Справа № 243/3595/16-а
Суддя: Чернишов Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер №243/3595/16-а
Номер провадження №2-а/243/83/2016
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 червня 2016року Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Чернишов Ю.В.

при секретареві Білоусові Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Словянська Донецької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, щодо відмови в поновленні йому виплати пенсії та просив зобовязати відповідача поновити йому виплату пенсії з 01.04.2015року. Свої вимоги обґрунтувавши свої вимоги наступним.

З 01.01.2006року він перебуває на обліку в головному Управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та йому призначено пенсію відповідно до вимог ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», як пенсіонер МВС. Фактично отримує пенсію з вересня 2002року.

З квітня 2015року йому припинили виплату пенсії у звязку з чим він звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії. Однак листом від 14.04.2016року відповідач відмовив йому у поновленні виплати пенсії посилаючись на те, що в ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» було внесено зміни та передбачено, що призначена пенсія не виплачується , так як він працює на посаді та на умовах, передбачених ЗУ «Про державну службу».

З такими доводами головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області він не згоден, оскільки він дійсно працює на посаді провідного спеціаліста юрисконсульта виконавчого комітету Миколаївської міської ради і зазначена посада та умови праці не регламентуються ЗУ «Про державну службу», тому застосування наведеного вище закону є безпідставним.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав , навів аналогічні доводи.

Відповідач- Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області , в особі представника ОСОБА_2,проти позову заперечувала, зазначивши, що позов не визнає, обгрунтовуючи це тим, що з 01.09.2002року позивач перебуває на обліку в головному Управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, як пенсіонер МВС, якому призначено пенсію відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб». З 01.04.2015року відповідно до прийнятого рішення від 20.03.2015року виплата пенсії призупинена, у звязку із внесенням змін до ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Позивач звернувся до управління із заявою про відновлення виплати пенсії та листом від 14.04.2016року йому в цьому було відмовлено. Відповідно до п.2 Прикінцевих положень ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», передбачено, що дія ЗУ «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

Статтю 21 частину сьому ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» доповнено: « Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються». За таких підстав вважає, що припинення виплати пенсії позивачу та її не поновлення, в період роботи позивача в органах місцевого самоврядування, є обгрунтованим.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в головному Управлінні ПФУ в Донецькій області з 01.09.2002 року та отримує пенсію відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Вирішуючи питання про законність прийнятого рішення про відмову у поновлення виплати пенсії позивачу, суд виходить з наступного.

ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015року внесено зміни у ст.54 наведеного Закону та передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №911-VIII від 24.12.2015року внесено зміни в ст.54 та зазначено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України"Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Суд встановивши виниклі правовідносини, приходить до переконання, що порядок зміни та припинення пенсії позивачу повинен регулюватись саме ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», за яким йому була призначена пенсія.

Судом встановлено, що з 01.04.2015року позивачу припинена виплата пенсії у звязку з тим, що він працює в органах місцевого самоврядування ,та на нього розповсюджується дія ЗУ «Про державну службу», про що зазначає представник відповідача та про що зазначено в рішенні про відмову у поновленні виплати пенсії від 14.04.2016року.

08.04.2016року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії.

Рішенням відповідача №23 від 14.04.2016року йому було відмовлено у поновленні виплати пенсії з посиланням на ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Позивач оскаржує дії відповідача стосовно відмови у поновленні виплати пенсії, що мало місце 14.04.2016року, тобто його звернення до суду здійснено в межах передбаченого ст.99 КАСУ строку.

ЗУ «Про державну службу», що діяв в редакції, станом на час прийняття відповідачем рішення №23 від 14.04.2016р., зазначав, що - Державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові

повноваження.

Як встановлено в суді позивач працює на посаді провідного спеціаліста- юрисконсульта виконкому Миколаївської міської ради, має присвоєний ранг та категорію.

ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», передбачено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», - Служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію

територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Статтею 14 цього Закону визначено класифікацію посад та зазначено, що до сьомої категорії віднесено - посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.

Встановлене свідчить, що ОСОБА_1 є посадовою особою органу місцевого самоврядування.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону, передбачено, що дія Закону України "Про державну службу" поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве

самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування. Тобто положення ЗУ «Про державну службу», стосовно умов та порядку проходження державної служби, призначення та виплати пенсії, які не суперечать вимогам ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», застосовуються до посадових осіб органів місцевого самоврядування.

ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015року внесено зміни в ст. 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», де зазначено, що : «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №911-VIII від 24.12.2015року внесено зміни в ст. 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», де зазначено період тимчасової невиплати пенсії працюючим пенсіонерам з 01.01.2016року по 31 грудня 2016року.

За приписами ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31.12.2015 року (з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року), особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", , призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється, в редакції Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII, зі змінами, згідно Закону України від 23.12.2015 року № 901-VIII.

Інших підстав для поновлення пенсії, згідно вказаної норми Закону - не передбачено

Крім того, пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" визначено що у разі неприйняття до 01.06.2015р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу"; ''Про прокуратуру"; ''Про судоустрій і статус суддів"; ''Про статус народного депутата України"; ''Про Кабінет Міністрів України"; ''Про судову експертизу"; ''Про Національний банк України"; ''Про службу в органах місцевого самоврядування"; ''Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України; при цьому вказаний пункт не містить приписів щодо відновлення виплати пенсії як такої й, у тому числі, призначеної на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", а отже обмеження у виплаті пенсії для працюючих пенсіонерів продовжують діяти.

Таким чином у позивача, як особі, що працює на посаді провідного спеціаліста юрисконсульта виконкому Миколаївської міської ради та є посадовою особою органу місцевого самоврядування, правові підстави для поновлення виплати, призначеної раніше пенсії, згідно вказаного закону - відсутні.

Відповідач, як орган державної влади діє лише на підставі, у спосіб та у межах своїх повноважень , тому як вимоги ч. 4 Розділу І Закону № 213 та №901 не визнано неконституційними, вони діють і підлягають виконанню усіма органами Пенсійного фонду України, а відповідно в діях відповідача з даного питання не вбачається протиправності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

На підставі викладеного, Конституції України, ЗУ «Про державну службу», ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" керуючись ст.ст. 17, 18, 69, 71, 94, 122, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ю.В. Чернишов