Справа № 2а-902/12/2670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" травня 2016 р. м. Київ К/9991/40166/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Латишевої Л.П.

представника відповідача Червінської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу ОСОБА_3

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.03.2012

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2012

у справі № 2а-902/12/2670

за позовом ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві,

третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко Ярослав Володимирович,

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.03.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2012, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідно до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні здійснено заміну відповідача у справі - Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Києва ДПС правонаступником - Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 31.12.2010 серія ВРЕ № 493954, укладеним між ОСОБА_3 та ТОВ «Компанія з управління активами «Арт-Капітал Менеджмент», ОСОБА_3 продав останньому земельну ділянку, загальною площею 1,0 га, розташовану на території Ольшанської сільської ради Рокитнянського району Київської області, для ведення особистого селянського господарства за ціною 7980000 грн.

Вказана земельна ділянка належала на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 27.12.2010, виданого відповідно до розпорядження Рокитнянської районної державної адміністрації від 22.12.2010 № 552. В графі «цільове призначення земельної ділянки» Державного акту на право власності на земельну ділянку зазначено: «для ведення особистого селянського господарства».

ОСОБА_3 29.04.2011 подав до податкового органу декларацію про доходи, одержані у 2010 році, в розділі 1.2. якої задекларував доход від продажу земельної ділянки в сумі 7980000 грн., який не включено до складу річного оподатковуваного доходу.

Підставою для визначення за податковим повідомленням-рішенням від 31.08.2011 № 818 грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 399000 грн. основного платежу слугували висновки камеральної перевірки, викладені в акті від 03.08.2011 № 2/17-01/НОМЕР_1, про порушення позивачем вимог п. 4.3.18 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-IV, що полягало у неправомірному застосуванні передбаченої цією нормою закону пільги.

Позиція податкового органу, з якою погодилися суди попередніх інстанцій полягає в тому, що одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації не є отриманням у власність таких земельних ділянок у процесі приватизації згідно з нормами земельного законодавства, про які йдеться в п.п. 4.3.18 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889 IV.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на те, що відповідно до п.п. 4.3.18 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-IV сума доходу, отриманого таким платником податку внаслідок відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв), майнових паїв, безпосередньо отриманих у власність у процесі приватизації згідно з нормами земельного законодавства, не включається до складу місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та правової оцінки встановленим обставинам суд касаційної інстанції виходить з такого.

Пунктом 1.2 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закону № 889-IV) визначено, що доходом фізичної особи є сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Закону № 889-IV об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний оподатковуваний дохід; чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального річного оподатковуваного доходу на суму податкового кредиту такого звітного року; доходи з джерелом їх походження з України, які підлягають кінцевому оподаткуванню при їх виплаті; іноземні доходи.

Згідно з п.п. 4.3.18 п. 4.3 ст. 4 Закону № 889-IV до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку не включається, зокрема, сума доходу, отриманого таким платником податку внаслідок відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв), майнових паїв, безпосередньо отриманих ним у власність у процесі приватизації згідно з нормами земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі ЗК України) землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Згідно з п. «а» ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Пунктом «б» ч. 1 ст. 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частиною 3 ст. 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, в т.ч. частиною 6 цієї норми передбачено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, зацікавленими в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, тощо.

У рішенні від 13.12.2000 у справі № 1-16/2000 (справа про визначення способу малої приватизації) Конституційний Суд України вказав, що одним із способів зміни форми власності є приватизація, в процесі якої відбувається відчуження на користь фізичних або юридичних осіб майна, що є державною чи комунальною власністю, та майна, що належить Автономній Республіці Крим.

Таким чином, одержання земельних ділянок із земель державної комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, є способом одержання таких земельних ділянок громадянами у власність у процесі приватизації згідно з нормами земельного законодавства.

Відповідно, на доход, отриманий позивачем внаслідок відчуження зазначених земельних ділянок, поширюються положення п.п. 4.3.18 п. 4.3 ст. 4 Закону № 889-IV щодо невключення його до складу місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли необґрунтованого висновку щодо правомірності визначення позивачу грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб за спірним податковим повідомленням-рішенням.

Оскільки обставини у справі встановлені повно і правильно, але суди допустили порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, такі судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 229, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.03.2012

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2012 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов задовольнити повністю.

Визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Києва від 31.08.2011 № 818 про визначення грошового зобов'язання з податкову з доходів фізичних осіб в сумі 399000 грн. за основним платежем.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В.Ланченко

Ю.І. Цвіркун