Справа № 757/38708/15-а
Суддя: Москаленко К. О.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя Москаленко К.О.,

при секретарі Козачук К. П., Ольхавській М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України в Каланчацькому районі Херсонської області - про зобов'язання поновити виплату пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

21.10.2015 позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача Пенсійного фонду України, просить зобов'язати Пенсійний фонд України поновити позивачу виплату пенсії з 08.10.2009 та визначити орган Пенсійного фонду України, який буде виконувати рішення суду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є пенсіонером за віком, з 1994 року вона отримувала пенсію в Управлінні Пенсійного фонду України в Центральному районі м.Сімферополя АР Крим, але у зв'язку з її виїздом у 1997році за кордон до Держави Ізраїль на постійне місце проживання відповідач припинив виплачувати їй пенсію. У зв'язку з чим, вона 27.07.2015 звернулася до Пенсійного фонду України з заявою про поновлення виплати їй пенсії з 08.10.2009 та визначити орган, який в подальшому буде виплачувати їй пенсію. Разом з тим, листом Пенсійного фонду України від 02.09.2015 позивачу було безпідставно відмовлено у поновленні виплати пенсії. Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку поновити виплату пенсії позивачу, остання звернулася за захистом своїх порушених прав в судовому порядку.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 02.11.2015 адміністративний позов ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про зобов'язання вчинити дії з 08.10.2009 по 20.04.2015 залишено без розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 14.03.2016 до участі у даній справі в якості співвідповідача залучено Управління Пенсійного фонду України в Каланчацькому районі Херсонської області.

Протягом розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, просив зобов'язати Пенсійний фонд України та Управління Пенсійного фонду України в Каланчацькому районі Херсонської області поновити позивачу виплату пенсії з 08.10.2009.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на викладені в позові обставини та доводи, просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача Пенсійного фонду України позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначив, що Пенсійний фонд України, відповідно до чинного законодавства не наділений функціями щодо призначення, перерахунок або поновлення виплати пенсії. Одночасно зазначив, що обов'язок по забезпеченню і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій громадянам, які проживають на тимчасово окупованій території - АР Крим та м.Севастополя відповідно до чинного законодавства покладається саме на територіальні органи Пенсійного фонду України в Херсонській області. Разом з тим, позивач не зверталась до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України в Херсонській області з заявою та необхідними документами для поновлення виплати їй пенсії.

Відповідач Управління Пенсійного фонду України в Каланчацькому районі Херсонської області, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання свого уповноваженого представника не направив та не повідомив про причини неявки представника.

Суд, враховуючи думку сторін, на підставі ч.4 ст. 128 КАС України визнав можливим розгляд справи за відсутності представника відповідача Управління Пенсійного фонду України в Каланчацькому районі Херсонської області.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача Пенсійного фонду України, дослідивши письмові докази в матеріалах справи, приходить до наступних висновків.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала на обліку як одержувач пенсії в управлінні Пенсійного фонду України в Центральному районі м.Сімферополя АР Крим. (а.с.8, 12)

27.06.2015 позивач звернулася до Правління Пенсійного фонду України із заявою про вирішення питання щодо поновлення виплати їй раніше призначеної пенсії за віком з 08.10.2009, яка була припинена у зв'язку з її виїздом у 1997 році за кордон до Держави Ізраїль. (а.с.11) Листом відповідача Пенсійного фонду України від 02.09.2015 №8283/п-11 позивачу було повідомлено, що на тимчасово окупованій території АР Крим та м.Севастополя органи Пенсійного фонду України не функціонують, а також про відсутність угоди між Україною та Державою Ізраїль про соціальне забезпечення на сьогодні. (а.с.12)

Оцінюючи бездіяльність відповідача Пенсійного фонду України щодо відмови поновити виплату пенсії позивачу, яка проживає за межами України, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 3280 (далі - Положення), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з п. 7 Положення, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні управління.

Відповідно до п.п.6 п.4 Положення, Пенсійний фонд України, відповідно до покладених до нього завдань, лише організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо, зокрема, призначення (перерахунку)і виплати пенсії.

Спеціальних підрозділів, які безпосередньо призначають пенсії в Пенсійному фонді України, не створено.

Згідно з п.п.8 п.4 Положення, Пенсійний фонд України вживає відповідно до законодавства та міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, заходів до переказування пенсій громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, та виплати пенсій пенсіонерам іноземних держав, які постійно проживають в Україні.

Відповідно до п.4 Положення «Про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №41/26486, ці управління призначають (здійснюють перерахунок) і виплачують пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплат відповідно до законодавства.

Пенсійне забезпечення відповідно до ст.ст. 63, 64 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведені норми законодавства вказують на те, що обов'язок по забезпеченню своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій та інших виплат відповідно до чинного законодавства покладається саме на територіальні органи Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах.

Позивач звертався до Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії позивачу, проте останній, згідно вказаного Положення від 23.07.2014 №280 не наділений повноваженнями щодо поновлення виплати пенсії, у зв'язку з чим, заява позивача була розглянута в порядку та строки, визначені Законом України "Про звернення громадян".

За таких обставин, відповідач Пенсійний фонд України діяв у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах своїх повноважень, та жодним чином не порушив права та свободи позивача.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 3 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та м. Севастополя» визнана тимчасово окупованою територією.

Механізм виплати пенсії громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і неотримують пенсії від Пенсійного Фонду Російської Федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській Федерації визначено Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №324.

Згідно з п. 3 Порядку №234 та абз. 2 п.1 Постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-4, громадяни України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від Пенсійного Фонду Російської Федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській Федерації, подають головному управлінню Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі-територіальний орган) заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон).

За бажанням особи, зазначені документи можуть бути подані її представником, який пред'являє документ, що посвідчує його особу, та подає документ (нотаріальну засвідчену копію), що підтверджує його повноваження, або надіслані поштою. У таких випадках справжність підпису на заяві засвідчується нотаріально.

Територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у п.1 цього Порядку. Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії (п.4 Порядку №234).

Пунктом 6 Порядку №234 передбачено, що виплата пенсії здійснюється щомісяця поштовими переказами, в тому числі міжнародними, за місцем проживання особи на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Відповідно до ст.1 Закону «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.91 № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Згідно пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Положеннями статті 51 Закону № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом із тим, рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пункт 2 частини першої статті 49 і друге речення статті 51 Закону № 1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з 07.10.2009 порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону № 1058-IV з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10 2009, тобто виплата пенсії повинна проводитись в будь-якому разі незалежно від місця проживання пенсіонера.

Разом з тим, після прийняття зазначеного рішення Конституційним Судом України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято, що також підтверджує позиція Конституційного Суду України, викладена в ухвалі про відмову у відкритті конституційного провадження від 08 липня 2014 року у справі № 2-62/2014 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у взаємозв'язку з положеннями частини другої статті 46 цього закону, частини другої статті 22, частин першої, другої статті 24, частини третьої статті 25, частини першої статті 46 Конституції України, частин другої, третьої статті 67, статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Зокрема, Конституційний Суд України у своїй ухвалі зазначив, що наведене суб'єктом права на конституційне звернення обґрунтування та аналіз положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які він просить витлумачити, дають підстави для висновку, що питання стосовно виплати пенсій особам, які обрали постійним місцем проживання країну, з якою Україною не укладено міжнародного договору у сфері пенсійного забезпечення, законодавчо не врегульовано. Тому ці прогалини повинні бути заповнені в законодавчому порядку, а не шляхом офіційного тлумачення.

Так, за правовою позицією Конституційного Суду України, неодноразово висловленою ним у своїх рішеннях, норми Конституції України, які є нормами прямої дії (частина третя статті 8), застосовуються безпосередньо незалежно від того, чи прийнято на їх розвиток відповідні закони або інші нормативно-правові акти (абзац другий пункту 2 мотивувальної частини рішення від 19.04.2001 N 4-рп/2001 (справа щодо завчасного сповіщення про мирні зібрання); абзац другий пункту 6.1. рішення від 25.06.2008 № 12-рп/2008 (справа про перебування народного депутата України у депутатській фракції)).

Право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, закріплене в статті 46 Конституції України, і є їх невідчужуваним і непорушним правом, гарантованим Основним Законом України. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, з вищенаведеного слід зробити висновок, що відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв'язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, не може бути підставою для позбавлення таких осіб проголошеного у статті 46 Конституції України права на соціальний захист.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14.01.2016 у справі № К/800/32955/15 (К/800/30290/15).

Проте, у відповідності до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, підставою для припинення виплати пенсії позивачу став виїзд останнього на постійне місце проживання за межі України до Держави Ізраїль, однак зважаючи на те, що заява про поновлення виплати пенсії, позивачем або його уповноваженим представником до Управління Пенсійного фонду України в Каланчацькому районі Херсонської області не подавалася, інших даних, які б спростовували вказане суду не надано, суд вважає, що підстав для поновлення виплати пенсії позивачу, у відповідача Управління Пенсійного фонду України в Каланчацькому районі Херсонської області не було.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, враховуючи неподання позивачем до Управління Пенсійного фонду України в Каланчацькому районі Херсонської області заяви про поновлення виплати пенсії, відсутні підстави для поновлення та виплати пенсії, без належного оформленого позивачем звернення та надання передбачених законодавством документів.

За вказаних обставин, підстави стверджувати про бездіяльність відповідачів щодо відмови у поновленні виплати пенсії позивачу, а відтак і для зобов'язання вчинити відповідні дії, відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

У зв'язку з відмовою у позові, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись Положенням «Про Пенсійний фонд України», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280, Постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №234 «Про затвердження порядку виплати пенсій та надання соціальних послуг громадянам України, що проживають на території АР Крим та м. Севастополя», ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст.ст. 1, 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 2, 6, 9, 11, 71, 94, 99, 128, 158-163, 183-2, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України в Каланчацькому районі Херсонської області про зобов'язання поновити виплату пенсії- відмовити.

Постанова судді, прийнята у скороченому провадженні, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на постанову судді подається Київському апеляційному адміністративному суду через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова судді, прийнята у скороченому провадженні, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Печерського

районного суду м.Києва К.О.Москаленко