Справа № 803/685/16
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року Справа № 803/685/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Гуцалюк І.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до приватного підприємства "Ромді Україна" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Волинське обласне відділення ФСЗІ, позивач) звернулось в суд з адміністративним позовом до приватного підприємства "Ромді Україна" (далі - ПП "Ромді Україна", підприємство, відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 16 257,79 грн. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що частиною 1 статті 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні № 875-ХІІ від 21.03.1991 передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Вищезгадані підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у відповідності до частини 2 статті 19 Закону № 875-ХІІ, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

При цьому, відповідачем не був виконаний норматив для працевлаштування інвалідів, оскільки середньооблікова чисельність працюючих на підприємстві у 2015 році складала 9 чоловік, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складала 0 чол., а норматив для працевлаштування складав 1 чоловік, який відповідачем не виконаний.

За невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, на підставі статті 20 Закону №875-ХІІ відповідачу було нараховано до сплати 16 055,56 грн. адміністративно-господарських санкцій та пеню в сумі 202,23 грн., всього 16 257,79 грн., які ПП «Ромді Україна» належить сплатити до державного бюджету.

Представник Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та додатково пояснив, що відповідачем, всупереч статті 20 Закону України «Про зайнятість населення», не подавались щомісячно звіти до Луцького міського центру зайнятості з інформацією про наявність вакантних посад, на яких може використовуватись праця інвалідів, а відтак підприємством не в повній мірі виконаний обовязок щодо забезпечення працевлаштування інвалідів. Просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у письмових запереченнях (а.с. 20-23) та в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що створив робочі місця для інвалідів, повідомив про це службу зайнятості, прийняв на роботу інваліда ОСОБА_3 на посаду менеджера з адміністративної діяльності. У звязку із закінченням встановленого ОСОБА_3 терміну інвалідності (до 31.05.2015 року) з 01.06.2015 року відповідачем знову було створено робоче місце для інваліда, а до Луцького міського центру зайнятості 04.06.2015 року, 31.07.2015 року та 18.08.2015 року подавалась звітність про наявність вакансії для інвалідів. Однак, відповідні кандидатури для працевлаштування на вакантну посаду центром зайнятості не направлялись. Відтак, ПП «Ромді Україна» вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення у сфері господарювання. На субєкта господарювання не може бути покладена відповідальність за не направлення на підприємство інвалідів уповноваженими на те органами для їх працевлаштування чи відсутність за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись, у звязку з чим, просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача субєкта владних повноважень 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що приватне підприємство «Ромді Україна» зареєстроване у Волинському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.

Відповідач 11 січня 2016 року подав до Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік за формою №10-ПІ, яка затверджена Наказом Мінпраці України від 10 лютого 2007 року №42.

У вказаному звіті відображено, що середньооблікова кількість штатних працівників на ПП «Ромді Україна» у 2015 році становила 9 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, складала 0 осіб. При цьому, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», повинна складати 1 особу. Фонд оплати праці штатних працівників відповідача у 2015 році становив 32, 1 тис. грн. (а.с. 7).

Через невиконання підприємством нормативу з працевлаштування інвалідів, Волинським обласним відділення Фонду соціального захисту інвалідів направлено повідомлення від 11 березня 2016 року №45-17/2216 в якому зазначено про необхідність сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 16055, 56 грн. не пізніше 15 квітня 2016 року (а.с.9).

Як вбачається із списку працюючих інвалідів штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на ПП «Ромді Україна» протягом 2015 року у відповідача працював 1 інвалід ОСОБА_3 два повних місяця (а.с. 8).

Крім того, судом встановлено, що з 01.04.2015 року на ПП "Ромді Україна" було заплановано збільшення чисельності штату до 8 чоловік. У звязку із цим, наказом генерального директора підприємства від 01.03.2015 року №10/1-К було створено робоче місце для інваліда, а в штатний розпис внесена нова штатна одиниця за посадою менеджер з адміністративної діяльності (а.с. 24, 25).

З метою працевлаштування інваліда на вакантну посаду менеджера з адміністративної діяльності, відповідач 10.03.2015 року подав звіт до Луцького міського центру зайнятості з інформацією про наявну вакантну посаду, на якій може застосовуватись праця інваліда (а.с. 26).

Луцьким міським центром зайнятості на вакантну посаду було підібрано працівника ОСОБА_3, яку наказом відповідача №16-К від 01.04.2015 року було прийнято на посаду менеджера з адміністративної діяльності.(а.с.27-28).

Відповідно до пенсійного посвідчення № і довідки Луцької міської МСЕК серії АВ №0266006 ОСОБА_3 встановлена 3 група інвалідності терміном дії з 01.05.2014 до 01.06.2015 року (а.с.29, 29 зворот).

У звязку із закінченням встановленого ОСОБА_3 терміну інвалідності, ПП "Ромді Україна" наказом №24-К від 01.06.2015 року знову було створено робоче місце для інваліда (а.с.30), а до Луцького міського центру зайнятості 04.06.2015 року, 31.07.2015 року та 18.08.2015 року подавались звіти з інформацією про наявність вакантної посади для працевлаштування інваліда (а.с. 31-32,34).

Однак, відповідні кандидатури для працевлаштування на вакантну посаду центром зайнятості не направлялись.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 року № 875-ХІІ (з наступними змінами та доповненнями) підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Частиною першою, другою статті 19 Закону № 875-ХІІ встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Таким чином, оскільки середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача у 2015 році становила 9 осіб, тому згідно із частиною першою статті 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні відповідач у 2015 році повинен був виконати норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 1 робочого місця. Проте, протягом 2015 року (крім квітня-травня) цей норматив не був виконаний у кількості 1 особи.

Відповідно до частини першої-четвертої статті 20 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Разом з тим, згідно із статтею 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним ужито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналізуючи наявні та досліджені у справі докази, суд вважає, що відповідачем було виконано всі заходи по створенню робочих місць для інвалідів та їх працевлаштуванню та дотримано вимог, встановлених статтею 19 Закону, тому відсутні підстави для застосування до нього адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Частиною третьою, четвертою статті 18 Закону № 875-ХІІ визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інвалідам, які не мають змоги працювати на підприємствах, в установах, організаціях, державна служба зайнятості сприяє у працевлаштуванні з умовою про виконання роботи вдома.

Суд не бере до уваги пояснення представника позивача відносно того, що ПП «Ромді Україна», всупереч статті 20 Закону України «Про зайнятість населення», не подавались щомісячно звіти до Луцького міського центру зайнятості з інформацією про наявність вакантних посад, на яких може використовуватись праця інвалідів, оскільки позивач керується Законом України «Про зайнятість населення» від 1 березня 1991 року N 803-XII, який втратив чинність з 01 січня 2013 року, натомість в Законі України «Про зайнятість населення» N 5067-VI від 5 липня 2012 року (який є і був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) такого обовязку у підприємств не передбачено.

Отже, у 2015 році посади для працевлаштування інвалідів у відповідача були вакантні з незалежних від нього причин. На думку суду, відповідач ужив усіх необхідних та залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, тому суд приходить до висновку, що за таких обставин до відповідача не можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць у 2015 році згідно із статтею 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, у звязку з чим у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Разом з тим, витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. можуть бути компенсовані відповідачу лише частково, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частинами першою, третьою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах від 20.12.2011 року № 4191-VI передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З цього слідує, що за загальним правилом витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката, який надає правову допомогу в адміністративній справі за договором, несе сторона, якій надається правова допомога. Законодавством України передбачено, що стороні (в даному випадку відповідачу), який не є субєктом владних повноважень, у випадку ухвалення на його користь судового рішення присуджуються документально підтверджені витрати на правову допомогу. Проте, компенсація витрат на правову допомогу може бути проведена тільки у тих випадках, якщо вона полягала в участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

З платіжного доручення № 3814 від 18.05.2016 року (а.с. 35) слідує, що відповідач оплатив кошти в сумі 3000 грн. за правову допомогу згідно договору № 38 від 18.05.2016 року (а.с. 36). При цьому, згідно розрахунку надання правової допомоги (а.с. 37) вбачається, що надані послуги на загальну суму 2 610 грн. (зокрема: вивчення позовної заяви; вивчення нормативно-правової бази щодо предмету позову; правова консультація на предмет захисту (заперечення); підготовка письмових заперечень) не полягали в участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, у вчиненні окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Натомість, відшкодуванню згідно Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах підлягають лише кошти за правову допомогу відповідачу у судовому засіданні (надання правової допомоги і представництво інтересів юридичної особи під час здійснення адміністративного судочинства) оплачені в розмірі 380 грн., які повинні бути присуджені відповідачу як компенсація витрат на правову допомогу.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 162, 163 КАС України, на підставі Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства "Ромді Україна" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 16 257,79 грн. відмовити повністю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на користь Приватного підприємства "Ромді Україна" судові витрати у розмірі 390 (триста девяносто гривень) 00 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі до 29 травня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.М. Димарчук