Справа № 808/8359/15
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2016-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року о/об 14 год. 50 хв.Справа № 808/8359/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Гудименко Я.А., за участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у місті Запоріжжі у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області

про скасування протоколу та постанов,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі за текстом позивач або ФОП ОСОБА_2В.) звернувся з адміністративним позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області (далі за текстом відповідач або Держспоживінспекція у Запорізькій області) в якому позивач просить Запорізький окружний адміністративний суд: 1) скасувати Протокол №000007 від 18.09.2015; 2) скасувати ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення №000003 від 25.09.2015 про накладення адміністративного стягнення на позивача у вигляді штрафу у розмірі 85 грн. 00 коп.; 3) скасувати ОСОБА_3 №000003 від 25.09.2015 про накладення на позивача стягнень, передбачених ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 8500 грн. 00 коп.

Позивач в адміністративному позові зазначив (а.с.28-29), що 18.09.2015 о 14 год. 15 хв. представниками відповідача складений Протокол про нібито виявлене порушення ч.2 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів» та на підставі цього наклали адміністративне стягнення у вигляді штрафу відповідно до ОСОБА_3 №000003 від 25.09.2015 за ч.1 ст.155, 244-4 у розмірі 85 грн. 00 коп. та на підставі ОСОБА_3 №000003 від 25.09.2015 на підставі ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 8500 грн. 00 коп. З даними постановами позивач не згоден та оскаржує їх у повному обсязі. Позивач здійснює підприємницьку діяльність у магазині «Діоніс», розташованому по вул.Горького №43 у місті Бердянську. 18.09.2015 позивачу зателефонувала робітниця і повідомила про те, що у магазині «Діоніс» працівники Держспоживінспекції у Запорізькій області проводять перевірку. Приїхавши до магазину позивача повідомили, що у його магазині відсутній апарат для розрахунків електронними платіжним засобом, на що він їм пояснив і показав документи, що у нього є термінал для розрахунку електронними видами розрахунку, але він зламався та 16.09.2015 його здали у ремонт до РУ «Приватбанку». Позивач показав представникам Держспоживінспекції у Запорізькій області документи про відкриття терміналу та ОСОБА_4 про повернення обладнання для виконання ремонтних робіт, але йому повідомили, що це все одно є порушення захисту прав споживачів. Позивач також повідомив, що у магазині також є інший прилад для розрахунку електронною платіжною системою через міні-термінал телефон смартфон, але у момент перевірки Інтернет у магазині «завис» тому не змогли здійснити розрахунком операцію через міні-термінал після чого повідомили, що у зв'язку з цим відповідач складає ОСОБА_4 про відсутність розрахунку електронними платіжними засобами, після чого відібрали пояснення та сказили, щоб позивач приїхав до міста Запоріжжя та надав документи. Прибувши 25.09.2015 до Держспоживінспекції у Запорізькій області позивачу дали підписати та вручили копії ОСОБА_3 про накладення на позивача адміністративного стягнення не приймаючи до уваги його доводи. Посилаючись на приписи ч.2 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач наполягає, що у даному випадку він ніякою мірою не порушував вимоги вищевказаного Закону, тому що він відкрив у своєму магазині розрахунки через електронний носій ще з 11.12.2012 та в магазині ще є міні-термінал. Крім того, позивач наполягає на тому, що він не має впливу на роботу Інтернету який на момент перевірки завис на підставі чого не працював міні-термінал. На підставі Протоколу №000007 від 18.09.2015 також на ФОП ОСОБА_2 складено протокол за ч.1 ст.155 КУпАП, що також не відповідає дійсності, так як ним не порушено Правила торгівлі і у нього є всі документи на вид діяльності яким позивач займається, а складався протокол тільки за нібито відсутність електронного розрахунку, то це вже ст.155-1 КУпАП, що не передбачено ст.244-4 КУпАП для відповідача.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідачем подані до суду письмові заперечення (а.с.68-70), в яких зазначено, що перевірка позивача проводилась на підставі скарги споживача ОСОБА_5 від 22.08.2015, згоди Держспоживінспекції України на проведення позапланових заходів зі здійснення державного контролю від 09.09.2015 №01/79552015 (надійшла в інспекцію 16.09.2015 №475/03-15), наказу №30 від 17.09.2015 та Направлення на проведення перевірки №000072 від 17.09.2015. Під час перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_2 допустив порушення ч.2 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме обмеження у будь-який спосіб використання споживачем електронних платіжних засобів, які відповідно до законодавства продавець (виконавець) зобов'язаний приймати їх до сплати. Відповідач застосував різні види стягнень: - до ОСОБА_2 адміністративний штраф за порушення п.21 «Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів», затвердженого 15.06.2006 постановою Кабінету Міністрів України №833, за правопорушення передбачене ч.1 ст.155 КУпАП; - до ФОП ОСОБА_6 адміністративно-господарську санкцію у вигляді штрафу за порушення ч.2 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів», що відповідно до п.12 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» тягне відповідальність у розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Позивач в адміністративному позові зазначає, що 16.09.2015 термінал зламався, його здали на ремонт до РУ «Приватбанк», представникам Держспоживінспекції у Запорізькій області продемонстровано документи про відкриття терміналу та ОСОБА_4 про повернення обладнання для виконання ремонтних робіт. Зазначене твердження позивача не відповідає дійсності, оскільки під час перевірки 18.09.2015 представникам інспекції ОСОБА_4 повернення обладнання від 16.09.2015 не надавався. Про даний ОСОБА_4 та ОСОБА_4 прийому-передачі обладнання від 19.09.2015 представникам відповідача стало відомо 25.09.2015 в день розгляду матеріалів перевірки. Відповідач вважає, що даними ОСОБА_7 невідомого походження позивач намагається ввести суд в оману з метою уникнення відповідальності. Законодавством не обмежено здійснення електронних платежів лише через термінал. Але позивач жодним чином не забезпечив споживачам можливість здійснити розрахунок за допомогою електронних платежів у день перевірки 18.09.2015.

У судовому засіданні 28.12.2015, 15.02.2016, 06.04.2016 представник відповідача проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити.

Сторони, під час розгляду справи, у судовому засіданні повідомили, що ними надано всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Підставою для проведення перевірки ФОП ОСОБА_2 стало звернення ОСОБА_5 від 22.08.2015, Згода Держспоживінспекції України на проведення позапланових заходів зі здійснення державного контролю від 09.09.2015 №01/79552015 (а.с.71-72).

У наданому сторонами ОСОБА_4 перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів №000026 від 18.09.2015 зазначено, що перевірка здійснюється у магазині «Діоніс», розташованому по вул.Горького №43 у місті Бердянську у присутності ОСОБА_2 (а.с.12-14, 91-93).

Також, в ОСОБА_4 перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів №000026 від 18.09.2015 зазначено, що субєктом господарювання обмежено використання споживачами під час здійснення ними розрахунків за придбані товари електронних платіжних засобів, приймання до сплати яких відповідно до законодавства є обовязковим, а це є порушенням ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів», п.21 «Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів», затвердженого 15.06.2006 постановою Кабінету Міністрів України №833 (а.с.12 зворот, 91 зворот).

Як зазначено в ОСОБА_4 перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів №000026 від 18.09.2015, під час проведення позапланового заходу спеціалістами органу державного нагляду використовувались засоби відеотехніки (мобільний телефон) (а.с.12 зворот, 91 зворот).

Позивач зазначив в ОСОБА_4 перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів №000026 від 18.09.2015 (розділ ІІІ), що: «Термінал у даний момент був зданий до банку на ремонт».

ОСОБА_4 факти порушень підтверджуються: поясненнями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, допитаних 06.04.2016 у судовому засіданні; відеозаписом перевірки (а.с.98).

У наданому до суду Протоколі про адміністративне правопорушення №000007 від 18.09.2015 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП), складеному головним спеціалістом Держспоживінспекції у Запорізькій області ОСОБА_10, зазначено порушення, аналогічні викладеним в ОСОБА_4 перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів №000026 від 18.09.2015.

ОСОБА_2 у Протоколі про адміністративне правопорушення №000007 від 18.09.2015 власноручно зазначив, що: «Термінал у даний момент був зданий до банку на ремонт» (а.с.8).

Судом досліджено ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення №000003 від 25.09.2015, якою: громадянина ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.155 КУпАП; накладено 85 грн. 00 коп. штрафу (а.с.17).

З вказаною ОСОБА_3 ОСОБА_2 ознайомлений 25.09.2015 про що наявний його підпис у ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення №000003 від 25.09.2015 (а.с.17 зворот).

У цій ОСОБА_3 зазначено, що ОСОБА_2 притягнутий до відповідальності за те, що він, як фізична особа-підприємець в магазині по вул.Горького №43 у місті Бердянську обмежує використання споживачами, під час здійснення ними розрахунків за придбані товари електронних платіжних засобів, приймання до сплати яких, відповідно до законодавства є обовязковим.

Також, судом досліджено ОСОБА_3 про накладення стягнень, передбачених ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» №000003 від 25.09.2015, якою ФОП ОСОБА_2 притягнутий до відповідальності за порушення вимог ч.2 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.18).

Порушення, зазначені у цій ОСОБА_3 аналогічні викладеним в ОСОБА_4 перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів №000026 від 18.09.2015.

З вказаною ОСОБА_3 №000003 від 25.09.2015 ФОП ОСОБА_2 ознайомлений 25.09.2015 про що свідчить його підпис.

Судом досліджено Банківську виписку від 03.12.2015, сформовану філією «Запорізьке регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» за вересень 2015 року (а.с.64, 134).

У повідомленні керівника «Запорізького регіонального управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу позивача зазначено наступне: «… Повідомляємо Вам, якщо по POS-терміналу S1ZPQJ3T встановленному в Вашій торгівельній точці Діоніс, яка знаходится за адресою м. Бердянськ, вул. Горького, 43, до 17.07.2013 транзакції не досягнуть розміру 3000 грн. ПриватБанк змінить тарифи за обслуговування розрахункових операцій. ОСОБА_10 комісія складе 150 грн. на місяць згідно п.3.7.1.7.10 Умов та правил надання банковських послуг які розміщенні на сайті http://privatbank.ua. Якщо Ви не згодні з новими тарифами, просимо ОСОБА_8 передати обладнання банку згідно акту вилучення обладнання моделі Ingenico і5100 GPRS, с/н НОМЕР_1, але не пізніше 2 днів з моменту отримання повідомлення. Якщо Ви не згодні з новими тарифами але бажаєте й надалі приймати до сплати платіжні карти, у такому випадку, Ви можете скористатися новим, унікальним для ринку України продуктом мобільним міні-терміналом. Міні-термінал це простий пристрій, що дозволяє зручно приймати платежі за товари та послуги за картками Visa / MasterCard за допомогою Вашого ПК, смартфона або планшета. Вартість міні-терміналу 20 грн. …» (а.с.131).

Позивач свою позицію по справі обґрунтовує ОСОБА_4 повернення обладнання у звязку з поломкою для виконання ремонтних робіт, згідно яких передано POS-термінал 16.09.2015 ОСОБА_11 (а.с.133), та ОСОБА_4 прийому-передачі обладнання від 19.09.2015, підписаним ОСОБА_11 та позивачем (а.с.132).

ОСОБА_4 оформлені на бланках ПАТ КБ «ПриватБанк».

У вказаних вище ОСОБА_4 зазначено, що вони є Додатками до договору, але до якого саме не зазначено. Позивачем самого договору до суду не надано.

Судом досліджено фотознімки POS-терміналу та міні-терміналу (а.с.63).

Згідно з Довідкою, виданою Інтернет-сервіс провайдером ТОВ «ПОІНТ» (вих.№031215-1 від 03.12.2015), підтверджується ОСОБА_2 про те, що: «… 18.09.2015 у період з 12:00 до 15:00 год. дійсно спостерігались перебої у роботі мережі Інтернет» (а.с.65).

Як зазначено у п.3 «Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг», затверджених 11.04.2012 постановою Кабінету Міністрів України №295 (надалі «Правила надання та отримання телекомунікаційних послуг»), у цих Правилах терміни вживаються у такому значенні: послуга з доступу до Інтернету це забезпечення можливості зєднання кінцевого обладнання споживача з Інтернетом; пошкодження телекомунікаційної мережі це втрата можливості функціонування елементів телекомунікаційної мережі, що унеможливлює надання споживачеві послуг або знижує до неприпустимих значень їх якість; якість послуги це сукупність споживчих властивостей послуги (безперервність, доступність тощо), що визначають її здатність задовольнити потреби споживача і характеризуються встановленими показниками.

У пп.9 п.39 «Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг» зазначено, що оператори, провайдери зобовязані: надавати послуги за встановленими значеннями показників якості відповідно до нормативних документів у сфері телекомунікацій, договору, умов надання послуг з додержанням вимог цих Правил та інших актів законодавства.

Відповідно до п.40 «Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг» за ненадання або неналежне надання послуг оператор, провайдер несе перед споживачем відповідальність, в тому числі майнову, відповідно до закону та договору. […] Витрати, повязані з усуненням пошкодження кінцевого обладнання абонента, що сталося з вини оператора, провайдера, здійснюються оператором, провайдером відповідно до законодавства. Питання щодо відшкодування завданих споживачеві фактичних збитків, моральної шкоди, втраченої ним вигоди через неналежне виконання оператором, провайдером обовязків, передбачених законодавством та договором, вирішуються в судовому порядку […].

Доказів подачі позову до Інтернет-сервіс провайдера ТОВ «ПОІНТ», який не забезпечив стале зєднання кінцевого обладнання споживача (POS-терміналу чи то міні-терміналу) з Інтернетом ФОП ОСОБА_2 до суду не надав. Будь-яких претензій щодо пошкодження телекомунікаційної мережі, порушення безперервності зєднання до ТОВ «ПОІНТ» позивач не висував. Документально позивачем це не підтверджено.

Пояснення ОСОБА_12 (а.с.66) спростовуються переглянутим судом 15.02.2016 у судовому засіданні, за участю ФОП ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_7, відеозаписом проведення відповідачем перевірки у магазині «Діоніс», розташованому по вул.Горького №43 у місті Бердянську. На відеозаписі ОСОБА_12 чітко висловилась про неможливість використання електронних платіжних засобів. У судовому засіданні ФОП ОСОБА_2 підтвердив, що на відеозаписі присутня ОСОБА_12, яка працює продавцем у магазині «Діоніс», в якому він здійснює свою господарську діяльність.

Позов не підлягає задоволенню виходячи з урахуванням зазначеного вище та через наступне.

1. Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності (ч.1 ст.254 КУпАП).

Відповідно до п.1.2 «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення», затвердженої 22.05.2012 наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №601, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13.07.2012 за №1188/21500 (надалі «Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення»), при вчиненні особами адміністративних правопорушень уповноважена на те посадова особа органу з питань захисту прав споживачів (далі уповноважена посадова особа) відповідно до статті 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі Кодекс) складає протокол про адміністративне правопорушення (додаток 1), якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Як передбачено п.1.4 «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення», уповноважені посадові особи складають протоколи про адміністративні правопорушення у випадках: порушення законодавства про захист прав громадян-споживачів (статті 155, 155-2, частина друга статті 156, статті 156-1, 156-2, 167 Кодексу - стосовно правопорушень під час реалізації продукції промисловими підприємствами громадянам - споживачам (крім правопорушень щодо лікарських засобів та порушень санітарно-гігієнічних і санітарно-протиепідемічних правил і норм), […] порушення законодавства про ринковий нагляд і загальну безпечність продукції (стаття 188-37 Кодексу).

Згідно з п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Як зазначено у п.1.4 «Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації», затвердженого 12.04.2005 наказом Міністерства юстиції України №34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 15.05.2013 №883/5), зареєстрованого 12.04.2005 в Міністерстві юстиції України за №381/10661, у цьому Порядку терміни вживаються в таких значеннях: нормативно-правовий акт офіційний документ, прийнятий уповноваженим на це суб'єктом нормотворення у визначеній законом формі та порядку, який встановлює норми права для неозначеного кола осіб і розрахований на неодноразове застосування.

Відтак, Протокол про адміністративне правопорушення №000007 від 18.09.2015, складений головним спеціалістом Держспоживінспекції у Запорізькій області ОСОБА_10 не є ані нормативно-правовим документом, ані правовим актом індивідуальної дії у розумінні п.1 ч.2 ст.17 КАС України, тому скасуванню не підлягає.

2. Як зазначено у ч.1 ст.244-4 КУпАП, Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням законодавства про захист прав громадян-споживачів (статті 155, 155-2 частина друга статті 156, статті 156-1, 156-2, 156-3, 167 стосовно правопорушень під час реалізації продукції промисловими підприємствами громадянам-споживачам (крім правопорушень щодо лікарських засобів та порушень санітарних норм), стаття 168-1 (крім правопорушень щодо лікарських засобів та порушень санітарних норм), стаття 168-2, стаття 170 - стосовно правопорушень під час транспортування, зберігання і використання продукції, призначеної для реалізації громадянам-споживачам (крім правопорушень щодо лікарських засобів та порушень санітарних норм), стаття 188-2).

Відповідно до п.3.1 «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення» розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені на те посадові особи, які зазначені у статтях 244-4 і 244-19 Кодексу.

У п.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», зокрема, зазначено, що до правових актів індивідуальної дії належать також рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті суб'єктами владних повноважень (крім суду), та рішення державних виконавців чи/або інших посадових осіб органів державної виконавчої служби під час здійснення ними виконавчого провадження.

Звідси, саме ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення №000003 від 25.09.2015 (якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.155 КУпАП) є актом індивідуальної дії і аж ніяк не Протокол про адміністративне правопорушення №000007 від 18.09.2015, який він оскаржує у позові.

Відповідно до п.3.4 «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення» розглянувши справу про адміністративне правопорушення, уповноважена посадова особа відповідно до статті 283 Кодексу виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення (додаток 3).

Позивач у позові не вказує жодних претензій до форми складання відповідачем ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення №000003 від 25.09.2015 та порядку і способу її оформлення. Обґрунтування позову стосується відсутності, на думку ОСОБА_2, в його діях ознак правопорушення, передбаченого саме ч.1 ст.155 КУпАП.

Як передбачено ч.1 ст.155 КУпАП, порушення правил торгівлі, виконання робіт і надання послуг працівниками торгівлі, громадського харчування та сфери послуг, громадянами, які займаються підприємницькою діяльністю, - тягне за собою накладення штрафу від одного до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У п.21 «Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів», затвердженого 15.06.2006 постановою Кабінету Міністрів України №833, зокрема, зазначено, що суб'єкт господарювання зобов'язаний: […] забезпечити можливість використання спеціальних платіжних засобів під час здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги) відповідно до законодавства.

При цьому «Порядок провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів» не містить у собі виключень чи застережень стосовно якості зєднання кінцевого обладнання споживача (POS-терміналу чи то міні-терміналу) з Інтернетом, відтак, є імперативною вимогою.

Оскільки у магазині «Діоніс», розташованому по вул.Горького, буд.43 у місті Бердянську господарську діяльність здійснює ФОП ОСОБА_2, то саме щодо нього, як субєкта господарювання і застосовано заходи впливу, передбачені ч.1 ст.155 КУпАП за не забезпечення можливості використання спеціальних платіжних засобів під час здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги) відповідно до законодавства.

Зворотного позивач, його представник суду не довели.

Відтак підстави для скасування ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення №000003 від 25.09.2015 відсутні.

3. Згідно з ч.1 ст.241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.241 Господарського кодексу України перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Як зазначено у ч.1 ст.250 Господарського кодексу України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

У п.14.19 ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» зазначено, що суб'єкти господарювання зобов'язані забезпечувати можливість здійснення держателями електронних платіжних засобів розрахунків за продані товари (надані послуги) з використанням електронних платіжних засобів не менше трьох платіжних систем, однією з яких є багатоемітентна платіжна система, платіжною організацією якої є резидент України. Вимоги до суб'єктів господарювання щодо приймання електронних платіжних засобів в оплату за продані ними товари (надані послуги) визначає Кабінет Міністрів України.

Пунктом 1 ОСОБА_3 Кабінету Міністрів України №878 від 29.09.2010 «Про здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги) з використанням спеціальних платіжних засобів» установлено, що суб'єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері продажу товарів, громадського харчування та послуг і які відповідно до закону використовують реєстратори розрахункових операцій, повинні здійснити перехід на обов'язкове приймання спеціальних платіжних засобів для здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги): до 1 липня 2011 р. - суб'єкти господарювання (крім суб'єктів малого підприємництва), які провадять господарську діяльність у населених пунктах з чисельністю населення понад 100 тис. осіб; до 31 грудня 2011 р.: - суб'єкти малого підприємництва, які провадять господарську діяльність у населених пунктах з чисельністю населення понад 100 тис. осіб; - суб'єкти господарювання, включаючи суб'єкти малого підприємництва, які провадять господарську діяльність у населених пунктах з чисельністю населення від 25 до 100 тис. осіб. Кількість платіжних терміналів повинна становити не менше ніж 50 відсотків кількості реєстраторів розрахункових операцій, а у разі наявності одного реєстратора розрахункових операцій суб'єкт господарювання зобов'язаний забезпечити приймання спеціальних платіжних засобів.

Як передбачено абз.1 п.22 «Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів», затвердженого 15.06.2006 постановою Кабінету Міністрів України №833, розрахунки за продані товари та надані послуги можуть здійснюватися готівкою та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) відповідно до законодавства. Разом з товаром споживачеві в обов'язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який засвідчує факт купівлі товару та/або надання послуги.

Згідно з ч.2 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов'язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Продавець (виконавець) зобов'язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати. Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту, у будь-який спосіб обмежувати використання ним електронних платіжних засобів, якщо відповідно до законодавства продавець (виконавець) зобов'язаний приймати їх до сплати.

Відтак, ФОП ОСОБА_2 здійснюючи у магазині «Діоніс», розташованому по вул.Горького, буд.43 у місті Бердянську, господарську діяльність зобовязаний був забезпечити можливість використання спеціальних платіжних засобів під час здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги) відповідно до законодавства.

Досліджені судом докази, пояснення свідків, відеозапис, тощо вказують на обмеження ФОП ОСОБА_2 18.09.2015 використання споживачами під час здійснення ними розрахунків за придбані товари електронних платіжних засобів, прийманні до сплати яких відповідно до законодавства є обовязковим, що є порушенням ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів», п.21 «Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів», як то і зазначено в ОСОБА_7 перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів №000026 від 18.09.2015.

Факти, викладені відповідачем в ОСОБА_7 перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів №000026 від 18.09.2015 позивачем, його представником документально не спростовані.

Як передбачено п.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за: обмеження або відмову в реалізації прав споживачів, установлених частиною другою статті 17 цього Закону, - у розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відтак, відповідачем вірно визначено розмір адміністративно-господарської санкції зазначеної у ОСОБА_3 про накладення стягнень, передбачених ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» №000003 від 25.09.2015.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.26 Закону України «Про захист прав споживачів» Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право: 13) накладати на суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.3 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі невиконання в добровільному порядку суб'єктами господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, визначених у статті 26 цього Закону рішень (постанов) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, та його посадових осіб про накладення стягнення примусове виконання таких рішень (постанов) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Звідси, відповідачем правомірно винесено ОСОБА_3 про накладення стягнень, передбачених ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» №000003 від 25.09.2015, якою ФОП ОСОБА_2 притягнутий до відповідальності за порушення вимог ч.2 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів». Підстави для її скасування відсутні.

Як зазначено у ч.6 ст.19 Господарського кодексу України, органи державної влади і посадові особи зобов'язані здійснювати інспектування та перевірки діяльності суб'єктів господарювання неупереджено, обєктивно і оперативно, дотримуючись вимог законодавства, поважаючи права і законні інтереси суб'єктів господарювання.

У суду відсутні зауваження щодо порядку проведення відповідачем перевірки, ознак дискримінації ФОП ОСОБА_2, як субєкта господарювання, не встановлено.

Звідси, позовні вимоги позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зясованих обставин, досліджених матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою (ч.1 ст.98 КАС України).

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч.1 ст.87 КАС України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 17, 71, 94, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.ст.167, 186, 254 КАС України.

Постанова суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.167, 186 КАС України.

ОСОБА_3 виготовлена у повному обсязі 13.05.2016.

Суддя О.О. Прасов