Справа № 824/89/16-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/89/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк О.П.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

26 травня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними та нечинним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними, визнання нечинним наказу та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 30.03.2016 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду. В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Сторони в судове засідання не з`явились про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції зазначив, що позивач пропустив встановлений ст. 99 КАС України строк звернення до адміністративного суду, оскільки позивач оскаржує обставини, які мали місце у липні 2014 року та про які йому було відомо, позов було подано у лютому 2016 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи наступні обставини.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, який встановлений законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України не зловживаючи ними.

Частиною 3 статті 99 КАС України чітко визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Так, оскаржуваним наказом військового комісара Чернівецького обласного військового комісаріату від 16 липня 2014 року №129 капітана ОСОБА_1 , офіцера відділення формування та відправки команд і партій ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував поза штатом та прибув після лікування з госпіталю військова частина НОМЕР_1 м. Чернівці, звільненого наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 18 червня 2014 року №39 у запас за пунктом д (у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань) частини восьмої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу направлено для зарахування на військовий облік до Чернівецького МВК Чернівецької області й виключено із списків особового складу військкомату та всіх видів забезпечення.

Факт ознайомлення позивача з наказом від 16.07.2014 року підтверджується заявою ОСОБА_1 від 22 липня 2014 року, адресованою військовому комісару Чернівецького обласного військового комісаріату.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, з позовом про оскарження дій та рішення суб`єкта владних повноважень позивач звернувся до суду 17 лютого 2016 року, тобто із значним пропуском строку звернення до суду, встановленого частиною третьою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки про виключено із списків особового складу військкомату та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 стало відомо 17 липня 2014 року.

Так, судом першої інстанції ухвалою про відкриття провадження від 26.02.2016 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду, з підстав зазначених у позові.

При цьому, суд виходив з того, що, зважаючи на викладені у позові обставини (отримання позивачем 10 березня 2015 року листа військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №1605 від 26 лютого 2015 року та розрахунку компенсації за невикористану відпустку від 25 лютого 2015 року №1585; звернення 13 березня 2015 року ОСОБА_1 до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ), про порушення своїх прав, за захистом яких ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, позивач дізнався у березні 2015 року.

Однак, у зв`язку з перебуванням позивача тимчасово непрацездатним в указаний період, на підтвердження чого ним було надано листки непрацездатності, суд визнав причини пропуску строку із зверненням до суду з цим позовом поважними.

Проте, в судовому засіданні суд першої інстанції встановивши обставини справи дійшов висновку, що висновок про поважність причин пропуску строку звернення до суду був передчасним.

Так, судом встановлено, що позивач не навів поважність причин неможливості звернутися з даним позовом до суду в зазначений період. Позивач ні у позові, ні в судовому засіданні їх не навів. Відтак, суд першої інстанції зазначив про безпідставність посилання позивача в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом на часту та довготривалу непрацездатність.

Суд апеляційної інстанції, зазначає, що відповідно до п.5 ч.1 ст.107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Так, згідно ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

В силу вимог ч.3 ст.99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватись інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Із вищенаведеного слідує, що законодавець чітко передбачив можливість особи в місячний строк оскаржити дії та рішення суб`єкта владних повноважень щодо свого звільнення та/або щодо питань проходження служби, якщо вона вважає, що таке було здійснено незаконно, водночас зазначений строк обраховується з дня вручення копії відповідного наказу або з дня видачі трудової книжки.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне оскарження відповідних дій, бездіяльності та рішень органів владних повноважень (або його посадових, службових осіб) у публічно-правових відносинах, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених та наявних доводів.

Апеляційний суд звертає увагу позивача на те, що скорочені строки оскарження передбачені ч.3 ст.99 КАС України слугують засобом унеможливлення порушення трудових прав працівників, які можуть бути прийняті на посаду звільненої особи та функціональної діяльності органу з якого така особа була звільнена, оскільки вважається, що учасники трудових відносин у даному випадку безпосередньо обізнані з рішеннями, діями чи бездіяльністю роботодавця, крім цього, за законом вони мають право на таку «обізнаність», що також надає їм можливість оперативно звернутися за судовим захистом.

Як зазначено, поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із цим позовом позивач обґрунтовує тим, що він перебував на лікарняному та не мав фінансової можливості звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

За змістом частин 1, 4-5 ст.6 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Одними із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є: верховенство права; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, установлених цим Кодексом; обов`язковість судових рішень (пункти 1, 6-7 ч.1 ст.7 КАС).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 цього ж Кодексу).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У рішенні в справі «Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року та рішенні в справі «Стаббігс та інші проти Великобританії» від 22 жовтня 1996 року Європейським Судом з прав людини вказано на те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав.

Судова колегія звертає увагу, що згідно із висновками, викладеними у п.п.23, 25 Рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України», суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен з специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а також давати обґрунтування своїх рішень.

У рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду, у зв`язку з пропуском строку звернення, повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Не можуть бути визнані поважними доводи ОСОБА_1 про пропуск строку звернення до суду із розглядуваним позовом у зв`язку із тим, що останній більшість часу перебував на амбулаторному лікуванні, тобто лікування, яке не потребує цілодобового лікарського спостереження.

Крім того, позивач сам зазначає, що він не міг також подати вказаний позов, оскільки був зайнятий підготовкою та поданням інших позовів. А тому, на думку суду апеляційної інстанції це не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, так як позивач сам визначив переважність подачі позовів.

Стосовно фінансової неможливості подачі позову, суд апеляційної інстанції зазначає, що до 01.09.2015 року діяла норма п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої звільняються від сплати судового збору позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, тобто позивач взагалі буз звільнений від сплати судового збору.

Крім того, суд апеляційної інстанції також враховує, що ОСОБА_1 подав позов пропустивши строк звернення до суду на значний проміжок часу, майже 1,5 року, адже про порушення свого права позивач дізнався у липні 2014 року, а з позовом звернувся у лютому 2016 року.

Відповідно до ч.3 ст. 86 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач мав усі правові підстави для вчасного звернення до суду з відповідним позовом у строки, встановлені ч.3 ст.99 КАС України, будь-яких об`єктивних перешкод для реалізації такого права матеріали справи не містять, як і підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Відповідно до ст.100 КАС, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

За п.9 ч.1 ст.155 цього ж Кодексу суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Згідно з ч.3 ст.162 КАС якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до адміністративного суду із цим позовом не можна визнати поважними, а тому судом першої інстанції правомірно постановлено ухвалу про залишення позову без розгляду.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Сторчак В. Ю. Ватаманюк Р.В.