Справа № 824/43/16-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/43/16-а

10 год. 25 хв.

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брезіної Т.М.,

суддів Левицького В.К.,

Лелюка О.П.

за участю:

секретаря судового засідання Якимець Х.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Кауфман В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національного банку України про визнання недійсним запису в трудовій книжці, зобов`язання вчинити певні дії, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким визнати недійсним запис в трудовій книжці про звільнення з роботи 23.12.2015 р. через затримку видачі трудової книжки, та зобов'язати Національний банк України змінити дату звільнення ОСОБА_2 на день фактичної видачі трудової книжки 04.01.2016р., визнати незаконними накази Національного банку України від 21.12.2015 р. №7658-к та від 23.12.2015 р. №7765-к про звільнення, поновити ОСОБА_2 на посаді провідного інженера відділу забезпечення інформаційної безпеки західного регіону управління інформаційної безпеки регіональних підрозділів Департаменту інформаційної безпеки із розташуванням робочого місця в Управлінні Національного банку України в Чернівецькій області, стягнути з Національного банку України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.12.2015 р. по 04.01.2016 р. включно, пов'язаний із затримкою видачі трудової книжки, та за час вимушеного прогулу через незаконне звільнення з 24.12.2015 р. до дня поновлення на роботі, зобов'язати Національний банк України за період з 01.10.2015 року до дати звільнення нарахувати та виплатити щомісячні доплати за ранг та надбавку за вислугу років на державній службі, зобов'язати Національний банк України відшкодувати моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що з 16.02.2015 р. працює на посаді провідного інженера відділу забезпечення інформаційної безпеки західного регіону управління інформаційної безпеки регіональних підрозділів Департаменту інформаційної безпеки із розташуванням робочого місця в Управлінні Національного банку України в Чернівецькій області, є державним службовцем, якому присвоєно 8 ранг державного службовця, стаж державної служби складає понад 10 років. 23.12.2015 року позивача було звільнено з роботи наказом Національного банку України від 21.12.2015 р. №7658-к за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Позивач вважає, що вказане звільнення з роботи відбулося з порушенням встановленого порядку та є незаконним.

ОСОБА_2 звертає увагу, що 04.11.2015 йому було надано попередження про звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, одночасно було запропоновано переведення на іншу роботу, на яку він дав згоду 21.12.2015 року. 04.12.2015 р. йому було другий раз надано попередження про звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, але вже без пропозиції іншої роботи. Позивач 21.12.2015 р. дав згоду на переведення на іншу роботу згідно з пропозицією, яка містилася в попередженні від 04.11.2015 р., але йому не було переведено на цю посаду, а було видано наказ від 21.12.2015 р. №7658-к про його звільнення з роботи за угодою сторін та під впливом змушено 22.12.2015 р. написати заяву на звільнення з роботи 23.12.2015 року. Весь час з моменту отримання попереджень про звільнення позивач стверджує, що перебував у пригніченому стані та під моральним тиском з боку свого керівництва. 22.12.2015 р. позивачу було повідомлено, що прийнято рішення про термінове його звільнення за угодою сторін та ознайомлено з ксерокопією наказу Національного банку України від 21.12.2015 р. №7658-к про звільнення його з роботи 23.12.2015 р. згідно п.1 ст.36 КЗпП України з наданням разової матеріальної допомоги, одночасно було запропоновано написати заяву про звільнення з роботи 23.12.2015 р. за угодою сторін. Позивач стверджує, що був морально пригнічений і під тиском обставин написав заяву від 22.12.2015 р. на звільнення з роботи за угодою сторін, оскільки бачив наказ Національного банку України від 21.12.2015 р. №7658-к про звільнення його з роботи 23.12.2015 року. Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що відповідач видав наказ від 21.12.2015 р. №7658-к про звільнення його з роботи згідно п.1 ст.36 КЗпП України тоді, коли ще не існувало його заяви, яка була написана тільки 22.12.2015 р., а посилання на заяву ОСОБА_2 в зазначеному наказі як на підставу є неправомірним.

ОСОБА_2 в своєму обґрунтуванні стверджує, що в день звільнення висловив вимогу надати копію наказу про звільнення з роботи, і йому був наданий витяг з наказу від 21.12.2015 р. №7658-к, про існування будь-якого іншого наказу про звільнення з роботи не повідомлялося, з наказом від 23.12.2015 р. №7765-к його не ознайомлювали, його копії не надали. Зазначені обставини, на думку позивача, засвідчують, що відповідач вже після його звільнення видав "заднім числом" наказ про звільнення з роботи від 23.12.2015 р. №7765-к. Крім того, позивач звертає увагу, що йому було надано два попередження про звільнення з роботи на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України: попередження від 04.11.2015 р. з пропозицію іншої роботи та від 04.12.2015 р. без пропозиції іншої роботи.

Продовжуючи своє обґрунтування, позивач зазначає, що відповідач не виконав передбачений законодавством обов'язок та в день звільнення 23.12.2015 р. не видав належно оформлену трудову книжку та по цей час не виплатив за період з 01.10.2015 р. по день звільнення належні за законом надбавки за ранг та за вислугу років на державній службі.

ОСОБА_2 стверджує, що в день звільнення йому не видали трудову книжку, а повідомили що трудова книжка відправлена в Київ, і він має або сам, власним коштом, їхати до Києва за трудовою книжкою, або повинен написати заяву аби її надіслали з Києва для видачі йому. Оскільки, позивач не мав змоги їхати в Київ, тому в силу обставин був змушений написати в день звільнення заяву на ім'я директора Департаменту персоналу щодо видачі ОСОБА_2 трудової книжки ОСОБА_4, головним спеціалістом управління із супроводження та адміністрування персоналу Департаменту персоналу.

Позивач також зазначив, що пересилання трудової книжки поштою відбувається тільки в тому разі, якщо в день звільнення працівник відсутній на роботі і дав письмову згоду на пересилання трудової книжки. Але, як стверджує ОСОБА_2, в день звільнення він був присутнім на робочому місці і працював, хотів отримати трудову книжку в день звільнення, але трудова книжка не була видана через незалежні від нього обставини. Позивач подав 30.12.2015 р. відповідачу скаргу щодо невидачі мені трудової книжки. Відповідач утримував трудову книжку в Києві до 31.12.2015 р. і відправив її в Управління Національного банку України в Чернівецькій області тільки 31.12.2015 р. після поданої скарги. Позивач отримав трудову книжку 04.01.2016 р., таким чином відповідач затримав видачу йому трудової книжки на 12 днів, які підлягають оплаті відповідачем.

Додаткового позивач стверджує, що має право на отримання щомісячно доплати за 8 ранг в розмірі 100 грн. та надбавки за вислугу років до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг в розмірі 20 відсотків, однак відповідачем їх не виплачено за період з 01.10.2015 р. по день звільнення, у зв'язку з чим було подано скаргу від 14.01.2016 р. №Г-98919/2/339.

Позивач зазначає, що відповідач, затримкою видачі трудової книжки, порушив угоду про звільнення і позбавив позивача того, на що той розраховував при укладенні угоди. Фактично Відповідач звільнив позивача в день видачі трудової книжки 04.01.2016 р., а не 23.12.2015 р. як було домовлено сторонами. Відповідно позивач вважає, що 23.12.2015 р. за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України звільнення не відбулося. Зміна нової дати звільнення потребує згоди обох сторін, а відтак позивач підлягає поновленню на роботі за відсутності його згоди на звільнення за угодою сторін новою датою. Крім того, затримка видачі трудової книжки перешкоджає влаштуванню на іншу роботу чи реєстрації у Державній службі зайнятості.

Також, позивач стверджує, що протиправні дії з боку відповідача є порушенням його законних прав на працю, які завдали йому моральних страждань, тому, враховуючи викладені обставини, відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, яку оцінює позивач в 2000 гривень.

Позивач в судовому засіданні адміністративний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що ОСОБА_2 був переведений за його згодою до структури Департаменту інформаційної безпеки Національного банку України, де він працював на посаді провідного інженера відділу забезпечення інформаційної безпеки західного регіону управління інформаційної безпеки регіональних підрозділів Департаменту інформаційної безпеки, із розташуванням робочого місця в приміщенні Управління Національного банку України в Чернівецькій області. З метою вдосконалення структури Департаменту інформаційної безпеки Національного банку України та оптимізації чисельності його працівників управління інформаційної безпеки регіональних підрозділів постановою Правління Національного банку України від 18 серпня 2015 року № 535 "Про внесення змін до структури та граничної чисельності працівників Департаменту інформаційної безпеки Національного банку України" та наказом Національного банку України від 14.09.2015 року № 4199-к "Про скорочення штату працівників Департаменту інформаційної безпеки Національного банку України", виключено із структури Національного банку України Департамент інформаційної безпеки і скорочено штат його працівників.

Відповідач стверджує, що так як, посада, яку займав ОСОБА_2 підлягала скороченню, 04.11.2015 року ОСОБА_2 письмово під його особистий підпис ознайомлено з попередженням про наступне звільнення з роботи на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (скорочення штату працівників) згідно з вимогами законодавства України про працю. При цьому, згідно вимог законодавства про працю позивачу у вказаному вище попередженні про наступне звільнення запропоновано 04.11.2015 року його переведення до центрального апарату Національного банку, що знаходиться у м.Києві на вакантну посаду - провідного інженера відділу аналітики та оцінки стану СУ і Б управління контролінгу інформаційної безпеки в банківській системі Департаменту інформаційної безпеки Національного банку України, так як надати роботу за фахом ОСОБА_2 у м.Чернівці не було можливості, про що зазначено вище та враховуючи, що сектор захисту інформації центру інформатизації виключено зі структури Управління Національного банку України в Чернівецькій області з 01.02.2015 року.

Крім цього, відповідач зазначає, що надати ОСОБА_2 іншу роботу у м.Чернівці також не було можливості, у зв'язку із виключенням із структури Національного банку України Управління Національного банку України в Чернівецькій області зі скороченням штату усіх працівників Управління. Департаментом персоналу Національного банку України з ОСОБА_2 проводились переговори щодо переведення до центрального апарату Національного банку України у м.Київ, які не дали результатів. Одночасно, позивач просив його звільнити за згодою сторін згідно п.1. статті 36 КЗпП України та виплатили йому одноразову допомогу відповідно до постанови Правління Національного банку України від 09.102015 року №685. Однак, тільки 21.12.2015 року позивач надав згоду на переведення його на запропоновану йому посаду і підписався особисто у попередженні від 04.11.2015 р. про наступне його звільнення з умовою, що робота йому буде надана у м.Чернівці (без переїзду до м.Києва).

Відповідач відмічає, що 21.12.2015 року виданий наказ Національного банку України №7658-к про звільнення ОСОБА_2 - провідного інженера відділу забезпечення інформаційної безпеки західного регіону управління інформаційної безпеки регіональних підрозділів Департаменту інформаційної безпеки з роботи за угодою сторін, п.1 статті 36 КЗпП України. Однак, наказ Національного банку України від 21.12.2015 №7658-к «Про звільнення ОСОБА_2.» був не виконаний і до позивача не застосовувався.

Продовжуючи обґрунтування своїх заперечень проти позову, відповідач зазначає, що відповідно до вимог постанови Правління Національного банку України від 09.10.2015 року №685 «Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 18.12.2014 року №822» (далі - Постанова №685 передбачено, здійснювати у 2015 році працівникам Національного банку України, які попереджені про звільнення з роботи на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (за скороченням штату працівників) та яким не запропонована інша робота, однак звільнятимуться з Національного банку України згідно з пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (за угодою сторін) протягом 21 календарного дня із дня попередження про звільнення, за їх заявою виплату одноразової допомоги з урахуванням стажу їх роботи в Національному банку України. Виходячи з вищевикладених вимог передбачених Постановою №685 та враховуючи неодноразові звернення ОСОБА_2 до Департаменту персоналу Національного банку щодо його звільнення за угодою сторін ( п. 1. ст. 36 КЗпП України), Національний банк прийняв цю пропозицію і у зв'язку з чим позивачу надано 04.12.2015 року попередження про наступне звільнення з роботи на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (скорочення штату працівників) без запропонування йому роботи в системі Національного банку, тільки для того, щоб він міг скористатися виплатами, передбаченими Постановою №685. У зв'язку із чим, 22.12.2015 року, ОСОБА_2 звернувся із заявами (додаються) до Національного банку України (Департамент персоналу) з пропозицією щодо його звільнення з посади за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (за угодою сторін) та про виплату йому одноразової допомоги відповідно до постанови Правління Національного банку України від 09.10.2015 року №685. Так, за наказом Національного банку України від 23.12.2015 №7765-к «Про звільнення ОСОБА_2.» фактично звільнено ОСОБА_2 провідного інженера відділу забезпечення інформаційної безпеки західного регіону управління інформаційної безпеки регіональних підрозділів Департаменту інформаційної безпеки з роботи 23.12.2015 р., за угодою сторін, п.1 статті 36 КЗпП України, а також позивач був ознайомлений з цим наказом під особистий підпис.

Відповідач зазначає, що позивачу в день звільнення було нараховано і виплачено 39471,37 грн. одноразової допомоги та 608,79 грн. компенсації за 3 дні невикористаної щорічної основної відпустки.

Щодо видачі ОСОБА_2 його трудової книжки відповідач обґрунтовує наступним. Згідно норм чинного законодавства, пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається лише за письмовою згодою працівника. У зв'язку з тим, що трудова книжка знаходилась у Центральому апараті Національного банку України у м.Києві, 23.12.2015 року, ОСОБА_2 звернувся до Національного банку України із заявою, про надіслання йому трудової книжки, у зв'язку із його звільненням на адресу Управління Національного банку України в Чернівецькій області: м.Чернівці, Центральна площа, 3 (особисто головному спеціалісту Департаменту персоналу ОСОБА_4.), тому 04.01.2016 року, ОСОБА_2 отримав під його особистий підпис (на заяві про отримання трудової книжки від 23.12.2015 року) свою трудову книжку в приміщенні Управління Національного банку України в Чернівецькій області.

Щодо відшкодування з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 2000 грн. відповідач вважає, що оскільки позивачем не надано доказів (документів) на підтвердження завдання йому моральної шкоди та неможливості працевлаштуватись через відсутність трудової книжки, то відповідно відсутні підстави для задоволення такої вимоги.

На підставі зазначеного, Національний банк України вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а адміністративний позов таким, що не підлягає задоволенню.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 01.10.2003 р. прийняв присягу державного службовця, наказом Національного банку України від 16.02.2015 р. №937-к його було переведено на посаду провідного інженера відділу забезпечення інформаційної безпеки західного регіону управління інформаційної безпеки регіональних підрозділів Департаменту інформаційної безпеки із розташуванням робочого місця в Управлінні Національного банку України в Чернівецькій області та наказом від 23.03.2015 №1834-к йому було присвоєно 8 ранг державного службовця. (том 1 а.с. 14-23).

Згідно наказу Національного банку України від 30.09.2015 р. №4352-к затверджено посадовий оклад (тарифна ставка) в розмірі 7300 гривень. Крім того, відповідачем надано довідку від 11.02.2016 р. про розмір заробітної плати позивача з 01.10.2015 р. - 23.12.2015 р. (том 1 а.с. 40, 63, 64).

На підставі прийнятої постанови Правлінням Національного банку України від 18.08.2015 року № 535 "Про внесення змін до структури та граничної чисельності працівників Департаменту інформаційної безпеки Національного банку України" та наказу Національного банку України від 14.09.2015 року № 4199-к "Про скорочення штату працівників Департаменту інформаційної безпеки Національного банку України", виключено із структури Національного банку України Департамент інформаційної безпеки і скорочено штат його працівників, в тому числі посада, яку займав ОСОБА_2 підлягала скороченню. У зв'язку з цим, 04.11.2015 року ОСОБА_2 письмово під його особистий підпис ознайомлено з попередженням про наступне звільнення з роботи на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (скорочення штату працівників) згідно з вимогами законодавства України про працю. При цьому, згідно вимог законодавства про працю позивачу у вказаному вище попередженні про наступне звільнення запропоновано 04.11.2015 року його переведення до центрального апарату Національного банку, що знаходиться у м. Києві на вакантну посаду - провідного інженера відділу аналітики та оцінки стану СУ і Б управління контролінгу інформаційної безпеки в банківській системі Департаменту інформаційної безпеки Національного банку України. (том 1 а.с. 25, 48-51).

Згідно листа ОСОБА_2 надісланого на ім'я директора Департаменту персоналу Національного банку України 04.11.2015 р. позивач пропонував відповідачу розглянути обставини його звільнення за п.1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) із правом на отримання одноразової допомоги відповідно до п.1 постанови Правління Національного банку України від 09.10.2015 р. №685 в термін із дня попередження до дати звільнення який перевищує 21 календарний день. (том 1 а.с. 291 - 292).

Судовим розглядом було встановлено, що позивачу було надано друге попередження про звільнення від 04.12.2015 р., без зазначення вакантних посад на переведення. (том 1 а.с. 26).

21.12.2015 р. наказом Національного банку України №7658-к ОСОБА_2 звільнено з посади провідного інженера відділу забезпечення інформаційної безпеки західного регіону управління інформаційної безпеки з 23.12.2015 р. за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України. Крім того, 21.12.2015 р. під цим же номером №7658-к видано наказ про переведення ОСОБА_5 на іншу посаду, що також підтверджується копією її трудової книжки. (том 1 а.с. 41, том 2 а.с. 140, 141).

22.12.2015 р. позивачем на ім'я директора Департаменту персоналу Національного банку України написана заява про звільнення за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України 23.12.2015 р. та заява про виплату одноразової допомоги при звільненні. (том 1 а.с. 275, 276).

23.12.2015 р. наказом Національного банку України №7765-к ОСОБА_2 звільнено з посади провідного інженера відділу забезпечення інформаційної безпеки західного регіону управління інформаційної безпеки з 23.12.2015 р. за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України та зобов'язано було виплатити позивачу одноразову допомогу у розмірі п'яти заробітних плат. (том 1 а.с. 277).

Згідно листа Національного банку України від 04.02.2016 р. №17-0008/9856 позивача було повідомлено, що наказ від 21.12.2015 р. №7658-к стосується звільнення іншого працівника, а тому відповідач відмовився йому надавати копію такого наказу. (том 2 а.с. 6).

До матеріалу було додано витяг Акту приймання - передавання кадрових документів, в тому числі трудової книжки ОСОБА_2 НОМЕР_1 від 21.12.2015 р., що підтверджує її надіслання до центрального апарату Національного банку України 21.12.2015 р. та неможливості видати Управлінням Національного банку України в Чернівецькій області в день звільнення - 23.12.2015 року. (том 2 а.с. 84).

В матеріалах справи знаходиться Реєстр №229 вихідної кореспонденції від 24.12.2015 р., з якого вбачається, що заява ОСОБА_2 про видачу трудової книжки була направлена в Національний банк України. (том 2 а.с. 142).

Відповідно до заяви ОСОБА_2 про надіслання йому трудової книжки у зв'язку з його звільненням, позивач отримав трудову книжку 04.01.2016 року. Згідно штампу на конверті поштового відправлення, яким направлялась трудова книжка позивачу, значиться дата 31.12.2015 року. ( том 2 а.с. 85, том 1 а.с. 29).

Позивач 30.12.2015 р. звертався до Національного банку України зі скаргою щодо невидачі йому трудової книжки станом на 30.11.2015 року. (том 2 а.с. 139).

До матеріалів справи було додано копію особової справи ОСОБА_2 за період роботи в Управлінні Національного банку України в Чернівецькій області. (том 1 а.с. 101-293).

В судовому засіданні була допитана в якості свідка головний спеціаліст Департаменту персоналу Управління Національного банку України в Чернівецькій області ОСОБА_4, яка зазначила наступне. У зв'язку з реорганізацією Національного банку України частина Чернівецького управління переведена до Центрального апарату, а частина була вивільнена. Позивач перебував у штаті Національного банку України з робочим місцем у м.Чернівці. 04.11.2015 р. йому було надано попередження про вивільнення з пропозицією роботи в Центральному апараті, однак позивач не надав своєї згоди. 22.12.2015 р. позивачу було запропоновано написати заяву на звільнення за угодою сторін для надання можливості отримати більшої компенсації коштів при звільненні. Позивач погодився на дану пропозицію та написав відповідну заяву 22.12.2015 року. Свідок зазначає, що у нього була можливість відкликати дану заяву, однак ОСОБА_2 не скористався цим правом. Заява про звільнення 22.12.2015 р. електронними засобами зв'язку була передана до Національного банку України в м. Київ. 23.12.2015 р. був підготовлений наказ про звільнення ОСОБА_2 На питання суду: «Чи був скасований наказ про звільнення позивача від 21.12.2015 р.?» свідок не надала пояснення. Зазначає, що оскільки трудова книжка позивача знаходилась в Національному банку України, то 29.12.2015 р. вона була направлена йому з м.Києва. Свідок зазначила, що трудову книжку ОСОБА_2 не видавала.

Крім того, в судовому засіданні був також допитаний в якості свідка позивач, який надав пояснення щодо його звільнення. Зазначив, що на попередження про вивільнення з пропозицією роботи в Центральному апараті від 04.11.2015 р. він одразу згоду не дав. Після отримання 2-го попередження про вивільнення від 04.12.2015 р. вирішив надати згоду на запропоновану посаду у попередженні від 04.11.2015 року. 21.12.2015 р. він прибув до Чернівецького управління Національного банку України та попросив надати вищезазначене попередження про вивільнення від 04.11.2015 р. для подання згоди на переведення та підписав його. ОСОБА_2 зазначає, що 22.12.2015 р. його телефонними засобами зв'язку головний спеціаліст Департаменту персоналу Управління Національного банку України в Чернівецькій області ОСОБА_4 запросила до свого кабінету та ознайомила з наказом про звільнення від 21.12.2015 р., крім того повідомила, що керівництво Національного банку України пішло йому на зустріч і погодило його звільнення за угодою сторін для можливості отримання відповідних виплат при звільненні. Також, ОСОБА_4 повідомила про його звільнення 23.12.2015 р., однак ОСОБА_2 виявив бажання продовжити термін перебування на роботі, однак, як йому було повідомлено, рішення вже прийнято керівництвом Національного банку України та його всеодно звільняють. Далі, ОСОБА_2 було надано 2 аркуші паперу для написання заяви про звільнення та для написання заяви для отримання виплат при звільненні. У зв'язку із цим, він підписав наказ про звільнення від 21.12.2015 р. та написав відповідні заяви про звільнення та для отримання виплат при звільненні. 23.12.2015 р. ОСОБА_2 зазначає, що відпрацював повний робочий день, а в кінці робочого дня ОСОБА_4 повідомила його, що з 24.12.2015 р. він може на роботу не виходити, витребувала службове посвідчення та зазначила, що за трудовою книжкою він повинен їхати до Національного банку України в м.Київ. ОСОБА_2 звернув увагу, що за день до його звільнення було також звільнено його колегу, однак йому трудову книжку видано було в день звільнення. Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що йому порадили написати заяву про надіслання трудової книжки в Управління Національного банку України в Чернівецькій області для видачі згідно акту, що ним і було зароблено. ОСОБА_2 також зазначає, що 25.12.2015 р. прибув в Управління Національного банку України в Чернівецькій області для отримання трудової книжки, однак її не було надано, натомість було повідомлено, що в результаті виявлення помилки йому потрібно повторно написати заяви про звільнення та для отримання виплат при звільненні зазначаючи дату - 21.12.2015 рік. ОСОБА_2 28.12.2105 р. в черговий раз з'явився до Управління Національного банку України в Чернівецькій області для отримання трудової книжки, однак її не отримав, натомість був ознайомлений з наказом про звільнення від 23.12.2015 р., який підписав того ж дня. 30.12.2015 р. ОСОБА_2 звернувся до відповідача зі скаргою щодо невидачі йому трудової книжки. 04.01.2016 р. ОСОБА_2 було повідомлено про надходження його трудової книжки до Управління Національного банку України в Чернівецькій області та можливості її отримати, що і було зроблено ним того ж дня. Однак, як зазначив ОСОБА_2, про отримання трудової книжки він написав розписку. Крім того, звернув увагу, що штампель поштового відправлення трудової книжки датується 31.12.2015 роком.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті визначає Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII.

Згідно із статтею 30 Закону України "Про державну службу" крім загальних, передбачених Кодексом законів про працю України, встановлені додаткові підстави припинення державної служби.

Відповідно до положень статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

На підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Слід зазначити, що у даному випадку працівник може звільнитися також з інших підстав, а саме за власним бажанням (стаття 38 КЗпП України), у зв'язку з переводом (п. 5 статті 36 КЗпП України), за угодою сторін (п. 1 статті 36 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У зв'язку з цим угода про припинення трудового договору згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України також укладається між сторонами трудового договору, якими є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, а рішення про розірвання трудового договору приймається власником або органом управління підприємства, установи, організації, який наділений такими повноваженнями.

Відповідно до вимог постанови Правління Національного банку України від 09.10.2015 року №685 «Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 18.12.2014 року №822» (далі - Постанова №685 передбачено здійснювати у 2015 році працівникам Національного банку України, які попереджені про звільнення з роботи на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (за скороченням штату працівників) та яким не запропонована інша робота, однак звільнятимуться з Національного банку України згідно з пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) протягом 21 календарного дня із дня попередження про звільнення, за їх заявою виплату одноразової допомоги з урахуванням стажу їх роботи в Національному банку України у таких розмірах: працівникам зі стажем роботи в Національному банку України до 5 років включно - 3 заробітних плати, від 3 до 15 років включно - 5 заробітних плат, від 15 років - 7 заробітних плат.

Суд звертає увагу сторін, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється у строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази щодо згоди Національного банку України України та ОСОБА_2 на анулювання попередньої домовленості між ними про звільнення позивача за угодою сторін.

Крім того, відповідно до вимог чинного законодавства, наказ про звільнення, має бути видано з таким розрахунком, щоб у день звільнення (останній день роботи) працівникові було виплачено всі суми, що належать йому від підприємства, установи, що закріплено в ст.116 КЗпП України, а також видано оформлену в установленому порядку трудову книжку, що закріплено в ст. 47 КЗпП України.

Під час судового розгляду справи було встановлено, матеріалами справи та показами свідків підтверджено, що 04.11.2015 року ОСОБА_2 письмово під його особистий підпис ознайомлено з попередженням про наступне звільнення з роботи на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (скорочення штату працівників) згідно з вимогами законодавства України про працю. При цьому, згідно вимог законодавства про працю позивачу у вказаному вище попередженні про наступне звільнення запропоновано 04.11.2015 року його переведення до центрального апарату Національного банку, що знаходиться у м. Києві на вакантну посаду - провідного інженера відділу аналітики та оцінки стану СУ і Б управління контролінгу інформаційної безпеки в банківській системі Департаменту інформаційної безпеки Національного банку України. У зв'язку з відмовою позивача від запропонованої вакантної посади, позивачу було надано попередження про звільнення від 04.12.2015 р., без зазначення вакантних посад на переведення.

Як встановлено судовим розглядом справи, ОСОБА_2 та Національний банк України досягли домовленості про припинення трудового договору за угодою сторін, що підтверджується: листом ОСОБА_2 надісланого на ім'я директора Департаменту персоналу Національного банку України 04.11.2015 р. з пропозицією відповідачу розглянути обставини його звільнення за п.1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін), заявою позивача від 22.12.2015 р. в результаті чого був прийнятий наказ про звільнення від 23.12.2015 №7765-к. Крім того, під час судового засідання не знайшло свого підтвердження посилання позивача щодо тиску відносно нього під час написання заяви про звільнення за угодою сторін. Позивачем не було надано належних доказів, які б підтвердили факт тиску з боку посадових осіб Національного банку України, які спонукали його на написання заяви про звільнення, а тому суд вважає такі твердження безпідставними.

Таким чином, суд дійшов висновку, що звільнення позивача є законним та проведеним в порядку, визначеному нормами чинного законодавства.

Щодо несвоєчасної видачі ОСОБА_2 трудової книжки, суд звертає увагу на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно Порядку ведення трудових книжок, установленого Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 із змінами (далі - Інструкція № 58), зазначено, що пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається лише за письмовою згодою працівника.

Судом встановлено, що згідно витягу Акту приймання - передавання кадрових документів, в тому числі трудової книжки ОСОБА_2 НОМЕР_1, підтверджується її надіслання до центрального апарату Національного банку України 21.12.2015 р., що в свою чергу підтверджує неможливість видати Управлінням Національного банку України в Чернівецькій області її в день звільнення, а саме 23.12.2015 року. У зв'язку з тим, що трудова книжка знаходилась у Центральному апараті Національного банку України у м.Києві, 23.12.2015 року, ОСОБА_2 звернувся до Національного банку України із заявою, про надіслання йому трудової книжки, у зв'язку із його звільненням на адресу Управління Національного банку України в Чернівецькій області: м. Чернівці, Центральна площа, 3 (особисто головному спеціалісту Департаменту персоналу ОСОБА_4.). На підставі його звернення, відповідачем 31.12.2015 р. було направлено на адресу Чернівецького управління Національного банку України трудову книжку позивача, яку останній отримав 04.01.2016 р. під його особистий підпис в приміщенні Управління Національного банку України в Чернівецькій області. Суд звертає увагу позивача, що строки пересилання трудової книжки законодавством не визначено, а відтак стверджувати про затримку у видачі трудової книжки ОСОБА_2 не має підстав. Крім того, позивачем не надано доказів того, що неотримання трудової книжки в день звільнення призвело до неможливості працевлаштуватись у спірний період.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо несвоєчасної видачі йому трудової книжки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

З приводу вимог позивача про відновлення на його думку порушених прав щодо оплати праці в частині доплати за ранг та надбавки за вислугу років на державній службі суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 8 ст. 64 Закону України "Про Національний банк" від 20.05.1999 року N 679-XIV (далі - Закон N 679-XIV), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, структура та розмір оплати праці службовців Національного банку України (далі - Національний банк) визначаються Правлінням Національного банку України (далі - Правління Національного банку) відповідно до законодавства про оплату праці.

Відповідно до ч. 8 ст. 64 Закону N 679-XIV розмір оплати праці службовців Національного банку встановлюється Правлінням Національного банку відповідно до положень Закону України "Про державну службу".

На виконання цієї норми Закону та з метою побудови ефективної системи мотивації персоналу, підвищення якості управління персоналом, усунення диспропорцій в оплаті праці працівників Національного банку постановою Правління Національного банку від 10.07.2015р. № 456, яка набрала чинності з 01.10.2015 р., затверджено Положення про оплату праці (заробітну плату) працівників Національного банку України (далі - Постанова №465). Положенням визначено структуру, умови та розміри оплати праці. При цьому, відповідно до норм Положення, до структури оплати праці працівників Національного банку не включено доплати за ранг та за вислугу років на державній службі.

У відповідності до додатку №1 до наказу Національного банку України від 30.09.2015р. №4352-к «Про встановлення розмірів посадових окладів (тарифних ставок) працівникам апарату Національного банку України» та відповідно до Постанова №465, встановлено з 01 жовтня 2015 року провідному інженеру відділу забезпечення інформаційної безпеки західного регіону управління інформаційної безпеки регіональних підрозділів Департаменту інформаційної безпеки із розташуванням робочого місця в приміщенні Управління Національного банку України в Чернівецькій області ОСОБА_2 посадовий оклади (тарифна ставка) в розмірі 7300 гривень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з 01.10.2015 р. правових підстав для виплати ОСОБА_2 доплати за ранг та надбавки за вислугу років на державній службі не було. Крім того, ОСОБА_2 не надав суду доказів того, що дана постанова від 10.07.2015 р. № 456 була оскаржена та є незаконною. Позивачем не заперечувалось, що йому проведено виплати на підставі Постанови Національного банку №685 та наказу Національного банку від 23.12.2015 р. № 7765-к в день звільнення було нараховано і виплачено 39471,37 грн. одноразової допомоги та 608,79 грн. компенсації за 3 дні невикористаної щорічної основної відпустки. А відтак, суд вважає, що відповідачем дотримано було вимоги законодавства (ст. 47 КЗпП України) щодо зобов'язання в день звільнення провести з ним розрахунок.

Як вже зазначалось, в матеріалах справи відсутні докази щодо згоди Національного банку України України та ОСОБА_2 на анулювання попередньої домовленості між ними про звільнення позивача за угодою сторін. Крім того, суд звертає увагу позивача, що у разі розірвання зазначеної угоди сторін, позивач повинен був повернути виплачену йому одноразову допомогу у розмірі 39471,37 гривень.

Щодо позовної вимоги по відшкодуванню з відповідача на користь позивача моральної шкоди, у сумі визначеної позивачем у своєму позові, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди. Крім того, оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог (в частині), відсутні підстави для вирішення зазначеного питання судом.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.п. 3, 4 вказаної постанови визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, позивачем у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Разом з тим, в позовній заяві та в судовому засіданні позивачем не доведено та не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що моральна шкода спричинена незаконними діями або бездіяльністю відповідача, необґрунтовано її розмір та не зазначено, які саме моральні або фізичні страждання, чи інші негативні явища заподіяні позивачеві та чим це підтверджується, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог в зазначеній частині, а тому не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнати незаконним наказу Національного банку України від 21.12.2015 р. №7658-к про звільнення ОСОБА_2, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 21.12.2015 року був виданий наказ Національного банку України №7658-к про звільнення ОСОБА_2 - провідного інженера відділу забезпечення інформаційної безпеки західного регіону управління інформаційної безпеки регіональних підрозділів Департаменту інформаційної безпеки з роботи за угодою сторін на підставі п.1 статті 36 КЗпП України. Однак, як встановлено під час судового розгляду справи, наказ Національного банку України від 21.12.2015 р. №7658-к «Про звільнення ОСОБА_2.» не був виконаний і до позивача не застосовувався, у зв'язку з тим, що 21.12.2015 р. під цим же номером №7658-к видано наказ про переведення ОСОБА_5 на іншу посаду, що також підтверджується копією її трудової книжки та безпосередньо копією наказу. Таким чином, суд вважає, що відповідачем помилково видано оскаржуваний наказ, який підлягав скасуванню. А тому в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати наказ Національного банку України від 21.12.2015 р. №7658-к «Про звільнення ОСОБА_2.», як такий, що виданий стосовно позивача помилково та без достатніх для того підстав (відповідної заяви про звільнення).

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення від 23.12.2015р. № 7765-к про звільнення ОСОБА_2 з посади провідного інженера відділу забезпечення інформаційної безпеки західного регіону управління інформаційної безпеки регіональних підрозділів Департаменту інформаційної безпеки із розташуванням робочого місця в Управлінні Національного банку України в Чернівецькій області.

Щодо спірного наказу Національного банку України від 21.12.2015 року №7658-к про звільнення ОСОБА_2 Національний банк України не довів підстав його прийняття та невжиття заходів щодо його скасування.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, позивач відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільнений, а інші судові витрати підтвердженні в ході судового розгляду не були, то такі витрати з Державного бюджету не присуджуються.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Національного банку України від 21.12.2015 р. №7658-к. Таб. № 6248 про звільнення ОСОБА_2

3. В решті позовних вимог відмовити.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий Т.М. Брезіна

Судді В.К. Левицький

О.П. Лелюк

Постанову в повному обсязі буде складено 31 травня 2016 р.