Справа № 265/4572/15-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року м. Київ К/800/50535/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою Заступника прокурора Донецької області на ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року у справі № 265/4572/15-а за позовом Прокурора міста Маріуполя в інтересах ОСОБА_4 до Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради, третя особа - Соледарський професійний ліцей, про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор міста Маріуполя в інтересах ОСОБА_4 звернувся з позовом до Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради, третя особа - Соледарський професійний ліцей, в якому просив:

- визнати неправомірною бездіяльність загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 щодо невиплати випускнику ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги згідно вимог частини 7 статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування»;

- зобов'язати Маріупольську загальноосвітню школу-інтернат І-ІІ ступенів № 2 нарахувати та виплатити ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу згідно вимог частини 7 статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» у розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» у сумі 7 673,50 грн.

Позов обґрунтований тим, що дії адміністрації Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради щодо невиплати одноразової грошової допомоги у розмірі передбаченому ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» випускнику з категорії дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_4, порушують його майнові права.

Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 липня 2015 року позов задоволено частково. Визнано дії неправомірними та зобов'язано Маріупольську загальноосвітню школу-інтернат І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради нарахувати та виплатити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, одноразову грошову допомогу в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для дітей віком від 6 до 18 років відповідно до ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» з відрахуванням проведених ОСОБА_4 виплат. В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року скасовано постанову Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 липня 2015 року. Адміністративний позов Прокурора міста Маріуполя в інтересах ОСОБА_4 до Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради, третя особа - Соледарський професійний ліцей, про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання нарахувати і виплатити одноразову грошову допомогу - залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року, Заступник прокурора Донецької області звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 народився 17 травня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 497 від 8 червня 1999 року.

На підставі рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради від 15 квітня 2009 року № 267 ОСОБА_4 було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Згідно копії наказу № 102 від 25 травня 2011 року ОСОБА_4 було зараховано з 25 травня 2011 року до 6-го класу школи-інтернат № 1 міста Маріуполя.

Наказом № 121 від 28 серпня 2014 року ОСОБА_4 з 28 серпня 2014 року було відраховано з школи-інтернату № 2 міста Маріуполя до Соледарського професійного ліцею.

На підставі наказу № 244/к від 7 серпня 2014 року про виплату випускної допомоги випускникам школою-інтернатом № 2 міста Маріуполя було виплачено ОСОБА_4 випускну допомогу в сумі 42,50 грн., що також підтверджується платіжним дорученням № 1021 від 18 серпня 2014 року.

Випускну допомогу в сумі 42,50 грн. ОСОБА_4 отримав, що підтверджується відомістю школи-інтернату № 2 міста Маріуполя.

Прокуратурою м. Маріуполя 19 травня 2015 року витребувано інформацію з Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 щодо додержання вимог Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» в частині виплати одноразової грошової допомоги випускникам зазначеного закладу.

В ході опрацювання інформації встановлено, що адміністрація Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 виплатила випускнику ОСОБА_4 одноразову грошову допомогу після закінчення навчання у розмірі 42,50 грн., що не відповідає вимогам ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування».

У зв'язку із встановленими порушеннями прав неповнолітнього, 10 липня 2015 року прокурор звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що при виплаті випускної допомоги неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, позбавленому батьківського піклування, відповідач неправомірно керувався положеннями підзаконного акту - постановою КМУ «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування», замість Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», оскільки підзаконні акти не мають вищу юридичну силу над законами України. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про поважність причин пропуску строку звернення прокурора міста Маріуполя в інтересах ОСОБА_4 до адміністративного суду.

Між тим, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи адміністративний позов без розгляду виходив з того, що у відповідності до ст.99 КАС України адміністративний позов мав бути поданий у шестимісячний строк після отримання ОСОБА_4 грошової допомоги. Однак, прокурор звернувся до суду лише 10 липня 2015 року. При цьому, суд зазначив, що при зверненні до суду з адміністративним позовом прокурора в інтересах громадянина позивачем у справі є громадянин, а прокурор здійснює процесуальне представництво його інтересів у суді. Відтак, при вирішенні питання про дотримання строків звернення прокурора з позовом в інтересах громадянина суд апеляційної інстанції виходить з того, що обчислення строку звернення до суду прокурора в інтересах громадянина має бути з моменту, з якого стало відомо про порушення інтересів саме громадянину, в інтересах якого звернувся прокурор, а не з моменту виявлення прокуратурою при проведенні перевірки факту порушення державних інтересів.

Однак, колегія суддів вважає такі висновки суду апеляційної інстанції передчасними, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, гарантуються, забезпечуються та охороняються державою.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження. Наявність таких підстав має бути підтверджена прокурором шляхом надання суду відповідних доказів.

Обираючи форму представництва, передбачену частиною п'ятою цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

Частиною другою статті 60 КАС України встановлено, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави. При цьому прокурор повинен надати адміністративному суду докази, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою для представництва інтересів неповнолітнього ОСОБА_4 є порушення майнових прав дитини, позбавленої батьківського піклування, що відноситься до соціально незахищеної категорії дітей та потребує особливої уваги з боку держави.

При поданні даного адміністративного позову, прокурором було заявлено вимогу про поновлення строку звернення до суду із зазначеним позовом та наведено причини пропуску цього строку.

Відповідно до ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що порушення прав ОСОБА_4 було виявлено лише після проведення відповідної перевірки законності дій відповідача органами прокуратури, тобто, у травні 2015 року. У червні 2015 року прокуратурою міста Маріуполя від піклувальника неповнолітнього ОСОБА_4, Соледарського професійного ліцею, отримано відповідні документи, які підтвердили наявність підстав для захисту законних інтересів дитини.

Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що ОСОБА_4, як неповнолітня дитина, міг бути і не обізнаним про порушення його прав при отриманні одноразової грошової допомоги, а тому посилання апеляційного суду, у даному випадку, на те, що обчислення строку звернення до суду прокурора в інтересах громадянина має бути з моменту, з якого стало відомо про порушення інтересів саме громадянину, є передчасними.

Крім того, на час звернення прокурора з даним позовом в інтересах ОСОБА_4, останній перебував у неповнолітньому віці та не набув повної правоздатності, у зв'язку із чим не мав самостійної можливості звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що висновок суду апеляційної інстанції про пропущення прокурором строку звернення до суду з даним позовом без поважних причин є помилковим.

Судова колегія дійшла висновку, що рішення суду апеляційної інстанції вимогам ст.159 КАС України не відповідає, прийняте з порушенням норм процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Відповідно до частини ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну Заступника прокурора Донецької області скаргу задовольнити частково.

Ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для нового апеляційного розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: