Справа № 804/15289/15
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 р. Справа № 804/15289/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області в особі Державного реєстратора ОСОБА_3 з позовними вимогами щодо скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3 №21923564 від 09.06.2015р. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на обєкт нерухомого майна: земельну ділянку, адреса: Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вулиця Передова, 11, кадастровий номер: :01:343:0022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на підставі заяви позивача про прийняття спадщини поданої, як спадкоємцем за заповітом 12.02.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було відкрито спадкову справу за №3/2015 щодо майна ОСОБА_4, який помер 13 серпня 2014 року.

У ході оформлення позивачем спадкових прав на земельну ділянку з кадастровим номером :01:343:0022 нотаріусом, шляхом перевірки відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було встановлено, що 09.06. 2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції на підставі рішення індексний №21923564 проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вказану земельну ділянку за померлою ОСОБА_4.

Позивач стверджує, що ОСОБА_4 не міг звернутись до відповідача із заявою про державну реєстрацію права власності, оскільки він помер 13 серпня 2014 року.

Отже позивач вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки ОСОБА_4 не міг звернутися до відповідача із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, отже подані документи не давали змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Позивач вважає, що таке рішення відповідача підлягає скасуванню, у звязку з чим звертається до суду за захистом своїх прав.

Представник відповідача надав до суду письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначив, що 20.05.2015 року до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції із заявою №11475406 щодо реєстрації права власності на обєкт нерухомого майна земельну ділянку по вул.Передова, буд.11, м.Дніпропетровськ звернувся саме ОСОБА_4.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає необхідним даний позов задовольнити з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 помер 13 серпня 2014 року про що18 серпня 2014 року складено відповідний актовий запис №1384, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №584187.

12 лютого 2015 року на підставі заяви ОСОБА_2 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було заведено спадкову справу №3/2015, щодо майна померлого ОСОБА_4, до складу якого входила земельна ділянка з кадастровим номером :01:343:0022, площею 0,0416 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вулиця Передова, 11, що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно СТА 64 видане Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції 09.06.2015 року індексний номер:38773246.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 20 травня 2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 було прийнято рішення з індексним номером 21923564, відповідно до якого право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:343:0022 було зареєстровано за померлим ОСОБА_4.

Відносини, пов'язані із державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"№1952-ІV, у редакції, яка діяла станом на дату виникнення спірних правовідносин.

За визначенням, наведеним у частині першій статті 2 Закону №1952-ІV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 3 Закону №1952-IV встановлено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частиною першою статі 4 Закону України №1952-IV визначено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право оренди земельної ділянки.

За приписами частини першої статті 6 цього ж Закону систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України (стаття 8 Закону №1952-IV).

Згідно зі статтею 19 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

За змістом статті 16 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснюється на підставі заяви власника. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень закріплено у статті 15 Закону №1952-IV, відповідно до якої державна реєстрація прав та їх обтяжень включає такі етапи:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

У силу положень частини четвертої статті 15 Закону №1952-IV, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону №1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна на момент вчинення реєстраційної дії було визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок №868).

Пунктом 5 Порядку №868 передбачено, що подання документів для проведення державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна здійснюється особисто заявником або шляхом надсилання поштою з описом вкладення.

Згідно Пункту 8 Порядку №868 Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

При цьому, відповідно до пункту 10 Порядку №868 Заявник під час подання заяви особисто пред'являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, документ, що посвідчує його особу.

Документом, що посвідчує особу, є паспорт громадянина України, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний, дипломатичний чи службовий паспорт іноземця або документ, що його заміняє.

У разі подання заяви уповноваженою особою органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, крім документа, що зазначений в абзацах другому - четвертому цього пункту, пред'являється документ, що підтверджує її повноваження, та подається його копія, засвідчена в установленому порядку.

Відповідно до пункту 15 Порядку №868 Під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

За змістом пункту 38 Порядку №868 Для проведення державної реєстрації речових прав заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає копію документа, що посвідчує його особу; у разі подання заяви особисто заінтересованою особою, крім документа, що зазначений в абзаці першому цього пункту, подається копія реєстраційного номера облікової картки платника податку згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків (далі - реєстраційний номер облікової картки платника податку), крім випадків, коли фізична особа через свої релігійні або інші переконання відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку, офіційно повідомила про це відповідним органам державної влади та має відмітку в паспорті громадянина України.

У разі подання заяви уповноваженою особою, яка діє від імені фізичної особи, крім документа, що зазначений в абзаці першому цього пункту, подаються копія документа, що посвідчує заінтересовану особу, та копія реєстраційного номера облікової картки платника податку такої особи, крім випадків, коли фізична особа через свої релігійні або інші переконання відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку, офіційно повідомила про це відповідним органам державної влади та має відмітку в паспорті громадянина України.

Суд зазначає, що за загальним правилом у разі проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно заінтересованою особою є власник такого майна, який звертається до державного реєстратора з відповідною заявою до якої додається правовстановлюючі документи, перелік яких визначений Законом №1952-IV.

Зі змісту наведених положень Закону №1952-IV та Порядку №868 слідує, що державний реєстратор приймає заяву та вчиняє обумовлені нею реєстраційні дії виключно після встановлення особи заявника. Документом, на підставі якого державний реєстратор встановлює особу, яка звернулась із заявою, є, зокрема, паспорт громадянина України, а для уповноваженої особи, яка діє від імені фізичної особи, крім зазначених документів, подаються копія документа, що посвідчує заінтересовану особу. Копії документів, на підставі яких встановлено та ідентифіковано особу заявника та заінтересовану особу державний реєстратор зобов'язаний долучити до матеріалів реєстраційної справи.

Натомість відповідачем належним чином засвідчені копії документів, що стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення та матеріали реєстраційної справи щодо об'єкта нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером: :01:343:0022 до суду не надані, не надано, також жодних доказів та обґрунтованих пояснень, на підтвердження правомірності державної реєстрації права власності на обєкт нерухомого майна в інтересах померлої особи, з яких суд може дійти висновку про правомірність та наявність підстав для винесення такого рішення.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 10 Закону №1952-IV, Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

Відповідно до пункту 21 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, у разі проведення державної реєстрації виникнення права власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до запису про право власності та суб'єкта цього права такі відомості:

1) щодо суб'єкта права власності - фізичної особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства):

- прізвище, ім'я та (за наявності) по батькові;

- податковий номер (крім громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку (ідентифікаційного номера), офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України);

- номер та серія паспорта громадянина України (для громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку (ідентифікаційного номера), офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України);

Таким чином, Державний реєстр прав на нерухоме майно містить інформацію про документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав та особу, яка звернулась з заявою про державну реєстрацію.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, рішення з індексним номером 21923564 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:343:0022 було прийнято за наслідками розгляду заяви, яку було подано (уповноваженою особою) ОСОБА_6.

Аналогічні обставини були встановлені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу під час відмови у вчиненні нотаріальної дії за зверненням позивача.

З приводу викладеного суд зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 помер 13 серпня 2014 року, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть серії І-КИ №584187. Тобто станом на момент звернення з відповідною заявою уповноваженої особи у його інтересах до відповідача та вчинення реєстраційної дії ОСОБА_4 був померлим.

За змістом статті 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

Відповідно до абзацу другого пункту 21 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ОСОБА_1 України від 26 червня 1992 року №2503-XII, паспорт померлого здається до органу державної реєстрації актів цивільного стану, який після реєстрації смерті громадянина надсилає паспорт до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами позивача, що Державним реєстратором ОСОБА_3 не було належним чином перевірено повноваження особи, що звернулась в інтересах фізичної особи ОСОБА_4 із заявою про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Суд не бере до уваги доводи відповідача, що викладені у заперечення, у яких зазначено, що 20.05.2015 р. ОСОБА_4 звернувся до державного реєстратора щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, оскільки смерть 13.08.14р. ОСОБА_4 є актом цивільного стану, який нерозривно пов'язаний з фізичною особою та припиняє її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. При цьому, уповноважена особа, що звернулась із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в інтересах фізичної особи, яка є померлою на час звернення, не може вважатись належною особою, оскільки правонабувачем земельної ділянки є особа в інтересах якої діє уповноважена особа, а право представництва уповноваженої особи припиняється у разі смерті фізичної особи, яка довірила таке право.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Тому, приймаючи до уваги, що уповноважена особа, що 20.05.2015р. звернулась в інтересах ОСОБА_4 не мала повноважень для такого звернення до відповідача з заявою про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:343:0022, а відповідачем не було належним чином встановлено та перевірено відповідність повноважень особи, яка подала документи на державну реєстрацію, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 21923564 від 09.06.2015 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України №1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Частина друга статті 26 Закону №1952-IV вказує, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Судове рішення у даній справі є підставою для внесення державним реєстратором до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені відповідачем певними конкретними засобами доказування, не знайшли свого підтвердження, та з урахуванням заявлених позовних вимог, суд доходить висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, свідчать про обґрунтованість позовних вимог, натомість відповідачем правомірність своїх дій не доведена.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а його вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_3 №21923564 від 09.06.2015р. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на обєкт нерухомого майна: земельну ділянку, адреса: Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вулиця Передова, 11, кадастровий номер: :01:343:0022.

Копію постанови направити сторонам по справі.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя ОСОБА_1