Справа № 815/1691/16
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1691/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Андрухіва В.В.

при секретарі Рижук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 Хуссейн Абдулкарім до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов'язання прийняти рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 Хуссейн Абдулкарім до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу № 63 від 01.04.2016 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобовязання у відповідності до ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в березні 2016 року він звернувся до Управління у справах біженців ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про надання захисту в Україні, проте йому було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Причиною відмови зазначена очевидна необґрунтованість заяви позивача через відсутність елементів загрози життю відповідно до інформації по країні походження. Позивач зазначає, що інформація по країні походження, яку було проаналізовано співробітниками ГУ ДМС, стосується Сирії, а не ОСОБА_1, звідки позивач. Також позивач, посилаючись на інформацію по країні походження, зазначив, що ситуація в ОСОБА_1 не поліпшується, а навпаки тільки погіршується. На думку позивача, у міграційної служби не було підстав вважати його заяву очевидно необґрунтованою, оскільки відповідачем не було зясовано всіх обставин за повною процедурою, а тому у відповідача не було підстав для висновку щодо обґрунтованості чи необґрунтованості заяви позивача. Таким чином, позивач вважає рішення відповідача про відмову йому в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, необґрунтованим.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов з наведених вище підстав. Представник позивача надав до суду письмові пояснення з посиланням на інформацію по країні походження позивача та докази на її підтвердження.

Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. У своїх запереченнях відповідач зазначив, що співробітниками міграційної служби було проведено аналіз відповідності підстав, викладених в заяві-анкеті про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, вимогам п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та встановлено, що позивач не має обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Перевіркою ГУ ДМС України в Одеській області підтверджено відсутність умов, передбачених п. 13 ч. 1 статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", які можуть бути розглянуті в контексті надання позивачу додаткового захисту через недоведеність фактів побоювання застосування до нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання. Аналізом наданої позивачем інформації встановлено, що родина позивача проживає в ОСОБА_1 і на сьогоднішній день, що, на думку відповідача, свідчить про існування умов для нормального проживання. Надана позивачем історія є нелогічною та не має підґрунтя для отримання міжнародного захисту. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 01.04.2016 року № 63 про відмову позивачу в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймалось з урахуванням та дослідженням усіх обставин справи.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини.

Суд встановив, що ОСОБА_1 Хуссейн Абдулкарім ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином ОСОБА_2, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2. За національністю араб, за віросповіданням мусульманин-суніт. Рідна мова арабська, також володіє англійською та російською. За сімейним станом неодружений. Позивач має вищу освіту, яку здобув на території України в Дніпропетровському медичному інституті традиційної та нетрадиційної медицини в період з 2013 року по 2015 рік та отримав диплом спеціаліста.

Позивач вперше виїхав з ОСОБА_1 13.11.2010 року авіарейсом Багдад (ОСОБА_1) Алеппо (Сирія) Одеса (Україна) на підставі національного паспорту та візи типу О № Y05263166.

В останній раз позивач вибув з ОСОБА_1 30.09.2013 року авіарейсом Багдад (ОСОБА_1) Донецьк (Україна) на підставі національного паспорту та візи типу Д № Y02805168.

На території України позивач перебуває легально, на підставі посвідки на тимчасове проживання № ТР 116466, виданої позивачу 12.08.2015 року та дійсної до 31.08.2016 року.

29.03.2016 року ОСОБА_1 Хуссейн Абдулкарім звернувся до Управління у справах біженців та осіб без громадянства ГУДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За результатами розгляду особової справи № 2016OD0058 громадянина ОСОБА_1 Хуссейн Абдулкарім, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області на підставі п.6 ст.8 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту дійшло до висновку щодо відмови громадянину ОСОБА_1 Хуссейн Абдулкарім в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Як вбачається з матеріалів особової справи № 2016OD0058, позивач при зверненні до міграційного органу у заяві-анкеті зазначив, що є громадянином ОСОБА_2, а також не може повернутись на Батьківщину, оскільки там йде війна.

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, оформленим наказом № 63 від 01.04.2016 року, позивачу було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на підставі ст.8 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені п.1 та п.13 ч.1 ст. 1 Закону, - відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (далі за текстом - Закон) біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті.

Відповідно до пункту 13 ст.1 Закону особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Частиною 1 ст.7 Закону встановлено, що оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Відповідно до ч.4 ст.8 Закону, рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Згідно вимог ч.6 ст.8 Закону, рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Відповідно до позиції УВКБ ООН стосовно повернення до ОСОБА_1 станом на жовтень 2014 року, оскільки ситуація в ОСОБА_1 залишається вкрай мінливою і нестабільною, а також з огляду на інформацію про те, що всі частини країни прямо або непрямо охоплені конфліктом, що відбувається, УВКБ ООН закликає Держави утриматися від примусового повернення осіб, що походять з ОСОБА_1, до тих пір, поки не настануть істотні поліпшення в галузі безпеки та дотримання прав людини. За нинішньої обстановки, багато осіб, які покидають ОСОБА_1, ймовірно, відповідають критеріям статусу біженця, встановленим Конвенцією 1951 р. У тих випадках, якщо в процесі розгляду індивідуальної справи особи, що походить з ОСОБА_1, буде встановлено, що дані критерії не можуть бути застосовані, ймовірно, буде доцільно застосувати більш широкі критерії визначення статусу біженців, зазначені у відповідних регіональних нормативно-правових актах, або надати їй додаткові форми захисту. За нинішніх умов, коли відбуваються масові процеси внутрішнього переміщення на тлі широкомасштабної гуманітарної кризи, зростаючої міжконфесійної напруженості та повідомлень про обмеження доступу до деяких частин країни, зокрема, в Іракський Курдистан, УВКБ ООН вважає категорично неприйнятним, щоб Держави відмовляли особам з ОСОБА_1 в міжнародному захисті на підставі застосованості альтернативи внутрішньої втечі або переміщення. Залежно від індивідуальних характеристик певних заявників, може постати питання про можливість застосування положень про виключення (http://www.refworld.org.ru/cgi-bin/texis/vtx/rwmain?page=search&docid=547324136&skip=0& query=позиция%20увкб%20оон%20относительно%20возвращения%20в%20ирак&coi=IRQ).

Суд також бере до уваги посилання позивача на інформацію по країні походження, якою зазначено наступне.

В ОСОБА_1 тривають широкомасштабні порушення прав людини. Особливо жорстокі злочини скоюють бойовики ІГІЛ. З 1 січня по 31 жовтня 2015 року в результаті збройного конфлікту в ОСОБА_1 були вбиті майже 19 тисяч людей, більш 36 тисяч осіб отримали поранення. Близько трьох мільйонів іракців стали переміщеними особами, в їх числі близько мільйона дітей шкільного віку (http://refworld.org.ru/docid/569f98d84.html).

В ОСОБА_1 тривають широкомасштабні порушення прав людини. Вже з 1 січня цього року в результаті збройного конфлікту в країні було вбито 849 осіб, а 1450 отримали поранення. Ці дані оприлюднила сьогодні Місія ООН по сприянню ОСОБА_1.

Серед найбільш постраждалих іракських провінцій і міст - Багдад, де в січні жертвами насильства стали тисяча вісімдесят чотири людини з числа цивільного населення: 299 осіб було вбито і 785 поранено. У провінції Діяла було вбито 61 особу і 79 отримали поранення (http://www.refworld.org.ru/docid/56b07b704.html).

До 70 зросла кількість жертв двох вибухів, скоєних смертниками в Багдаді. Більше 100 чоловік були поранені (http://www.refworld.org.ru/docid/56d445db4.html).

У центральній частині ОСОБА_1 під час вибуху на стадіоні, здійсненого смертником, загинула, за останніми даними, 41 людина, ще 105 отримали поранення. Про це повідомляє Associated Press з посиланням на іракську владу. За даними France-Presse, черед 17 загиблих хлопчиків у віці від 10 до 16 років. Жертвами нападу також стали не менше п'яти співробітників служби безпеки і глава місцевої адміністрації (http://www.refworld.org.ru/docid/56f8fe044.html).

На території ОСОБА_1 майже 25 осіб вбито в результаті нападів терористів-смертників. Повідомляється, що в результаті терактів, що сталися 4 квітня, Понад 60 людей отримали поранення.

Зокрема, терорист-смертник підірвав себе в південному портовому місті Басра, вбивши п'ятьох людей і поранивши 10. Екстремістське угруповання "Ісламська держава" взяла на себе відповідальність за напад.

Ще один теракт був здійснений в районі перебування колони Народних мобілізаційних сил, коаліції шиїтських бойовиків, в результаті чого було вбито п'ять осіб у місті Машахдех на північ від Багдада.

Терорист-смертник також підірвав себе на контрольно-пропускному пункті в північній частині Багдада, що призвело до загибелі чотирьох осіб. Четвертий смертник підірвав себе і поліцейського в ресторані на південь від міста Ен-Насирія, вбивши щонайменше трьох осіб. Бойовики "Ісламської держави", які втрачають вплив в результаті дій контр-терористичної коаліції, стали проводити теракти-самогубства проти цивільних осіб і сил безпеки в ОСОБА_1 (http://www.refworld.org.ru/docid/570362c84.html).

У квітні терористичні акти, насильство і збройні конфлікти призвели до загибелі 740 іракців. Приблизно 1370 чоловік були поранені. Ці дані оприлюднила сьогодні Місія ООН з надання сприяння (МООНСІ ОСОБА_1).

У повідомленні Місії йдеться про те, що серед загиблих в ОСОБА_1 в квітні - 410 цивільних осіб, в тому числі 11 співробітників цивільної поліції і пожежної служби. Поранення отримали 970 цивільних осіб, в тому числі 20 співробітників поліції.

За цей же період було вбито 331 особу з числа іракських сил безпеки, включаючи ополченців, які брали участь в боях на боці іракської армії. 400 осіб з цих формувань були поранені (http://www.refworld.org.ru/docid/5728654d4.html).

Спеціальний представник Генерального секретаря ООН по ОСОБА_1 ОСОБА_3 рішуче засудив вибух на багатолюдному ринку Садр-Сіті в Багдаді.

В районі ринку був підірваний замінований автомобіль. В результаті теракту загинули, щонайменше, 66 осіб. 87 осіб отримали поранення.

Буквально на днях, 9 травня, було підірвано автомобіль поряд з рестораном в районі Бакуба, що також призвело до великої кількості жертв (http://www.refworld.org.ru/docid/57346c904.html).

У Багдаді жертвами кількох вибухів в різних районах міста стали не менше 54 осіб. Поліція та медики повідомляють про більш ніж 100 поранених. Загальна кількість жертв нападів та вибухів в іракській столиці за кілька останніх тижнів - не менше 140, рахунок поранених іде на сотні.

Під час вибуху на півночі Багдада в районі Аль-Шааб, населеному переважно шиїтами, 28 людей вбито та поранено 60. Приблизно в той же самий час на Півдні місті в районі Аль-Рашид вбиті шестеро, поранені понад 20 людей. Пізніше на торговій площі в районі Сард-Сіті, населеному переважно шиїтами, вибухнув замінований автомобіль, загинули щонайменш 15 осіб, поранено більш 30.

Терористичне угрупування «Ісламська держава» взяла на себе відповідальність за вибух районі Аль-Шааб (http://www.refworld.org.ru/docid/573b31474.html).

Таким чином, звернення позивача до органів ДМС не можна вважати очевидно необгрунтованим, що підтверджується інформацією по країні його громадянської належності.

Крім того, згідно вищенаведеної інформації по країні походження позивача з жовтня 2014 року (часу оприлюднення Позиції УВКБ ООН відносно повернень в ОСОБА_1) ситуація в ОСОБА_1 не покращилася.

Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 N 649 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 5 жовтня 2011 р. за N 1146/19884, визначають процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно п.1.2. Правил, інформація про країну походження - інформаційні звіти про становище в країнах походження біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, підготовлені Міністерством закордонних справ України, Державною міграційною службою України, Управлінням Верховного Комісара ООН у справах біженців, національними та міжнародними організаціями, що спеціалізуються на зборі та виданні такої інформації або звітів.

Таким чином, з огляду на загальнодоступну інформацію, оприлюднену Управлінням Верховного Комісара ООН у справах біженців щодо країни походження позивача, а також іншу наведену судом інформацію по країні походження позивача, суд дійшов висновку, що відповідач передчасно прийняв наказ від 01 квітня 2016 року № 63 про відмову ОСОБА_1 Хуссейн Абдулкарім в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно з ч.5 ст.10 Закону, за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань міграції приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Виходячи зі змісту п.6.1. Правил, у разі надходження до Державної міграційної служби України особової справи заявника та письмового висновку територіального органу ДМС протягом місяця здійснюються всебічне вивчення та оцінка всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Таким чином, позивач фактично був позбавлений права на всебічне вивчення його особової справи. Тому, обставини, які повідомив позивач, підлягають повній та всебічній перевірці.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні (далі Постанова Пленуму ВАСУ), частиною сьомою статті 7 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" передбачено, що до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, однак цією нормою не встановлено обов'язковості подання таких документів, як умови прийняття заяви.

Ненадання документального доказу усних тверджень не повинно бути перешкодою в прийнятті заяви чи прийнятті об'єктивного рішення щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, з урахуванням принципу офіційності, якщо такі твердження збігаються з відомими фактами, та загальна правдоподібність яких є достатньою.

Крім того, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що позивач нелегально перебуває на території України, оскільки його легальне перебування підтверджується посвідкою на тимчасове проживання № ТР 116466, виданою позивачу 12.08.2015 року та дійсною до 31.08.2016 року, та яку було предявлено позивачем при зверненні за захистом, про що наявний запис в анкеті від 29.03.2016 року та реєстраційному листку.

З огляду на зміст заяви позивача про звернення за захистом в Україні та інформації по країні походження позивача, суд дійшов висновку, що висновок ГУ ДМС України в Одеській області, яким відповідач вважає, що викладені в заяві-анкеті обставини про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не відповідають умовам п.1 ч.1 та п.13 ч.1 Закону, - є необґрунтованим та передчасним, а наказ від 01.04.2016 року № 63 про відмову ОСОБА_1 Хуссейн Абдулкарім в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є неправомірним, а тому підлягає скасуванню.

Оскільки вирішення питання про прийняття рішення щодо оформлення документів є компетенцією органів міграційної служби (його дискреційними повноваженнями), суд вважає, що в задоволенні вимоги про зобов'язання відповідача прийняти конкретне рішення -про оформлення документів для вирішення питання про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - належить відмовити. При цьому, належить зобов'язати відповідача повторно розглянути питання про оформлення документів для вирішення питання про визнання ОСОБА_1 Хуссейн Абдулкарім біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з урахуванням встановлених судом обставин.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 Хуссейн Абдулкарім підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6-9, 11, 71, 86, 159-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 Хуссейн Абдулкарім задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 01.04.2016 року № 63 про відмову ОСОБА_1 Хуссейн Абдулкарім в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути питання про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання ОСОБА_1 Хуссейн Абдулкарім біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови суду виготовлено 30.05.2016 року.

Суддя: В.В.Андрухів