Справа № 2а-1870/722/12
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2016 року м. Київ К/9991/62167/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Білуги С.В.,

Заїки М.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу та постанову Сумського окружного адміністративного суду від 15 березня 2012 року, ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2012 року в справі за її позовом до Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України, Державної казначейської служби України про стягнення грошової компенсації за неотримане службове обмундирування,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2006 року ОСОБА_4 звернулася в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначала, що в порушення вимог законодавства її як суддю Конотопського міськрайонного суду Сумської області не було забезпечено безплатним службовим обмундируванням з 2003 по 2006 роки та не виплачено грошову компенсацію за невикористане службове обмундирування, у зв'язку з чим просила стягнути таку компенсацію в сумі 15 400 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 15 березня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2012 року, позовні вимоги у частині вимог про стягнення грошової компенсації за 2003-2004 роки залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 15 березня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2012 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просила скасувати судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 16 липня 1996 року працює суддею Конотопського міськрайонного суду Сумської області, в період роботи з 2003 по 2006 роки службове обмундирування їй не видавалося і грошова компенсація замість нього не виплачувалася.

Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції чинній на час звернення до суду, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції станом на день вчинення процесуальної дії, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Звертаючись у листопаді 2006 року до суду позивач клопотання про поновлення строку звернення до суду не подала та не зазначила про поважність пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами.

З огляду на наведені обставини та вимоги закону суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно застосував до спірних правовідносин строк звернення до адміністративного суду, встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції на час звернення до суду, та обґрунтовано залишив без розгляду позовні вимоги за 2003-2004 роки.

Доводи касаційної скарги щодо строків звернення до адміністративного суду не спростовують висновки судів попередніх інстанцій у цьому питанні.

Відповідно до вимог частини дванадцятої статті 44 Закону України «Про статус суддів», в редакції чинній до 11 березня 2000 року, судді забезпечувалися безплатним службовим обмундируванням за нормами, які визначалися Урядом України.

На виконання вказаних вимог Закону Кабінетом Міністрів України 19 березня 1994 року було затверджено постанову №177 «Про норми забезпечення службовим обмундируванням суддів України».

Наказом Міністерства юстиції України від 22 квітня 1994 року № 16/5 затверджено Положення про порядок одержання, обліку, видачі та носіння службового обмундирування суддів України, пунктом 2.10 якого було передбачено, що за одяг, який не виданий, згідно з нормами забезпечення з причин незалежних від Верховного Суду України, Вищого Арбітражного Суду України, Міністерства юстиції України, суддям виплачується грошова компенсація вартості даного одягу і згідно із нормами зараховується у термін його носіння. Для оформлення компенсаційних виплат подається заява судді на ім'я голови Верховного Суду України, Вищого Арбітражного Суду України, обласного (міського) суду, арбітражного суду, Міністра юстиції Республіки Крим, начальника управління юстиції.

Виплата грошової компенсації проводилася бухгалтеріями Верховного Суду України, Вищого Арбітражного Суду України, обласного, Київського, Севастопольського міського суду, арбітражних судів областей, міст Києва та Севастополя, Міністерства юстиції Республіки Крим, управлінь юстиції обласних, Київського, Севастопольського міських держадміністрацій.

11 березня 2000 року набув чинності Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», пунктом 1 статті 1 якого перше речення частини дванадцятої статті 44 Закону України «Про статус суддів» виключено.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 пункт 1 статті 1 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» визнано неконституційним.

13 березня 2003 року Міністерством юстиції України прийнято наказ №19/5 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Мін'юсту України від 22 квітня 1994 року №16/5».

З 04 вересня 2003 року постанова Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року №177 «Про норми забезпечення службовим обмундируванням суддів України» втратила чинність на підставі постанови Уряду від 04 вересня 2003 року №1393 «Про норми забезпечення мантіями та суддівськими нагрудними знаками суддів судів загальної юрисдикції».

Таким чином, забезпечення службовим обмундируванням суддів або виплата грошової компенсації за невикористане службове обмундирування були передбачені законодавством в період з 1996 року по 11 березня 2000 року та з 20 березня 2002 року по 13 березня 2003 року.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог про отримання грошової компенсації за не отримане службове обмундирування за 2005-2006 роки у зв'язку з відсутністю відповідних підстав.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України під-став для їх скасування і ухвалення нового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу та постанову Сумського окружного адміністративного суду від 15 березня 2012 року, ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: