Справа № 3060/11/2070
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2011-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

31 травня 2011 р. № 2-а- 3060/11/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кухар М.Д., суддів: Старосєльцевої О.В., Сліденка А.В.,

при секретарі - Тайцеві А.Л.,

за участі: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Московському районі міста Харкова про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова, в якому просив скасувати податкові повідомлення - рішення № /0 від 17.03.2011р. про збільшення суми грошових зобовязань за платежем «податок з доходів фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності і незалежної професійної діяльності» на суму 1 159 051,93 грн. та № /0 від 17.03.2011р. про збільшення суми грошових зобовязань за платежем «податок на додану вартість» на суму 1 350 921,25 грн., які прийняті ДПІ у Московському районі м. Харкова на підставі акта № 512/1702/НОМЕР_1 від 01.03.2011року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що документальна невиїзна перевірка господарської діяльності проведена ДПІ у Московському районі м. Харкова без достатніх правових підстав, в порушення ст. 78 п. 78.4 та ст. 79 п. 79.2 Податкового Кодексу України, до початку проведення перевірки, він не отримував копії наказу про її проведення та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. ОСОБА_4 про проведення невиїзної документальної перевірки датований 15.02.2012 року, тобто на дату початку перевірки він не набрав чинності. Протягом перевіреного податковою інспекцією періоду діяльності був платником єдиного податку, здійснював оптово- роздрібну торгівлю мясом свіжим та замороженим та торгівельно - посередницьку діяльність шляхом укладення договорів комісії з комітентами. Грошових коштів у власність понад 500.000,00грн. не отримував, граничний обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищував, право на застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності згідно Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва не втрачав, обовязку зареєструватися платником податку на додану вартість не мав. Здійснені податковим органом донарахування є помилковими, податкові повідомлення - рішення прийняті відповідачем всупереч законодавству з питань оподаткування та є необґрунтованими.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечував, вважав його безпідставним та необґрунтованим, надав заперечення на адміністративний позов, в якому виклав свою позицію проти доводів позивача та просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки, у зв'язку з тим, що у 2 кварталі 2008 року ФО-П ОСОБА_1 перевищив граничний обсяг виручки, оподаткування якої здійснюються за правилами Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва, тому згідно зі ст. 5 Указу Президента України від 03.07.1998 року № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" повинен був перейти на загальну систему оподаткування та протягом 3-4 кв. 2008р., 2009р., та 1-2 кв. 2010р. перебувати на загальній системі оподаткування, суми валового доходу декларувати у порядку, встановленому розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.92 N 13-92 «Про прибутковий податок з громадян». Оскільки він самостійно не перейшов з 3 кварталу 2008 року на загальну систему оподаткування, перевіркою переведено ФО-П ОСОБА_1 на загальну систему оподаткування з 01.07.2008р. та донараховано грошових зобовязань з податку з доходів фізичних осіб на суму 927241,54 грн., з них у 1-2кв.2008р. (після перевищення 500000,00 грн.) - 125558,38грн., у 3-4кв. 2008р. - 216162,40грн., 1-4кв.2009р. - 301656,65грн., у 1-2кв. 2010р. - 283864,11грн. Оскільки ФО-П ОСОБА_1 у 2 кварталі 2008 року перевищив граничний обсяг виручки, оподаткування якої здійснюються за правилами Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва, згідно з п.п. 2.3.1. п.2.3. ст. 2., п.п. 9.3. ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997р із змінами та доповненнями, він повинен був з липня 2008 року зареєструватися як платник податку на додану вартість, однак цього не зробив. Не зареєструвавшись платником ПДВ, підприємець здійснював операції з реалізації товару, які відповідно до п.п. 6.1.1. п. 6.1. ст. 6 Закону України Про ПДВ оподатковуються за ставкою 20%, в результаті чого йому було донараховано грошових зобовязань з податку на додану вартість в сумі 1077473грн., у т.ч. за 3-4 кв.2008 р. ПДВ у сумі 290440 грн., за 1-4 кв.2009 р. ПДВ у сумі 406771 грн., за 1-2 кв. 2010 р. ПДВ у сумі 380262 грн. Згідно з п. 7.8. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» ФОП ОСОБА_1 повинен був мати податковий період, який дорівнює місяцю та подавати податкові декларації по податку на додану вартість.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

В період з 16.02.2011р. по 22.02.2011р. на підставі п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України від 02.12.10 р. N2755-VI та відповідно до наказу ДПІ у Московському районі м. Харкова № 209, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка господарської діяльності позивача з питання дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2008р по 30.06.2010р. За результатами перевірки ДПІ у Московському районі м. Харкова складений ОСОБА_5 № 512/1702/НОМЕР_1 від 01.03.2011р., яким встановлено порушення:

1) ст.1 Указу Президента України від 03.07.1998 року №727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (із змінами та доповненнями), ст.13, 14 Декрету КМУ № 13-92 " Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992 р., ст.19 Закону України № 889-ІV від 22.05.2003 р. "Про податок з доходів фізичних осіб" (із змінами та доповненнями), що привело до заниження податку з доходів фізичних осіб на суму 927241,54грн, з них у 1-2кв.2008р. (після перевищення 500000,00 грн.) - 125558,38 грн., у 3-4кв. 2008р. - 216162,40грн., 1-4кв.2009р. - 301656,65грн., у 1-2кв. 2010р. - 283864,11 грн.

2) п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України № 2181- 111 від 26.12.2000р. "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", п.п.2.3.1, п.2.3. ст. 2, п.9.3 ст.9 Закону України від 03.04.97р. №168/97-BP "Про податок на додану вартість" (із змінами та доповненнями), в результаті чого до ДПІ у Московському районі не надано податкові декларації з ПДВ за липень 2008р. - червень 2010р.

3) п.п.2.3.1, п.2.3. ст . 2, п.9.3 ст.9, пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 ЗУ від 03.04.97р. №168/97-BP "Про податок на додану вартість" (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податку на додану вартість, який підлягає сплаті, у сумі 1077473грн., у т.ч. за 3-4кв.2008р. ПДВ у сумі 290440грн., за 1-4кв.2009р. ПДВ у сумі 406771грн., за 1-2кв.2010р. ПДВ у сумі 380262 грн.

На підставі акта перевірки № 512/1702/НОМЕР_1 від 01.03.2011р. ДПІ у Московському районі м. Харкова було винесено податкові повідомлення - рішення від 17.03.2011р. № /0 про збільшення суми грошового зобовязання за платежем «податок з доходів фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності і незалежної професійної діяльності» на суму 1 159 051,93 грн., у тому числі за основним платежем на суму 927 241,54 грн. та за штрафними (фінансовим санкціями) на суму 231 810,39 грн. та № /0 про збільшення суми грошового зобовязання за платежем «податок на додану вартість» на суму 1 350 921,25 грн., у тому числі за основним платежем на суму 1 077 473,00грн. та за штрафними (фінансовим санкціями) на суму 273 448,25 грн.

Суд відзначає, що правовідносини з приводу проведення органами державної податкової служби України документальних невиїзних позапланових перевірок регулюються ст.79 Податкового кодексу України, відповідно до якої документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (п.79.1 ст.79); документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (п.79.2 ст.79).

ДПІ у Московському районі міста Харкова було прийнято рішення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питання з питання дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2008р по 30.06.2010р., яке оформлено наказом № 209. Копія наказу надана відповідачем під час судового розгляду та залучена до матеріалів справи в якості письмового доказу. Оглянувши копію вказаного документа судом встановлено, що ОСОБА_4 № 209 ДПІ у Московському районі міста Харкова про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Позивача датований 15.02.2012р., при цьому перевірка проводилася відповідачем в період з 16.02.2011р по 22.02.2011р. Як пояснив в судовому засіданні представник Відповідача, в ОСОБА_4 № 209 мала місце технічна помилка, а дату слід читати „15.02.2011р. на підтвердження чого надав копію Журналу обліку наказів ДПІ, в якому зазначений наказ датований 15.02.2011р. Представник відповідача також пояснив, що ДПІ у Московському районі м. Харкова не повідомляла ФОП ОСОБА_1 про наявність в ОСОБА_4 № 209 технічної помилки в даті наказу.

З огляду на приписи ч.4 ст.70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Відповідно до ч.2 ст.72 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення , дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Оскільки відповідно п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, то судом при вирішені спору, приймається до уваги лише наданий відповідачем ОСОБА_4 № 209 датований 15.02.2012р., як допустимий доказ по справі, оскільки інших доказів про прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про проведення перевірки Відповідачем не надано.

Суд зазначає, що в ОСОБА_4 № 209 не міститься відомостей про фактичні підстави для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки, передбачені ст.78 Податкового кодексу України та інформації щодо направлення ФОП ОСОБА_1 письмового запиту органу державної податкової служби щодо надання пояснень та їх документального підтвердження. Доказів надіслання позивачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки відповідачем суду також не надано.

Відповідно до положень статті ст.79 Податкового кодексу України рішення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки може бути прийняте податковим органом лише в разі існування підстав, котрі передбачені ст.78 згаданого Кодексу, зокрема у випадку якщо за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Порядок звернення до платників податків із письмовими запитами про надання інформації визначений п.73.3 ст.73 Податкового Кодексу України та Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 р. N 1245 „Про затвердження Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом".

За матеріалами справи ДПІ у Московському районі м. Харкова на адресу позивача було надіслано листи № 2723/10/17-25 від 15.03.2010р., № 5670/10/17-215 від 25.05.2010р, № 8076/10/17-215 від 08.07.2010р. з питань викладених у скарзі та заяві ПП „Гермес щодо правомірності проведення закупівлі продуктів харчування Управлінням освіти Дзержинської районної в м. Харкові ради та Управлінням освіти Московської районної в м. Харкові ради у ФО П ОСОБА_1 та запропоновано було надати у десятиденний термін з дня отримання листа пояснення та їх документальне підтвердження по взаємовідносинах з Управлінням освіти Дзержинської районної в м. Харкові ради та Управлінням освіти Московської районної в м. Харкові ради. Позивачем вказані вище листи отримані не були та повернулись до ДПІ з відміткою „за закінченням строку зберігання, що послугувало підставою для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача.

Доказів направлення на адресу позивача письмового запиту про подання інформації у розумінні п.73.3 ст.73 Податкового Кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 р. N 1245 „Про затвердження Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом„ відповідач не надав.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши зібрані докази в їх сукупності за правилами ст.86 КАС України, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах рішення про проведення перевірки було прийнято субєктом владних повноважень за відсутності передбачених законом підстав, а саме: 1) за відсутності факту отримання платником податків письмового запиту податкового органу, 2) за відсутності факту прийняття керівником органу державної податкової служби, рішення, оформленого наказом та факту надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Перевіряючи правомірність винесення спірних податкових повідомлень - рішень суд виходить з такого.

Стосовно податкового повідомлення рішення № /0 від 17.03.2011р. про збільшення суми грошових зобовязань за платежем «податок на додану вартість» на суму 1 350 921,25 грн., у тому числі за основним платежем на суму 1 077 473,00грн. та за штрафними (фінансовим санкціями) на суму 273 448,25 грн. суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 6 Указу Президента України від 03.07.98 р. № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (у редакції Указу Президента України від 28.06.99 р. № 746/99, далі Указ № 727/98) суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником ПДВ, крім випадку, коли юридична особа обрала спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за ставкою 6 %.

Пунктом 4 абз.2 постанови КМУ від 16.03.2000р. №507 Про роз'яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 р. N 727 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що крім суб'єктів малого підприємництва - юридичних осіб, визначених абзацом другим частини першої статті 6, платниками податку на додану вартість мають право бути також суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи. У разі коли суб'єкт малого підприємництва - фізична особа приймає рішення бути платником податку на додану вартість, на нього поширюється дія Закону України "Про податок на додану вартість".

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що в разі поширення на фізичну особу - підприємця норм Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва на такого підприємця не розповсюджується дія положень Закону України Про податок на додану вартість за винятком випадку, коли такий підприємець здійснив самостійне волевиявлення щодо реєстрації в якості платника податку на додану вартість.

За матеріалами справи, у перевіряємому періоді позивач не подавав до відповідача заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість, свідоцтва платника ПДВ не отримував, отже статусу платника ПДВ не набув.

В періоді, який перевірявся, порядок реєстрації платником ПДВ і терміни подання заяви щодо такої реєстрації, встановлювались Законом України від 03.04.97 р. № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість».

Відповідно до пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість», особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку в разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх 12 календарних місяців сукупно перевищує 300 тис. грн. (без урахування ПДВ).

В силу приписів абз.1 ст. 5 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва позивач, який допустив перевищення визначеної названим Указом виручки в 2 кварталі 2008 р., повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу), тобто з 01.07.2008р.

Отже, приписи п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України Про ПДВ можуть бути застосовані до позивача, ФОП ОСОБА_1 лише з моменту втрати ним статусу платника єдиного податку, тобто з 01.07.2008р.

Обсяг господарських операцій з поставки товарів (робіт, послуг), які були проведені позивачем до вказаної дати не може бути взятий до уваги з метою визначення обовязку даного субєкта права зареєструватись в якості платника податку на додану вартість.

Суд зазначає, що поставкою товарів, в розумінні п.1.4. ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість», є будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу. Не належать до поставки операції з передачі товарів в межах договорів схову (відповідального зберігання), довірчого управління, оперативної оренди (лізингу), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу права власності (користування або розпорядження) на такі товари іншій особі.

Судом встановлено, що в період з 01.07.2008р. по 30.06.2010р. господарська діяльність здійснювалася позивачем шляхом укладення договорів комісії, по яких позивач виступав комісіонером. Так, протягом цього періоду позивач виступав комісіонером по договору комісії №1 від 01.01.2008р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_6; договору комісії №2 від 26.03.2008р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_5; договору комісії №3 від 26.05.2008р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_7 ; договору комісії №4 від 01.07.2008р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_8; договору комісії №5 від 26.08.2008р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_9; договору комісії №6 від 03.10.2008р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_10; договору комісії №1 від 02.01.2009р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_10; договору комісії №2 від 02.03.2009р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_9; договору комісії №3 від 30.04.2009р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_7; договору комісії №4 від 07.09.2009р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_11; договору комісії №1 від 01.01.2010р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_11; договору комісії №2 від 02.03.2010р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_9; договору комісії №0003 від 19.04.2010р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_8 Копії вказаних договорів комісії долучені судом до матеріалів справи. Згідно п.4.1. зазначених договорів комісії, товари, передані комісіонеру, є власністю комітента до моменту їх продажу покупцю.

Проаналізувавши в сукупності норми статтей 1011, 1018 Цивільного Кодексу України, що регулюють правовідносини сторін при виконанні договорів комісії, суд дійшов висновку, що Позивач - комісіонер не має права власності як на товари отримані від комітента для подальшого продажу, так і на кошти виручені ним від продажу таких товарів, отже за загальним правилом, визначеним п.п.3.1.1. п.3.1. ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість» передача товару комітента від комісіонера до покупця не підлягає оподаткуванню у комісіонера, так як відсутній факт передачі права власності безпосередньо комісіонером покупцю.

Фактичних даних про здійснення позивачем, починаючи з 01.07.2008р., господарських операцій з поставки товарів (робіт, послуг) в розумінні п.1.4. ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість» в обсязі, що перевищує 300 000,00 грн., матеріали справи не містять. Належних, допустимих та достатніх доказів наявності зазначеного перевищення відповідачем до суду не подано, а судом самостійно при виконанні вимог ст.11 КАС України в частині офіційного зясування всіх обставин по справі не виявлено.

Оскільки в ході судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт перевищення позивачем, ФО-П ОСОБА_1 з 01.07.2008р. обсягу господарських операцій з поставки товарів (робіт, послуг) понад 300.000,00 грн., то суд не вбачає підстав для визнання правомірним судження відповідача про наявність у позивача обовязку зареєструватись в якості платника ПДВ згідно з п.9.3 ст.9 Закону України Про податок на додану вартість.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що зібрані по справі докази засвідчують відсутність у позивача обовязку зареєструватись в якості платника ПДВ саме з 01.07.2008р. Відтак висновок відповідача про наявність у ФОП ОСОБА_1 протягом липня 2008р. червня 2010р. обовязку справляти ПДВ і подавати декларації з ПДВ є помилковим.

Стосовно податкового повідомлення - рішення від 17.03.2011р. № /0 про збільшення суми грошового зобовязання за платежем «податок з доходів фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності і незалежної професійної діяльності» на суму 1 159 051,93 грн., у тому числі за основним платежем на суму 927 241,54 грн. та за штрафними (фінансовим санкціями) на суму 231 810,39 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з абз.5 ст.1 Указу Президента спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва: фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень; юридичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, в яких за рік середньооблікова чисельність працюючих не перевищує 50 осіб і обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 1 млн. гривень (абз.1 ст.1).

За приписами ст. 4 Указу спрощена система оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва може застосовуватися поряд з діючою системою оподаткування, обліку та звітності, передбаченою законодавством, на вибір суб'єкта малого підприємництва.

Аналізуючи положення наведених норм Указу, норми Закону України Про податок з доходів фізичних осіб, а також беручи до уваги закріплений ст.8 Конституції України принцип верховенства права, суд доходить висновку, що оподаткуванню за правилами спрощеної системи оподаткування підлягають фінансові результати лише тієї господарської діяльності субєкта права, яка здійснюється з дотриманням вимог Указу та в межах визначеної Указом суми.

Наявності підстав для застосування норм Указу до правовідносин з оподаткування сум перевищення розміру максимально допустимого доходу платника єдиного податку ані з положень Указу, ані з положень інших актів законодавства не вбачається.

Суми перевищення фактично отриманого особою доходу над сумою максимально дозволеного доходу платника єдиного податку згідно з Указом Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва оподатковуються за правилами Закону України Про податок з доходів фізичних осіб та Декрету КМУ Про прибутковий податок з громадян.

За матеріалами справи позивач допустив перевищення максимально дозволеного Указом Президента обсягу виручки у 2 кварталі 2008р., отримавши за даними податкової перевірки на розрахунковий рахунок після перевищення 500 000,00 грн. фактично суму коштів в розмірі 837248,54грн.

За період 3-4 кварталу 2008 року позивач отримав на розрахунковий рахунок суму доходу в розмірі 1452198,95 грн., за період 1-4 кварталу 2009 року в розмірі 2034080,14 грн., за період 1-2 кварталу 2010 року в розмірі 1901538,16 грн.

Як зясовано судом при дослідженні акту перевірки № 512/1702/НОМЕР_1 від 01.03.2011р., при обрахуванні податку з доходів фізичних осіб, відповідач використовував інформацію про обсяг і обіг грошових коштів по поточному рахунку позивача, довідки про результати зустрічних перевірок, отриманих від покупців товару у ФО-П ОСОБА_1 та звітів платника єдиного податку, та виходив з того, що всі зазначені суми коштів, отриманих Позивачем на поточний рахунок є оподатковуваним доходом Позивача у розумінні Закону України Про податок з доходів фізичних осіб і зменшував ці суми на понесені підприємцем витрати.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно з ст.13 Декрету КМУ Про прибутковий податок з громадян обєктом оподаткування є доходи фізичної особи підприємця, а за визначенням ст.1 Закону України Про податок з доходів фізичних осіб доходом є сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Таким чином, для віднесення перелічених сум грошових коштів до складу оподатковуваного доходу від підприємницької діяльності позивача, ФОП ОСОБА_1 ці кошти мають належати підприємцю на праві власності.

Дослідивши письмові докази, надані позивачем в обґрунтування позову під час розгляду справи, суд встановив, що в періоді, що став предметом податкової перевірки, позивач здійснював комісійну торгівлю шляхом укладання договорів комісії з комітентами.

Відповідно до ст. 1011 Цивільного Кодексу України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Частиною 1 ст. 1013 визначено, що комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. Частиною 1 ст.1022 Цивільного кодексу України передбачено, що після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії.

Пунктом 3.1. договорів комісії, укладених ФОП ОСОБА_1 з комітентами встановлено, що Комісіонер повинен надати Комітенту Звіт по здійсненню продаж за дорученням Комітента та передати отримані від продажу грошові кошти протягом 20-ти банківських днів, з дня надходження коштів на його розрахунковий рахунок. Судом приймаються до уваги письмові докази про виконання Комісіонером умов договорів комісії, надані Позивачем в ході розгляду справи , а саме Звіти комісіонера перед комітентами про реалізовані продукти харчування, що були передані на комісію по договорах комісії №1 від 01.01.2008р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_6; Договору комісії №2 від 26.03.2008р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_5; Договору комісії №3 від 26.05.2008р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_7; Договору комісії №4 від 01.07.2008р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_8; Договору комісії №5 від 26.08.2008р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_9; Договору комісії №6 від 03.10.2008р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_10; Договору комісії №1 від 02.01.2009р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_10; Договору комісії №2 від 02.03.2009р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_9;Договору комісії №3 від 30.04.2009р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_7; Договору комісії №4 від 07.09.2009р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_11; Договору комісії №1 від 01.01.2010р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_11; Договору комісії №2 від 02.03.2010р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_9; Договору комісії №0003 від 19.04.2010р., укладеному з комітентом ФО-П ОСОБА_8 та видаткові касові ордери, про вручення коштів, належних до сплати комітентам за договорах комісії.

Таким чином, з матеріалів справи не вбачається наявності у позивача права власності на усі грошові кошти, які поступали на його розрахунковий рахунок від покупців, бо вони були одержані в межах договорів комісії та в подальшому передавалися комітентам.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, який є субєктом владних повноважень, в ході судового розгляду не подав до суду доказів правильності визначення суми доходу ФОП ОСОБА_1 від виконання договорів комісії, оскільки не довів належності підприємцю саме на праві власності одержаних за такими договорами грошових коштів. Відсутність таких доказів обєктивно зумовлює неправомірність висновків податкового органу з питання визначення податку з доходів фізичних осіб, оскільки ні Законом України Про податок з доходів фізичних осіб, ні Декретом КМУ Про прибутковий податок з громадян не передбачено можливості оподаткування податком з доходів фізичних осіб коштів, які не належать підприємцю на праві власності, тобто «транзитних коштів».

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає не доведеними відповідачем, належними і допустимими доказами обставин та фактів, на які він посилається в обґрунтування відповідності нормам чинного законодавства прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень - рішень та наявними правові підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 161, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Московському районі міста Харкова про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в Московському районі міста Харкова № /0 від 17.03.2011 року.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в Московському районі міста Харкова № /0 від 17.03.2011 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3.40 грн. (три гривні сорок копійок).

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 06.06.2011 року.

Головуючий суддя М.Д. Кухар

Судді О.В. Старосєльцева

ОСОБА_12