Справа № 826/27218/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом закритого акціонерного товариства «УкрРосТранснефтепродукт» до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з майна, зобов’язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось закрите акціонерне товариство «УкрРосТранснефтепродукт» (надалі - ЗАТ «УкрРосТранснефтепродукт», позивач) до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (надалі - ВДВС Шевченківського РУЮ в місті Києві, відповідач) про зняття арешту з майна, арешт на яке накладений постановою АК 250974 від 23.11.2007р. про накладення арешту на все майно та зареєстрований Першою київською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об’єктів нерухомого майна 26.02.2008р. за реєстраційним номером 6669736 (об’єкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник: ЗАТ «УкрРосТранснефтепродукт» ДП, Код: 32250082, м. Київ, вул. Артема, 31-41); зобов'язання ВДВС Шевченківського РУЮ в місті Києві вчинити дії, направлені на зняття арешту з майна, що накладений постановою АК 250974 від 23.11.2007р. про накладення арешту на все майно та зареєстрований Першою київською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 26.02.2008р. за реєстраційним номером 6669736 (об'єкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник: ЗАТ «УкрРосТранснефтепродукт» ДП, Код: 32250082, м. Київ, вул. Артема, 31-41).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що виконавче провадження, в межах якого накладено арешт на майно, закінчено, матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням терміну зберігання. В той же час, відповідно до вимог чинного законодавства України, у разі завершення виконавчого провадження арешт із майна боржника повинен бути знятий, про що повинно бути повідомлено орган, якому направлялась для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Відповідач явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, письмових заперечень та копії матеріалів, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, допущенні бездіяльності, з приводу яких подано позов, суду не надав.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ст.128 КАС України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали судом встановлено наступне.

ЗАТ «УкрРосТранснефтепродукт» звернулось до ВДВС Шевченківського РУЮ в місті Києві із заявою про скасування обтяження майна, у якій зазначалось, що постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.07.2007р. серії АК № 250974 на адресу товариства не надходили, станом на день звернення, будь-які відомості на підставі якого виконавчого документа винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, від 23.07.2007 серії АК № 250974, відсутні.

Листом від 14.12.2015р. ВДВС Шевченківського РУЮ в місті Києві повідомив позивача, що перевіркою наявних журналів реєстрації виконавчих проваджень, переданих державним виконавцям та згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень встановлено, що виконавче провадження, при здійсненні якого виносилась постанова АК 250974 від 23.11.2007р., про накладення арешту на все майно, що належить ЗАТ «УкрРосТранснефтепродукт» (код 32250082) на виконанні у відділі не перебуває.

Завершені виконавчі провадження з 2007 по 2011 роки знищені за закінченням терміну зберігання, так як відповідно до п 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік.

Відповідач вказаним листом повідомив ЗАТ «УкрРосТранснефтепродукт», що оскільки встановити підстави накладення арешту не виявляться можливим, тому і відсутні підстави для його зняття. У зв'язку з чим, відповідно до вимог ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» позивачу рекомендовано звернутись до суду з приводу зняття арешту з майна, на яке постановою державного виконавця від 23.11.2007р. накладено арешт.

Для захисту своїх порушених прав та зняття арешту з майна позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 11 Закону України “Про виконавче провадження” визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі – виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 6 Закону України “Про виконавче провадження” передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до положень ст. 52 Закону України “Про виконавче провадження” звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно положень ст. 57 Закону України “Про виконавче провадження” арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження, в межах якого виносилась постанова АК 250974 від 23.11.2007р., про накладення арешту на все майно, що належить ЗАТ «УкрРосТранснефтепродукт» завершене, а матеріали ВП знищені за закінченням терміну зберігання.

В той же час, відповідно до положень ст. 50 Закону України “Про виконавче провадження” у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином, враховуючи зазначені вище норми чинного законодавства, відповідач зобов’язаний був винести постанову про закінчення виконавчого провадження та у постанові про закінчення виконавчого провадження зазначити про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Поряд з тим, державним виконавцем передбачених чинним законодавством дій не вчинено, зазначеної постанови не винесено. В той же час, протиправність дій чи бездіяльність відповідача не є предметом розгляду в даній адміністративній справі.

Проаналізувавши норми чинного законодавства та беручи до уваги те, що виконавче провадження, в межах якого виносилась постанова АК 250974 від 23.11.2007р., про накладення арешту на все майно, що належить ЗАТ «УкрРосТранснефтепродукт» закінчено, суд вважає, що для повного та об’єктивного захисту прав позивача наявні законні підстави для зняття арешту з майна.

В той же час, щодо позовної вимоги про зобов'язання ВДВС Шевченківського РУЮ в місті Києві вчинити дії, направлені на зняття арешту з майна, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частин 1 та 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Таким чином, зважаючи, що суд є правозастосовуючим органом, а чинним законодавством встановлена процедура зняття арешту з майна за рішенням суду, приходить до висновку про передчасність заявлених позовних вимог, а відтак про відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Беручи до уваги вимоги ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу – відповідно до тієї частити вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги закритого акціонерного товариства «УкрРосТранснефтепродукт» задовольнити частково.

Зняти арешт з майна, який накладений постановою відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві АК 250974 від 23.11.2007 про накладення арешту на все майно та зареєстрований Першою київською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об’єктів нерухомого майна 26.02.2008 за реєстраційним номером 6669736 (об’єкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник: ЗАТ «УкрРосТранснефтепродукт» ДП, Код: 32250082, м. Київ, вул. Артема, 31-41).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь закритого акціонерного товариства «УкрРосТранснефтепродукт» (код ЄДРПОУ 32250082) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 218,00 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко