Справа № 803/467/13-а
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року Справа № 876/7053/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Електротермометрія» звернулось до суду з позовом до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби, яким просило скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 07.12.2012 року № 002502201, яким йому збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 343,50 грн., в тому числі 229,00 грн. за основним платежем і 114,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2013року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Однак ні в ході перевірки, ні в судовому засіданні позивач не надав актів прийому-передачі продукції на підтвердження отримання від ОСОБА_1 «БК «Уровень» товару у відповідній кількості та належної якості, а також документів про фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях. Наявність у позивача рахунка-фактури, видаткової і податкової накладних сама по собі не свідчить про фактичне здійснення та реальність вчинення господарських операцій. Встановлена перевіркою та судом відсутність реально вчиненої господарської операції вказує на юридичну дефектність відповідних первинних документів, з огляду на що такі документи за змістом п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України не можуть бути законною підставою для формування податкового обліку платника податку. Крім того, суд зазначив, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2012 року, якою визнано неправомірними дії Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова щодо проведення зустрічної перевірки ОСОБА_1 «БК «Уровень» не є прямим підтвердженням наявності документального підтвердження господарських відносин із платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.10.2010 року до 29.02.2012 року, а лише вказує на порушення процедури проведення зустрічної перевірки. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не спростовано належними та допустимими доказами факти, викладені в акті перевірки, не підтверджено реальності здійснення господарських операцій щодо поставки товару від ОСОБА_1 «БК «Уровень», а тому у задоволенні позову ПАТ «Електротермометрія» слід відмовити.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає її незаконною та необґрунтованою, зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що нормами Податкового кодексу України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту з податку на додану вартість наявність у платника податку належним чином оформленої податкової накладної. Тому позивач вважає, що ним правомірно включено до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду суму податку на додану вартість, сплачену в ціні товару, придбаного у ОСОБА_1 «БК «Уровень». Також позивач зазначає, що використовував дані товари в межах власної господарської діяльності, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами. Позивач вважає безпідставним посилання податкового органу на акт Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова про неможливість проведення зустрічної перевірки ОСОБА_1 «БК «Уровень», оскільки даний акт не містить будь-якого документального підтвердження відсутності факту реального здійснення фінансово-господарських операцій між цим підприємством і ПАТ «Електротермометрія».

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, 05-14.11.2012 року працівники Луцької обєднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби провели позапланову виїзну документальну перевірку ПАТ «Електротермометрія» з питань достовірності відображення показників декларації з податку на прибуток за І півріччя 2012 року, в тому числі по взаємовідносинах з ОСОБА_1 «БК «Уровень», за результатами якої складено акт від 21.11.2012 року № 6346/22-6/00225644.

В акті перевірки податковий орган зазначає про порушення позивачем вимог п. п. 44.1, 44.6 ст. 44, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. п. 138.2, 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 150.1 ст. 150 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування за І квартал 2012 року на 1058243,00 грн. і за І півріччя 2012 року на 265 830 грн., та п. п. 198.1, 198.2, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за січень 2012 року на 229,00 грн.

На підставі даного акта перевірки Луцька обєднана державна податкова інспекція Волинської області Державної податкової служби прийняла податкове повідомлення-рішення від 07.12.2012 року № 002502201, яким ПАТ «Електротермометрія» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 343,50 грн., в тому числі 229,00 грн. за основним платежем і 114,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Колегія суддів вважає помилковим і необґрунтованим висновок суду першої інстанції про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, виходячи з наступного.

В розумінні пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 цього Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 цього Кодексу не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 даного Кодексу об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Відповідно до п. п. 198.2, 198.3 ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, в тому числі, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 даного Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

А відповідно до п. 198.6 ст. 198 цього Кодексу не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

На підставі аналізу зазначених норм колегія суддів дійшла висновку, що формування субєктом господарювання податкового кредиту та валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а повязане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

При цьому, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та валових витрат.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що необхідно встановити факт реальності господарських операцій, тобто фактичне поставлення товарів (послуг). Отже, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт реальності придбання товарів, вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Крім того, наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до вимог Податкового кодексу України є необхідними для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема, виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною і достатньою підставою для включення цих витрат до податкового кредиту.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена, зокрема, ст. ст. 2, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704.

Відповідно до змісту вказаних норм для надання первинним документам юридичної сили і доказовості вони повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Понесені витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей повинні оформлятися відповідними документами, які б підтверджували фактичне отримання товарно-матеріальних цінностей.

В цьому контексті колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається із наданих позивачем пояснень і письмових доказів, 17.01.2012 року ПАТ «Електротермометрія» (покупець) і ОСОБА_1 «БК «Уровень» (постачальник) уклали договір поставки від № 23/6, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцю, а покупець прийняти і оплатити товар, кожна партія якого визначається специфікацією, в якій зазначається найменування товару, його кількість та ціна.

Фактичне виконання сторонами умов даного договору, а саме отримання ПАТ «Електротермометрія» у січні 2012 року товару (мітчики М4, М14) в кількості 105 штук на загальну суму 1372,80 грн., в тому числі податок на додану вартість 228,00 грн., підтверджується наданими позивачем копіями рахунку-фактури від 16.01.2012 року № 160104, видаткової накладної від 30.01.2012 року № ЩУ-0000022, податкової накладної від 30.01.2012 року № 633.

Також факт отримання позивачем зазначених товарів підтверджується копією витягу з Журналу реєстрації довіреностей ПАТ «Електротермометрія», де під № 86 за 30.01.2012 року зареєстрована довіреність на ім'я ОСОБА_2, підпис якого із зазначенням дати і номера довіреності є на зазначеній вище видатковій накладній і прибутковому ордері від 20.03.2012 року № 55. Також факт отримання вказаного товару ОСОБА_2 підтвердив під час його допиту судом першої інстанції в якості свідка.

Як встановив суд, розрахунки з ОСОБА_1 «БК «Уровень» за придбаний товар в сумі 1372,00 грн. ПАТ «Електротермометрія» здійснило в безготівковій формі 30.01.2012 року, тобто в день отримання товару.

Як вбачається з наведених вище документів, всі вони відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та надавались відповідачу при проведенні перевірки.

Також виписана ОСОБА_1 «БК «Уровень» податкова накладна не мала недоліків і була оформлена відповідно до вимог чинного на момент її виписки законодавства.

Отже, з дня отримання зазначеної вище податкової накладної у ПАТ «Електротермометрія» виникло право формувати податковий кредит по взаєморозрахунках з ОСОБА_1 «БК «Уровень».

Також колегія суддів враховує, що позивач оприбуткував придбані товари в бухгалтерському обліку та використовував їх у власній господарській діяльності, що підтверджується наданими ним копіями прибуткового ордера від 20.03.2012 року № 55 та накладних-вимог на відпуск (внутрішнє переміщення) від 21.03.2012 року № 83, від 08.08.2012 року № 210, від 22.08.2012 року № 233 та від 24.09.2012 року № 246.

При цьому, придбання ПАТ «Електротермометрія» зазначеного товару мітчиків (різальний інструмент, призначений для нарізання внутрішньої різьби в глухих та наскрізних отворах), безпосередньо повязане з господарською діяльністю підприємства, основним видом якої є виробництво інструментів і обладнання для вимірювання, дослідження та навігації.

Щодо доводів податкового органу, з якими погодився суд першої інстанції, про відсутність доказів транспортування товару на склад ПАТ «Електротермометрія» та доказів приймання-передачі товару, колегія суддів зазначає наступне.

Розділом 3 «Умови поставки товару» укладеного між ПАТ «Електротермометрія» (покупець) і ОСОБА_1 «БК «Уровень» договору поставки від 17.01.2012 року № 23/6 було передбачено, що товар поставляється покупцю товарними партіями або в повному обємі зі складу постачальника. Завантаження товару та видачу відповідних документів на товар постачальник здійснює на підставі доручення, яке дає право отримати товар представником покупця. Покупець має право відмовитись від отримання товару, якщо постачальник не забезпечив своєчасної поставки товару покупцеві. Приймання товару покупцем за кількістю та якістю здійснюється відповідно до інструкцій П-6 і П-7.

Як встановив суд, партію товару мітчик М4х0,7 м/р в кількості 50 штук, мітчик М4х0,7 гайк в кількості 50 штук та мітчик М14х1,5 в кількості 5 штук на складі ОСОБА_1 «БК «Уровень» отримав працівник ПАТ «Електротермометрія» ОСОБА_2 на підставі довіреності від 30.01.2012 року № 86.

Враховуючи малі розміри придбаного товару, колегія суддів вважає обґрунтованими і бере до уваги доводи позивача про те, що їх транспортування є можливим силами особи, яка отримала товар без додаткового залучення транспортних засобів з оформленням відповідних документів.

Також з врахуванням наведеного вище колегія суддів вважає, що підписання представниками сторін договору видаткової накладної є належним доказом передачі/отримання товару.

Крім того, колегія суддів враховує, що висновки податкового органу ґрунтуються лише на акті Державної податкової інспекції в Московському районі м. Харкова від 13.04.2012 року № 50/23/34469785 про неможливість проведення зустрічної перевірки ОСОБА_1 «БК «Уровень».

Однак в даному акті висновки податкового органу про непідтвердження показників податкової звітності цього підприємства сформовані на підставі факту його відсутності за юридичною адресою, відповідно неможливістю отримання таких документів.

Проте норми Податкового кодексу України не містять такої підстави для відмови у формуванні витрат і податкового кредиту платника податків, як неотримання певних документів в ході перевірки відомостей щодо його контрагентів.

Також, як зазначено вище, посадові особи Державної податкової інспекції в Московському районі м. Харкова дійшли вказаних висновків без дослідження первинних документів фінансового і бухгалтерського обліку ОСОБА_1 «БК «Уровень», в зв'язку з чим, на думку колегії суддів, такі відомості не можна вважати повністю достовірними та обґрунтованими.

Крім того, дії Державної податкової інспекції в Московському районі м. Харкова щодо проведення даної перевірки були визнані протиправними постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2012 року у справі № 2а-11042/12/2070, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2013 року.

Також колегія суддів враховує, що на момент здійснення господарських операцій з позивачем ОСОБА_1 «БК «Уровень» було зареєстроване у встановленому порядку, не було виключене з ЄДРПОУ, перебувало на обліку в органах державної податкової служби та було зареєстроване платником податку на додану вартість.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі належних, допустимих та достатніх доказів встановлено факти реального придбання ПАТ «Електротермометрія» у ОСОБА_1 «БК «Уровень» товарів для використання у власній господарській діяльності, підтвердження здійснення господарських операцій первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, тому у податкового органу не було достатніх підстав для висновків про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з цим контрагентом.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2013 року у справі № 803/467/13-а скасувати і прийняти нову постанову, якою позов Публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби від 07 грудня 2012 року № 002502201.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_3

Постанова складена в повному обсязі 23.05.2016 року