Справа № 204/2198/16-а
Суддя: Тітова І. В.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/2198/16-а
Провадження № 2-а/204/60/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 квітня 2016 року м.Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Тітової І.В.

за участю секретаря Духневича В.С.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в приміщенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

29 березня 2016 року до суду надійшов вищевказаний адміністративний позов, у якому позивач просить визнати дії УПФ України в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська щодо відмови у відновленні з 01 червня 2015р. виплати позивачу пенсії за віком протиправними, зобов'язати УПФ України в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська відновити виплату позивачу пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 червня 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з травня 2013р., відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивачу було призначено пенсію за віком і він перебуває на обліку в УПФ України в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська. З 01.04.2015р. виплату пенсії позивачу було припинено з посиланням на вимоги ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VIII, оскільки позивач, до теперішнього часу, працює на посаді судді апеляційного суду Дніпропетровської області. В березні 2016р. позивач звернувся до УПФ України в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська з проханням поновити з 01.06.2015р. виплати пенсії за віком. 18.03.2016р., листом №К-25/01/09 УПФ України в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська, на підставі рішення Комісії з розгляду питань, пов'язаних з...виплатою пенсій, позивачу було відмовлено у задоволенні заяви з посиланням на ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VIII, відповідно до якого у період з 01.04.2015р. по 31.12.2015р., та у період з 01.01.2016р. по т.ч., у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) у порядку та на умовах, передбачених законами України ... «Про судоустрій та статус суддів», пенсії, призначені відповідно до закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не виплачуються. Позивач вважає таку відмову УПФ України в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська безпідставною, а рішення його про відмову у поновленні позивачу виплати пенсії за віком незаконним. Станом на 01.04.2015р. посада судді, на якій працює позивач, дійсно давала йому право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» або ЗУ «Про державну службу», тобто існували обставини, з якими ЗУ №213 пов'язував припинення виплати позивачу пенсії. Разом з тим, відповідно до п.5 розділу III Прикінцевих положень Закону №213, у разі не прийняття до 01.06.2015р. Закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01.06.2015р., скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії або щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Законів України: ...«Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру». До 01.06.2015р. відповідний Закон, вказаний в п.5 розділу III Прикінцевих положень Закону України № 213, щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, прийнятий не був. За таких обставин з 01.06.2015р. втратили чинність норми Законів, якими було передбачено право певного кола осіб, зокрема суддів, на призначення так званих спеціальних пенсій, а тому не можливо вважати, що позивач з вказаної дати працює на посаді, яка дає право на призначення щомісячного грошового утримання, або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законами України: ... «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів». Отже, з 01.06.2015р. відпали обставини, які в силу абз.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перешкоджали б позивачу отримувати пенсію за віком. З огляду на вказане позивач вважає, що з 01.06.2015р. виплата йому пенсії за віком, призначена відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю у абз.2 ч.1 ст.47 вказаного Закону підстав для її не виплати, при цьому зауважує, що поновити його права та інтереси іншим шляхом, ніж відновлення виплати цієї пенсії, не можливо.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити у повному обсязі, надала суду письмове заперечення проти позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд встановив такі обставини.

Відповідно до посвідчення серії ААЗ №158802, яке видане 29.05.2013р. УПФ України, ОСОБА_1,11.07.1952р.н., є пенсіонером за вислугою років (а.с.10).

01 квітня 2013р. позивачу призначена пенсія за віком згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за наявності страхового стажу 42 роки 4 місяці 29 днів із середньомісячного заробітку 13380грн., взятого за період з 01.07.2000р. по 31.03.2013р., в розмірі 8015грн.12коп. Питання щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання не розглядалося, оскільки позивач продовжував працювати на посаді судді апеляційного суду Дніпропетровської області.

01 квітня 2015р. виплата пенсії за віком ОСОБА_1 була припинена, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-УІІІ внесено зміни в ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а саме: тимчасово, у період з 01.04.2015р. по 31.12.2015р., у період роботи особи (крім інвалідів 1 та 2 груп, інвалідів війни 3 групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

З 01.01.2016р. пенсія позивачу також не виплачується, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. №911-VIII внесено зміни в ст.47 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», де залишається попередньо зазначений текст, тільки замість слів «тимчасово, у період з 01 квітня 2015р. по 31 грудня 2015р.» передбачена нова редакція «тимчасово, у період з 01 січня 2016р. по 31 грудня 2016р.».

10 березня 2016р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до УПФ України в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська щодо поновлення виплати пенсії з 01.06.2015 року.

УПФ України в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська листом від 18.03.2016р. №К-25/01/09, ОСОБА_1 було надано відповідь та направлено витяг з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення від 16.03.2016р. №13 (а.с.7).

Відповідно до витягу з протоколу №13 від 16.03.2016р., засідання комісії з розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення, комісія відмовила ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії з 01.06.2015р., у звязку з тим, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VIII передбачено, що з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/ щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до законів України, зокрема, «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» (а.с.8-9).

Відповідно до ст.19 ОСОБА_3 України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та Законами України.

Згідно із ч.2 ст.22 ОСОБА_3 України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до ч.1 ст.64 ОСОБА_3 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені крім випадків, передбачених ОСОБА_3 України.

Згідно із п.4 ч.1 ст.18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Відповідно до ч.2 ст. 19 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної особи, вирішуються адміністративними судами за зареєстрованим місцем проживання цієї особи-позивача.

Згідно із абз.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» в редакції Закону № 213, який набрав чинності з 01.04.2015р. тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року та з 01 січня 2016 року по теперішній час особам на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус судців», «Про прокуратуру» пенсії, призначені відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не виплачуються.

Відповідно до п.2 розділу III Закону № 213 порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам встановлений цим законом поширюється на пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсій.

Станом на 01.04.2015р. посада судді, на якій працює позивач, давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» або ЗУ « Про державну службу», тобто існували обставини, з якими ЗУ № 213 пов'язував припинення виплати пенсії позивачу.

Відповідно до п.5 розділу III Прикінцевих положень Закону № 213, у разі не прийняття до 01 червнів 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01.06.2015 року, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії або щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Законів України: «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру».

До 01 червня 2015 року відповідний Закон, вказаний в п.5 розділу III Прикінцевих положень Закону України № 213, щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, прийнятий не був. За таких обставин з 01.06.2015р. втратили чинність норми Законів, якими було передбачено право певного кола осіб, зокрема суддів, на призначення так званих спеціальних пенсій, а тому не можливо вважати, що позивач з вказаної дати працюю на посаді, яка дає право на призначення щомісячного грошового утримання, або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законами України: «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, з 01 червня 2015 року відпали обставини, які в силу абз.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перешкоджали б позивачу отримувати пенсію за віком.

З огляду на вищевикладене, з 01.06.2015 року виплата пенсії позивачу за віком, призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю у абз.2 ч.1 ст.47 вказаного Закону підстав для не виплати пенсії позивачу за віком.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ст.126 ОСОБА_3 України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.8 КАС України суд при вирішенні права керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 гарантуються.

Згідно із ст.8 ОСОБА_3 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основу ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Відповідно до ч.1 ст.64 ОСОБА_3 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених ОСОБА_3 України.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24 червня 1999 року №6-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004р. №19-рп/2004 було надано офіційне тлумачення положення ст.126 ОСОБА_3 України, зокрема, зазначено, що додаткові гарантії незалежності і недоторканості суддів, крім уже передбачених ОСОБА_3 України, можуть встановлюватися також законами. Такі гарантії визначені, зокрема, ст.13 Закону України «Про статус суддів» від 10.07.1998р. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року N19-рп/2004).

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01 листопада 1996 року «Про застосування ОСОБА_3 України» передбачено, що відповідно до ст.8 ОСОБА_3 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування ОСОБА_3 судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Суд безпосередньо застосовує ОСОБА_3 у разі коли закон, який був чинним до введення в дію ОСОБА_3 чи прийнятий після цього, суперечить їй.

Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який ґрунтується на ОСОБА_3 і не суперечить їй.

Крім того, Прикінцеві положення Закону № 213-УШ носять загальний характер, прийняті під умовами неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах і фактично не скасовують норми ст. 141 спеціального закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, приписи Закону N 213-VIII, якими внесено зміни до Закону N 2453-VI (частини третя, п'ята статті 141), що містять аналогічні за своїм змістом та сутністю положення, які вже були одного разу визнані неконституційними щодо обмеження граничного розміру довічного грошового утримання суддів у відставці та зміни відсотку, з якого обчислюється розмір довічного грошового утримання являються не конституційними , так як правовий акт або його окремі положення, що визнані неконституційними, не можуть бути прийняті повторно в тій самій редакції. Відхилення від такого підходу свідчить про порушення конституційних приписів щодо обов'язковості виконання рішень Конституційного Суду України.

Згідно зі ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта ОСОБА_3 України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст.19 ОСОБА_3 України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та Законами України.

Таким чином, відмовляючи у відновленні з 01 червня 2015р. виплати позивачу пенсії за віком, відповідач порушив конституційні права позивача та протиправно відмовив працюючому судді Капелюсі В.М. у відновленні з 01 червня 2015р. виплати позивачу пенсії за віком, обмеживши його конституційні гарантії незалежності, отже, його позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську про визнання дій управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати дії Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську щодо відмови у відновленні з 01 червня 2015р. виплати ОСОБА_1 пенсії за віком протиправними.

Зобов'язати Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську відновити виплату ОСОБА_1 пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 червня 2015 року.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 552 (пятсот пятдесят дві)грн.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 04 травня 2016 року.

Суддя І.В. Тітова