Справа № 678/12/16-а
Суддя: Ходоровський І. Б.
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 678/12/16-а
Провадження № 2-а-678-18/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року смт. Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Ходоровського І.Б.,

за участю секретаря Козка Л.М.,

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Летичівської районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання незаконним та скасування розпорядження, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

04 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою і просить: визнати незаконним та скасувати розпорядження Летичівської районної державної адміністрації Хмельницької області (далі Летичівська РДА) від 04 січня 2016 року №2/2016-р «Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження голови районної державної адміністрації від 16 листопада 2015 року № 350/2015-р»; зобовязати Летичівську РДА укласти договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0010 з ОСОБА_1; стягнути судові витрати.

04 травня 2016 року ОСОБА_1 доповнила позовні вимоги і просить також вирішити питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб Летичівської РДА.

Позов обґрунтованим тим, що 21 вересня 2015 року позивач звернулася до відповідача про надання у користування земельної ділянки водного фонду (не водного обєкта) на умовах оренди для ведення та створення фермерського господарства орієнтовною площею 2,4299 га, що розташована в с. Бохни Летичівського району. Площа водного дзеркала даного обєкта складає лише 1 га.

Відповідь на звернення не отримала, тому 11 листопада 2015 року повторно звернулась з проханням надати їй відповідь.

16 листопада 2015 року було видано розпорядження №350/2015-р про надання позивачу дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки водного фонду в натурі. В розпорядженні вказано, що 30 жовтня 2015 року працювала постійно діюча комісія по розгляду заяв, до якої входить представник Відділу Держгеокадастру в Летичівському районі, та встановлено, що земельна ділянка, на яку претендує, розташована в межах населених пунктів.

Дане розпорядження надавало позивачу право в подальшому укласти договір оренди, тому вона почала здійснювати діяльність запустила рибу.

30 листопада 2015 року ОСОБА_1 дізналась, що земельна ділянка, на яку претендує, зареєстрована в Державному земельному кадастрі, тому подала керівнику відповідача проект договору оренди з проханням заключити договір оренди цієї земельної ділянки, однак відповіді не отримала.

26 лютого 2016 року ОСОБА_1 повторно звернулась до відповідача та дізналась, що 04 січня 2016 року прийнято розпорядження №2/2016-р, яким визнано таким, що втратило чинність, розпорядження №350/2015-р від 16 листопада 2015 року. Їй надано лист де розяснено, що земельна ділянка, на яку претендує, розташована за межами населеного пункту Летичівської селищної обєднаної територіальної громади та у Летичівської РДА відсутні повноваження щодо передачі у користування на умовах оренди земельної ділянки, що є підставою для визнання розпорядження від 16 листопада 2015 року таким, що втратило чинність.

Позивач вважає розпорядження відповідача від 04 січня 2016 року №2/2016-р прийнятим всупереч ст. 19 Конституції України, ст.ст. 122-124, 134 ЗК України, ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», таким, що порушує її конституційне право на отримання земельної ділянки у користування.

Зокрема, у поданому до відповідача клопотанні позивач вказала кількість членів фермерського господарства, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням можливості її обробітку, перспективи діяльності фермерського господарства та інше. Було додано копію паспорта, ідентифікаційного коду, графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування обєкта, копія диплому за спеціальністю «Зоотехніка», копія трудової книжки, копія технічного паспорта на автомобіль сільськогосподарська техніка та інше. Метою господарства вказано риборозведення.

Відповідач мав повноваження передати у користування на умовах оренди ту земельну ділянку, на яку претендує позивач, оскільки така знаходиться на території Летичівської обєднаної територіальної громади в с. Бохни, тобто в межах населеного пункту.

Оскільки земельна ділянка, на яку претендує, вже зареєстрована, тому у відповідності до ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» позивач не повинна виготовляти технічну документацію. Крім того, у Відділі Держгеокадастру в Летичівському районі їй повідомили, що навіть якщо виготовить технічну документацію на цей обєкт їй таку ніхто не затвердить, оскільки вона вже існує.

В судовому засіданні 14 квітня 2016 року ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. В інші судові засідання ОСОБА_1 не зявилася, подала суду заяви про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача в судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечувала. В назване судове засідання не зявилася. Згідно письмових заперечень 16 листопада 2015 року було видано розпорядження, яким для ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості).

04 січня 2016 року видано розпорядження яким розпорядження від 16 листопада 2015 року визнано таким, що втратило чинність у звязку з тим, що таке визнано неефективним, недоцільним і таким, що суперечить законодавству.

Підставами визнання розпорядження таким, що втратило чинність, стали висновки та розяснення Відділу Держгеокадастру в Летичівському районі, а також розбіжності, що були виявлені після видачі розпорядження від 16 листопада 2015 року.

Зокрема те, що ОСОБА_1 звернулась із клопотанням про передачу їй водного обєкта (ставка) в користування на умовах оренди для ведення фермерського господарства, однак згідно ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» самостійно передаватись водний обєкт для фермерського господарства не може.

Крім того, у листі Відділу Держгеокадастру в Летичівському районі було розяснено, що водний обєкт знаходиться за межами населеного пункту. Летичівська РДА має повноваження на передачу земельних ділянок водного фонду для ведення водного господарства за межами населених пунктів, однак фермерське господарство, яким бажала займатись позивач на земельній ділянці водного фонду, не належить до тих видів, для яких може передавитись окремо водний обєкт (ст. 51 Водного кодексу України).

Розпорядження від 16 листопада 2015 року не надавало право ОСОБА_1 на початок зайняття фермерським господарством, оскільки дозвіл був виданий лише на виготовлення технічної документації, однак таку позивач не виготовила, оскільки після отримання копії розпорядження ОСОБА_1 надіслала поштою лише клопотання про укладення договору оренди з додатком самого договору оренди, не долучивши технічної документації та витягу про нормативно-грошову оцінку, яка в подальшому слугує для визнання відсоткової ставки орендної плати. Це унеможливило Летичівську РДА розглянути питання щодо передачі ділянки водного фонду в оренду та визначити розмір орендної плати. В Летичівській РДА відсутні відомості про те чи наявна/відсутня технічна документація, про реєстрацію земельних ділянок тощо, така інформація міститься лише у компетентного державного органу.

Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Так, 21 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Летичівської РДА з клопотанням про надання у користування земельної ділянки водного фонду на умовах оренди для ведення та створення фермерського господарства орієнтовною площею 2,4299 га. за рахунок земель водного фонду державної власності на 50 років на території Грушковецької сільської ради Летичівського району Хмельницької області (с. Бохни). Вказала, що у перспективі фермерське господарство має намір займатись рослинництвом, зокрема, вирощуванням пшениці, ячменю та кукурудзи і займатись вирощуванням риби. У фермерському господарстві будуть рахуватись 4 члена.

30 жовтня 2015 року відбулося засідання районної постійно діючої комісії по розгляду заяв щодо передачі в користування на умовах оренди земельних ділянок із земель державної та приватної власності громадян (нерозподілені та не витребувані земельні ділянки паї громадян) на якому розглянуто звернення ОСОБА_1 і таке задоволене, прийнято рішення надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку водного фонду в натурі (на місцевості). На засіданні комісії представника Відділу Держгеокадастру в Летичівському районі не було.

11 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача щодо надання відповіді на її клопотання.

16 листопада 2015 року Летичівською РДА видане розпорядження №350/2015-р яким надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки водного фонду з числа земель державної власності в натурі (на місцевості) на території Летичівської селищної обєднаної територіальної громади в с. Бохни площею 2,4299 га, яка розташована в межах населених пунктів, з метою подальшої передачі у користування на умовах оренди для ведення фермерського господарства.

30 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулась з проханням укласти договір оренди земельної ділянки водного фонду, що розташована на території с. Бохни Летичівського району площею 2,4299 га, проект якого направила відповідачу. Вказала, що означена земельна ділянка зареєстрована у Державному земельному кадастрі під №:02:001:0010.

29 грудня 2015 року Відділ Держгеокадастру в Летичівському районі направив лист в Летичівську РДА у якому повідомляється, що за даними Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 2,4299 га за кадастровим номером :02:001:0010 розташована за межами населеного пункту Грушковецької сільської ради, цільове призначення 10.07 для рибогосподарських потреб, орендарем є ОСОБА_2, дата державної реєстрації 22 липня 2005 року, термін оренди 10 років.

04 січня 2016 року Летичівською РДА видано розпорядження №2/2016-р згідно якого визнано таким, що втратило чинність розпорядження голови районної державної адміністрації від 16 листопада 2015 року №350/2015-р «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості) громадянці ОСОБА_1К.».

05 січня 2016 року Летичівською РДА для ОСОБА_1 направлено лист в якому повідомлено, що її звернення про укладення договору оренди водного обєкта від 03 грудня 2015 року направлене у Відділ Держгеокадастру в Летичівському районі для надання розяснення щодо можливості його задоволення (укладення договору оренди без виготовлення документації із землеустрою). 30 грудня 2015 року отримано відповідь вказаної установи і стало відомо, що земельна ділянка кадастровим номером :02:001:0010 площею 2,4299 га розташована за межами населеного пункту Летичівської селищної обєднаної територіальної громади (колишньої Грушковецької сільської ради). Враховуючи вимоги ст. 5 Водного кодексу України, ч. 3 ст. 122 ЗК України у Летичівської РДА відсутні повноваження щодо передачі у користування на умовах оренди вказаної земельної ділянки, а отже і водного обєкта, тому 04 січня 2016 року розпорядження від 16 листопада 2015 року визнано таким, що втратило чинність.

26 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з проханням надати їй документи згідно яких скасоване розпорядження від 16 листопада 2015 року, оскільки про такі їй не було відомо. Вказані документи їй були надані.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та постановам Верховної Ради України, прийнятим відповідно до Конституції та законів України, актам Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду. Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

З оскаржуваного розпорядження Летичівської РДА від 04 січня 2016 року вбачається, що таке видане на підставі ст.ст. 6, 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», враховуючи дані Державного земельного кадастру, лист-розяснення Відділу Держгеокадастру у Летичівському районі від 29 грудня 2015 року, з метою приведення у відповідність до чинного законодавства.

Однак, в оспорюваному розпорядженні від 04 січня 2016 року не вказано, яким чином розпорядження від 16 листопада 2015 року суперечить Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та постановам Верховної Ради України, прийнятим відповідно до Конституції та законів України, актам Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян.

В письмових запереченнях Летичівська РДА вказала, що оспорюване розпорядження від 04 січня 2016 року було видане в звязку з тим, що розпорядження від 16 листопада 2015 року було визнано неефективним, недоцільним і таким, що суперечить законодавству.

Разом з тим, визначати неефективність, недоцільність, суперечність законодавству прийнятого розпорядження може лише Президент України, Кабінет Міністрів України, голова місцевої державної адміністрації вищого рівня або суд (ч. 3 ст. 43 Закону).

Враховуючи зазначене суд вважає, що Летичівська РДА не мала повноважень виносити оспорюване розпорядження від 04 січня 2016 року, оскільки фактично було скасоване раніше прийняте розпорядження від 16 листопада 2015 року тим самим субєктом владних повноважень, що таке розпорядження приймав.

За вказаних обставин розпорядження від 04 січня 2016 року підлягає скасуванню в судовому порядку.

З огляду на положення статей 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Відповідно до частини другої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною третьою статті 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Разом з тим відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України від 19 червня 2003 року № 973-IV «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2) Закону України від 19 червня 2003 року № 973-IV «Про фермерське господарство». У таких правовідносинах Закон № 973-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону № 973-IV фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 Закону № 973-IV).

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом № 973-IV.

Так, згідно з абзацом 1 частини першої статті 7 Закону № 973-IV для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (абзац 2 частини першої статті 7 Закону № 973-IV).

Частинами другою та четвертою статті 7 Закону № 973-IV передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом.

Отже, спеціальний Закон № 973-IV визначає обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинно бути зазначено не лише про бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону № 973-IV).

Крім того, Закон № 973-IV передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми Закону № 973-IV не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для відмови.

З огляду на зазначене, при вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягають правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, згідно із статтею 7 Закону № 973-IV як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК України.

Таким чином, за змістом статей 1, 7, 8 Закону № 973-IV заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою статті 7 Закону № 973-IV умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

Такий висновок щодо застосування норм права міститься в постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі №6-2902цс15 і відповідно до ст. 244-2 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Виходячи з наявних в суду письмових доказів, які надані позивачем та які витребувані судом у відповідача вбачається, що відповідачем по суті звернення позивача щодо укладення договору оренди земельної ділянки не розглянуте.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду України по вищезазначеній справі субєкт владних повноважень, розглядаючи звернення ОСОБА_1 по суті щодо укладення договору оренди земельної ділянки, повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За результатами розгляду такого звернення саме субєкт владних повноважень, як орган, до якого мало місце первинне звернення позивача, має прийняте законне та обґрунтоване рішення або про задоволення заяви, або про відмову в задоволенні заяви.

В разі відсутності повноважень на укладення відповідного договору оренди земельної ділянки у субєкта владних повноважень (Летичівської РДА) для заявника має бути розяснено право звернутись до належного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений на розгляд такого звернення і прийняття відповідного рішення.

У звязку із зазначеним суд не може зобовязати орган державної влади прийняти конкретне індивідуальне рішення на визначених умовах (укласти договір оренди), оскільки це не є компетенцією суду, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги про притягнення посадових осіб Летичівської РДА до дисциплінарної відповідальності, оскільки вирішення вказаного питання знаходиться поза межами компетенції суду.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У звязку із зазначеним з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання адміністративного позову в сумі 551,20 грн.

Адміністративний позов розглянуто в межах заявлених позовних вимог (ч. 2 ст. 11 КАС України).

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Летичівської районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання незаконним та скасування розпорядження, зобовязання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Летичівської районної державної адміністрації №2/2016-р «Про визнання таким, що втратило чинність, розпорядження голови районної державної адміністрації від 16 листопада 2015 року №350/2015-р».

В решті позову відмовити.

Стягнути з Летичівської районної державної адміністрації Хмельницької області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через Летичівський районний суд Хмельницької області апеляційної скарги.

Постанова суду, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя підпис ОСОБА_3

Суддя Летичівського

районного суду ОСОБА_3