Справа № 804/8000/15
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2016 р. Справа № 804/8000/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Приватного підприємства «Атон-КВ» про стягнення податкового боргу та накладення арешту, -
Відповідно до ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2015р. провадження у справі №804/8000/15 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі №804/8565/15.
Згідно із Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2015р., у зв'язку з припиненням повноважень судді, справу було передано у провадження судді Турлаковій Н.В. та ухвалою суду від 21.12.2015р. провадження по справі поновлено.
У судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.
Ухвалою суду від 16.09.2015р. відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України справу призначено до розгляду у письмовому провадженні на підставі наявних в справі доказів, за відсутності сторін.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що Приватне підприємство «Атон-КВ» перебуває на податковому обліку в Дніпродзержинській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області як платник податків, зборів та обов'язкових платежів.
ПП «Атон-КВ» було подано до Дніпродзержинської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області наступні декларації з податку на додану вартість, копії яких наявні в матеріалах справи:
На підставі ст.59 Податкового кодексу України Дніпродзержинською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області відповідачу сформовано податкову вимогу від 29.12.2014 року №5890-25 на суму 1425,52грн., яка була отримана представником відповідача - Кузнецовим 26.01.15р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого наявна в матеріалах справи.
Також, Дніпродзержинською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області 28.11.2014р. відносно відповідача були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення форми «Ш»:
- за самостійно узгодженими сумами у податкових деклараціях з податку на додану вартість за листопад, грудень 2014р., січень, лютий, березень, квітень 2015р. - 6121грн.;
- пеня на загальну суму 393,30грн.
ПП «Атон-КВ» сплачувало податок на додану вартість за листопад, грудень 2014р., січень, лютий, березень, квітень 2015р., що підтверджується платіжними дорученнями: №164 від 29.12.2014р. на суму 2672грн., №182 від 27.01.2015р. на суму 691,81грн., №196 від 25.02.2015р. на суму 760,72грн., №212 від 30.03.2015р. на суму 753,25грн., №224 від 23.04.2015р. на суму 713,40грн., №232 від 22.05.2015р. на суму 759,43грн., копії яких наявні в матеріалах справи.
У відповідності до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.
Згідно п.14.1.156 ст.14 Податкового Кодексу України, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до п.п.16.1.3, п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, а також сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п.п.36.1-36.3 ст.36 Податкового кодексу України , податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Пунктами 49.1 та 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків; платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.
Згідно п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до п. 56.11 ст. 56 ПК України податкове зобов'язання, яке самостійно визначене платником податків, оскарженню не підлягає.
Згідно п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п.57.3 вказаної статті, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Пунктом 59.1 ст.59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Посилання відповідача на те, що позивачем не складались та не надсилались податкові вимоги на виконання прийнятих податкових повідомлень-рішень, суд не приймає до уваги, оскільки вказане не передбачено Податковим кодексом України.
Крім того, щодо посилання відповідача про не отримання податкової вимоги від 29.12.2014 року №5890-25 на суму 1425,52грн., суд зазначає, що остання була отримана представником відповідача - Кузнецовим 26.01.15р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого наявна в матеріалах справи.
Разом з тим, податковий борг за податковою вимогою №5890-25 від 29.12.2014 року у сумі 1425,52грн. був сплачений ПП «Атон-КВ» 27.01.2015р., що підтверджується платіжним дорученням №183, копія якого наявна в матеріалах справи, у зв'язку з чим, посилання позивача на наявність заборгованості в цій частині спростовуються матеріалами справи та суд не приймає до уваги.
Щодо твердження позивача про наявність у позивача недоїмки за самостійно узгодженими сумами згідно податкових декларацій з податку на додану вартість за листопад, грудень 2014р., січень, лютий, березень, квітень 2015р. - 6121грн., суд також не приймає до уваги, оскільки ПП «Атон-КВ» сплачувало податок на додану вартість за листопад, грудень 2014р., січень, лютий, березень, квітень 2015р., що підтверджується платіжними дорученнями: №164 від 29.12.2014р. на суму 2672грн., №182 від 27.01.2015р. на суму 691,81грн., №196 від 25.02.2015р. на суму 760,72грн., №212 від 30.03.2015р. на суму 753,25грн., №224 від 23.04.2015р. на суму 713,40грн., №232 від 22.05.2015р. на суму 759,43грн., копії яких наявні в матеріалах справи.
У зв'язку з вищевикладеним та відсутністю доказів вказаних вище податкових зобов'язань у відповідача, позивачем протиправно нараховано пеню на загальну суму 393,30грн.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення податкового боргу з ПП «Атон-КВ» в сумі 8516,42грн. позивачем не підтверджені та спростовуються матеріалами справи, у зв'язку з чим, задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч.1 ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно п. п. 95.4 ст.95 Податкового кодексу орган державної податкової служби на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.
Щодо позовних вимог про накладення арешту на кошти та інші цінності ПП «Атон-КВ», що знаходяться у банку, суд зазначає наступне.
Податковим кодексом України визначено особливий порядок накладення адміністративного арешту на кошти на рахунку платника податків.
Згідно із п.94.4 ст.94 Податкового кодексу України, арешт може бути накладено органом державної податкової служби на будь-яке майно платника податків, крім коштів на рахунку платника податків.
Застосування адміністративного арешту коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду (пп. 94.6.2 п. 94.6. ст. 94 Податкового кодексу України).
Арешт коштів на рахунку платника податків є різновидом адміністративного арешту, який застосовуються виключно на підставі рішення суду (на відміну від адміністративного арешту іншого майна, який здійснюється за рішенням керівника податкового органу). Разом з тим, підстави його застосування, що визначені п. 94.2. ст. 94 Податкового кодексу України, є загальними як для керівника податкового органу так і для суду.
Згідно із п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби; відсутні свідоцтва про державну реєстрацію суб'єктів господарювання, дозволи (ліцензії) на її здійснення, торгові патенти, сертифікати відповідності реєстраторів розрахункових операцій; відсутня реєстрація особи як платника податків в органі державної податкової служби, якщо така реєстрація є обов'язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу, та/або акта опису (виділення) майна для його продажу.
Аналізуючи норми діючого законодавства України, суд зазначає, що реалізація права податкового органу на застосування арешту коштів на рахунках платника податків може здійснюватися виключно шляхом безпосереднього звернення до адміністративного суду з позовом про накладення арешту на кошти на рахунки платника податків в день прийняття відповідного рішення керівника податкового органу про застосування арешту майна платника податку.
Проте доказів про наявність рішення податкового органу про застосування арешту майна платника податків позивачем не додано.
З огляду на зазначені норми чинного законодавства України, адміністративний арешт застосовується за наявності однієї із наведених обставин. Із матеріалів справи вбачається, що такі обставини у відповідача відсутні.
Суд звертає увагу на те, що наявність у відповідача податкового боргу не є безумовною підставою для застосування адміністративного арешту коштів на рахунки. Адміністративний арешт не є виключним та єдиним способом погашення податкового боргу. Винятковість адміністративного арешту законодавець чітко пов'язує із обставинами, визначеними п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України, що виникли між платником податків та податковим органом.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги в частині накладення арешту на кошти та інші цінності ПП «Атон-КВ», у зв'язку з чим, адміністративний позов в цій частині не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Адміністративний позов Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Приватного підприємства «Атон-КВ» про стягнення податкового боргу та накладення арешту - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Н.В. Турлакова