішень національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 євро кожному заявнику або в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 30.06.2015 року головним державним виконавцем Відділу ПВР Департаменту ДВС МЮ України прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №42621231 з виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_2 та інші проти України» №29266/08 від 13.02.2014 року, у звязку з тим, що нібито рішення Європейського Суду виконано фактично у повному обсязі.

При цьому, одночасно слід зазначити, що приймаючи спірну постанову про закінчення виконавчого провадження №42621231 від 30.06.2015 року, державний виконавець посилається і на ухвалу Європейського Суду від 03.06.2014 року у справі «Великода проти України», яке не має ніякого відношення до позивача та в якій, в свою чергу, розглядалися питання, які нібито стосуються відмови Управління ПФУ здійснювати заявнику виплати пенсії згідно з рішенням національного суду, винесеного на його користь після листопада 2011 року.

Так, у вказаному рішенні, Європейський Суд зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому та дія судового рішення закінчується, коли у законодавство, яке регулює пенсійні виплати, вносяться зміни. За результатами розгляду вказаної заяви Європейський суд визнав її неприйнятною як явно необґрунтовану.

Однак, разом з тим, зміна правової позиції Європейського Суду з прав людини по аналогічних спорах не може вважатися законною підставою для закриття виконавчого провадження стосовно позивача, відносно якого Європейським Судом з прав людини також прийнято рішення, але з протилежною позицією.

Також, слід зазначити й про те, що рішення у справі «ОСОБА_2 та інші» в будь-якому випадку мало бути виконане, тобто, перерахунок пенсії ОСОБА_3 мав бути здійснений на підставі рішення Європейського суду щонайменш, за період з 01.11.2011 року по 03.06.2014 рік (дати прийняття рішення Європейського суду з прав людини у справі «Великода проти України»), чого, в даному випадку, зроблено не було, а відтак, закриття виконавчого провадження вчинено державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України передчасно.

Таким чином, державний виконавець, прийнявши спірну постанову про закінчення виконавчого провадження, дійшов необґрунтованого та передчасного висновку, оскільки Європейським Судом у справі «Великода проти України» розглядався позов заявника зі скаргами на те, що починаючи з 01.11.2011 року розмір його пенсії було зменшено, не зважаючи на рішення Торезького міського суду Донецької області 13.07.2010 року у справі №2-3135/10 та рішення Європейського Суду з прав людини у справі «ОСОБА_2 та інші проти України» №29266/08 від 13.02.2014 року.

Крім того, що ж стосується посилань апелянтів не те, що в рішенні у справі «Великода проти України» викладено нову позицію Європейського суду щодо таких скарг, яка підлягає застосуванню як частина національного законодавства, то з цього приводу слід зазначити наступне.

Так, Європейський Суд з прав людини 31 липня 2014 року у справі «Штефан та інші проти України» теж розглядав аналогічні скарги заявників, які стосувалися несвоєчасного виконання рішень національних судів та комісій з трудових спорів, відповідно до яких заявники мали право на різні суми відшкодування або на вчинення певних дій на їхню користь. У цій справі Європейський суд з прав людини визнав порушення п.1 ст.6 Конвенції та ст.1 Першого протоколу до конвенції у звязку з тривалим невиконанням рішень, ухвалених на користь заявників, та ст.13 Конвенції, у звязку з тим, що заявники не мали ефективного засобу юридичного захисту для відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.

Отже, за таких обставин, останньою позицією Європейського Суду з прав людини стосовно скарг громадян на невиконання рішень національних судів щодо перерахунку пенсій є саме рішення у справі «Штефан та інші проти України», оскільки воно було прийнято пізніше, ніж рішення у справі «Великода проти України».

Також, при прийнятті остаточного рішення по даній справі, судова колегія вважає за необхідне врахувати та прийняти до уваги ще й ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2016р. у справі №815/6486/15, якою було залишено в силі абсолютно аналогічну постанову окружного суду від 01.12.2015р., прийняту за результатами розгляду такого ж самого позову ОСОБА_6, яка є матірю позивача інваліда 2-ї групи і вимушеного переселенця із зони АТО - ОСОБА_3

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційних скаргах доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційних скарг, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

ОСОБА_7