Справа № 152/406/16-а
Суддя: Славінська Н. Л.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/406/16-а
П О С Т А Н О В А

іменем України

31 травня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора поліції Управління патрульної поліції в м. Львові Департаменту патрульної поліції Кулика Тараса Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративного стягнення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до інспектора поліції Управління патрульної служби у м. Львові Кулика Т.М. про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративного стягнення.

Ухвалою суду від 11.03.2016 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв'язку із наданням строку для виправлення недоліків (а.с.6).

21.03.2016 року позивачем на виконання ухвали суду від 11.03.2016 року подано заяву про виправлення недоліків (а.с.8-10), у зв'язку із чим провадження у справі відкрито 22.03.2016 року (а.с.11).

Ухвалою суду від 11.05.2016 року змінено назву установи, у якій працює відповідач Кулик Т.В. та викладено її як «Управління патрульної поліції у місті Львові Департаменту патрульної поліції» (а.с.31).

В адміністративному позові ОСОБА_1 просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ПС2 №852907 від 26.02.2016 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.03.2016 року отримав рекомендованим листом постанову відповідача серії ПС2 №852907 від 26.02.2016 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Так, 26.02.2016 року вночі, повертаючись із Польщі додому, у с. Джурин Шаргородського району, з пасажиром ОСОБА_4 на транспортному засобі Fiat Doblo, власником якого він не є, в кількох метрах від узбіччя дороги Львів-Краковець він зупинився перепочити, не порушуючи Правил дорожнього руху і нікому не заважаючи.

Через деякий час до нього під'їхав автомобіль поліції і відповідач повідомив, що він здійснив стоянку на узбіччі, чим порушив ПДР, хоча він пояснював, що зупинився не на дорозі та не на узбіччі, а на ділянці між узбіччям та полем. Після цього відповідач почав вимагати, щоб він пред'явив йому посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, а після зауваження, щоб останній спочатку представився та пред'явив своє службове посвідчення, почав вимагати страховку.

Він пред'явив необхідні документи, після ознайомлення з якими відповідач повідомив, що ним порушено ПДР, про що ним буде винесено постанову та накладено штраф.

Відповідач не зважав на його заперечення з приводу того, що спочатку треба складати протокол про адміністративне правопорушення, дослідити докази, а потім передати справу на розгляд за місцем його проживання.

Проте, відповідач приніс йому постанову та почав вимагати, щоб він її підписав.

Він постанову не підписав, так як відповідач не складав протокол про адміністративне правопорушення, а також не зупинив автомобіль, так як транспортний засіб не рухався, а стояв в декількох метрах від узбіччя.

У постанові відповідачем зазначено, що водій здійснив зупинку поза спеціальними місцями для стоянки, не пред'явив поліс обов'язкового страхування власників наземних ТЗ, чим порушив п.2.4 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 та ч.1 ст.122 КУпАП.

Вважає, що він не вчиняв адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 КУпАП, норм якої відповідач не виконав.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність. Постанову відповідачем винесено без врахувань вимог ст.ст. 34-35, 256 КУпАП.

Також, в порушення вимог ст.278 КУпАП, не проведено підготовку до розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також грубо порушено процесуальний порядок розгляду справи, оскільки йому не було роз'яснено права та обов'язки, не оголошено протокол, не заслухано свідків, не досліджено доказів.

Вказану постанову вважає незаконною, оскільки внаслідок порушення норм чинного законодавства, не дотримані його конституційні права та порушено норми КУпАП.

Вважає, що він не вчиняв адміністративного правопорушення, тому до адміністративної відповідальності його притягнуто незаконно.

В судове засідання, призначене на 31.05.2016 року, позивач ОСОБА_1 не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.48).

В судовому засіданні 11.05.2016 року позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги, зсилаючись на ті самі обставини, просить позов задовольнити з тих підстав, що в ньому зазначені.

Відповідач - інспектор поліції Управління патрульної поліції в м. Львові Департаменту патрульної поліції Кулик Т.М. в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду адміністративного позову був повідомлений належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення судових повісток (а.с.15, 25, 30, 41). Про причини неявки в суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності до суду не подавав. Також, на пропозицію суду, висловлену в ухвалі про відкриття провадження у справі від 22.03.2016 року, заперечень щодо позову ОСОБА_1 відповідач Кулик Т.М. - не подав, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та прийняти рішення на підставі наявних у справі та витребуваних судом доказів, що відповідає вимогам ч.4 ст.128 КАС України.

При цьому, суд зауважує, що заперечення щодо позову ОСОБА_1, які надійшли до Шаргородського районного суду 07.04.2016 року від начальника Управління патрульної поліції у місті Львові Департаменту патрульної поліції Пузиревського А.М., у яких останній просить відмовити в задоволенні позову (а.с.20-23, 51-54), не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки подані не відповідачем у вказаній адміністративній справі, яким, відповідно до вимог ч.3 ст.50 КАС України, є суб'єкт владних повноважень, котрий виносив постанову у справі про адміністративне правопорушення - інспектор поліції Управління патрульної поліції в м. Львові Департаменту патрульної поліції Кулик Т.М., а не начальник Управління патрульної поліції.

В судове засідання не прибули особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, тому перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, у зв'язку із чим суд вважає, що справу можна розглянути у порядку письмового провадження, на підставі ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України.

Вирішуючи спір суд встановив, що 26.02.2016 року на автодорозі Львів-Краковець на 41 км+600м інспектором поліції Управління патрульної поліції в м. Львові Департаменту патрульної поліції Куликом Т.М. відносно позивача винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №852907, з якої вбачається, що 29.02.2016 року о 06 годині 30 хвилин на автодорозі Львів-Краковець на 41 км+600 м водій ОСОБА_1 здійснив зупинку автомобіля Fiat Doblo з номерним знаком НОМЕР_1 на дорозі для автомобілів поза спеціальними місцями для стоянки, позначеними дорожніми знаками 5.38 і 6.15, та не пред'явив поліс обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.4 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 та ч.1 ст.122 КпАП України, за що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення в сумі 425 грн. (а.с.4).

Підставою для винесення вказаної постанови став розгляд відповідачем матеріалів про адміністративне правопорушення, про що зазначено в оскаржуваній постанові, проте, як пояснив у судовому засіданні 11.05.2016 року позивач ОСОБА_1, протокол про адміністративне правопорушення відповідачем не складався, хоча він заперечував щодо винесення постанови без складання протоколу.

Той факт, що відповідачем протокол про адміністративне правопорушення 26.02.2016 року щодо позивача не складався, підтверджується також повідомленням начальника Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 20.05.2016 року за №13837-41/120/2016 на відповідний запит суду (а.с.46). Причиною, за якою протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не складався, зазначено посилання на вимоги ст.258 КУпАП.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч.2-5 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження

оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283

цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне

правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне

стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа

зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення

відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків

притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення

адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3

цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього

руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей

протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне

правопорушення.

З постанови про адміністративне правопорушення від 26.02.2016 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 відмовився її підписати, оспорюючи адміністративне правопорушення і накладення адміністративного стягнення (а.с.4), що також стверджував позивач у позовній заяві та в судовому засіданні. Суд вважає, що вказана обставина не заперечується відповідачем, оскільки заперечень щодо вказаних обставин відповідач не надав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження від 22.03.2016 року.

Таким чином, відповідач, в силу вимог ч.5 ст.258 КУпАП, враховуючи, що ОСОБА_1 заперечував проти винесення постанови без складання адміністративного протоколу, оспорював допущення адміністративного порушення і стягнення, повинен був скласти протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначити відомості, передбачені ст.256 КУпАП, що відповідачем не зроблено.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення від 26.02.2016 року відповідачем не роз'яснено його права, встановлені ст.268 КУпАП, оскільки підпис ОСОБА_1 у відповідній графі в постанові відсутній.

Крім того, з постанови у справі про адміністративне правопорушення від 26.02.2016 року не вбачається, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом Fiat Doblo з номерним знаком НОМЕР_1; що саме ОСОБА_1 здійснив зупинку автомобіля на автодорозі поза спеціальними місцями для стоянки, позначеними спеціальними дорожніми знаками 5.38 і 6.15; що саме ОСОБА_1 не пред'явив поліс обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів на автомобіль Fiat Doblo. Відповідачем взагалі не встановлено, хто є власником вказаного транспортного засобу.

Суд позбавлений можливості встановити вказані вище обставини, оскільки протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не складався, докази на підтвердження цих обставин відсутні, ОСОБА_1 відповідачем не надавалася можливість надати пояснення по суті справи.

Також, судом встановлено, що свідки правопорушення в постанові про адміністративне правопорушення, в силу вимог ст.283 КУпАП, не зазначені, проте протокол про адміністративне правопорушення, в якому вони повинні бути зазначені, відповідачем не складено.

Таким чином, судом встановлено, що постанова, винесена відповідачем 26.02.2016 року серії ПС2 №852907 відносно ОСОБА_1 з істотними порушеннями КУпАП, не відповідає вимогам закону, оскільки, відповідно до вимог ст. 280 КпАП України, не ґрунтується на повно з'ясованих обставинах, що мають значення для правильного вирішення справи про адміністративне правопорушення.

До того ж, із постанови вбачається, що позивач порушив вимоги дорожніх знаків 5.33 ПДР України «Місце для стоянки» та 16.15 ПДР України «Місце відпочинку».

Проте, із оскаржуваної постанови вбачається, що водій здійснив зупинку автомобіля, а не стоянку та відсутнє посилання на здійснення стоянки з метою відпочинку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових або службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.3 цієї ж статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони на підставі в межах і у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи встановлених останнім доводів.

Статтею 9 КУпАП визначено поняття адміністративного правопорушення, а саме, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Разом з тим, із матеріалів справи не вбачається, якими доказами керувався відповідач, при вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП.

Так, відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Однак, відповідачем не надано суду доказів (фото- і кінозйомки, пояснення свідків тощо) на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП, як того вимагає ст.251 КУпАП, а зазначені в постанові в справі про адміністративне правопорушення обставини не розкривають об'єктивну сторону правопорушення.

Таким чином, відповідачем не розкрита об'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КпАП України.

Встановленим судом фактам відповідають адміністративно-правові відносини, що регулюються КАС України та КпАП України.

Відповідно до ст.ст.2, 4, 6, 9, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162, 171-2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, органів місцевого самоврядування і до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена КАС України. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України. Компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача. Проте, адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, що стосуються інтересів конкретної особи, вирішуються адміністративними судами за місцем проживання (перебування, знаходження) позивача. Докази в адміністративному судочинстві мають бути належними та допустимими. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Суд може визнати протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. При вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; стягнення з відповідача коштів. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до вимог ст.ст.280, 287, 289, 293 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, та інше. Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне із таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки суб'єктом владних повноважень не було надано заперечень на позовну заяву та доказів в обґрунтування заперечень проти позову, як і не було спростовано доводів позивача, то постанова, винесена відповідачем 26.02.2016 року серії ПС2 №852907 відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КпАП України і про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. не відповідає вимогам законодавства, тому вона є протиправною та підлягає скасуванню, а позов - задоволенню.

Разом з тим, суд не розглядає як позовну вимогу позивача ОСОБА_1 про те, щоб суд зобов'язав відповідача з'явитися в судове засідання, оскільки така вимога не є способом захисту порушеного права, передбаченого КАС України.

Керуючись ст.ст.2, 4, 6, 9, 11, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162, 171-2 КАС України, на підставі ст.ст.280, 283, 287, 289, 293 КпАП України, суд

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора поліції Управління патрульної поліції в м. Львові Департаменту патрульної поліції Кулика Тараса Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ПС2 №852907 від 26.02.2016 року в справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором поліції Управління патрульної поліції в м. Львові Департаменту патрульної поліції Куликом Тарасом Миколайовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 та ч.1 ст.122 КпАП України і накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України, - з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: