Справа № 303/1807/16а,2а/303/91/16
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року Справа № 876/2640/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Кіри Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу представника відповідачів - ОСОБА_1 на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2016 року у справі за позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадян Афганістану ОСОБА_3, ОСОБА_4, що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про примусове видворення з України та про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,-

в с т а н о в и в :

Позивач - Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд з позовом до відповідачів - громадян Афганістану ОСОБА_3, ОСОБА_4, що діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в якому просив примусово видворити з України вказаних громадян, затримати їх з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, в порядку п.2 ст.183-5, п.5 ч.2 ст.256 КАС України допустити негайне виконання постанови.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2016 року позов задоволено. Примусово видворено громадянин Афганістану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, до країни походження. Затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадян громадянин Афганістану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, на строк, необхідний для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як дванадцять місяців. Допущено негайне виконання рішення суду.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник відповідачів - ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання такого рішення. Проте в матеріалах справи відсутнє рішення компетентного органу про примусове повернення відповідачів з України, а також що таке рішення їм вручалося, проте не виконано ними. Під час вирішення питання про примусове видворення відповідачів судом не враховано, що офіційною позицією УВКБ ООН від 06.08.2013р. у зв'язку з проведенням постійних бойових дій у Афганістані з грудня 2010 року, які продовжуються і досі, державам-членам ООН рекомендовано надати міжнародний захист чоловікам боєздатного віку та молодим жінкам. Просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідачів (апелянтів)- ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представники позивача- Брушнівський С.М., Рукін К.А. у судовому засіданні не погодилися з доводами апеляційної скарги і вважають, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану постанову - скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 березня 2016 року на ділянці відділу прикордонної служби Бодалово Мукачівського прикордонного загону, у контрольованому прикордонному районі на території Варієвської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, під час спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину затримано без документів, що посвідчують особу, громадянин Афганістану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, про що складено відповідні протоколи про адміністративне затримання.

У ході з'ясування обставин правопорушення було встановлено, що відповідачі потрапили до України незаконно, поза пунктами пропуску, з метою пошуку кращих умов життя в країнах Західної Європи.

У подальшому відповідачів було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з'ясування обставин правопорушення, на даний момент вони перебувають у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі відповідно до ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», грубо та свідомо порушували законодавство України, українською мовою відповідачі не володіють, мають намір будь-яким шляхом потрапити до країн Західної Європи, є всі підстави вважати, що відповідачі будуть ухилятися від виїзду за межі території України. За таких обставин, позовні вимоги щодо примусового видворення іноземців з України та про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст.9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950р., ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997р., задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в'їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Згідно з ч.2 ст.14 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Ст.26 вказаного Закону передбачає, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч.1 ст.30 вказаного Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, з аналізу вказаних правових норм вбачається, що примусовому видворенню передують певні обставини, а саме: прийняття рішення про примусове повернення та не виконання такого рішення в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не подано на розгляд суду доказів, які б свідчили про ухилення відповідачів від виїзду за межі території України. Крім того, відсутність документів, які посвідчують особу відповідачів не є обставиною, яка дає можливість стверджувати про таке ухиляння, оскільки відповідачі вправі звернутись до посольства Ісламської республіки Афганістан в України для вироблення відповідних документів.

Крім цього, необхідно зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під дію Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Так державам - членам ООН рекомендовано надати міжнародний захист чоловікам боєздатного віку та молодим жінкам у зв'язку з проведенням постійних бойових дій у Афганістані з грудня 2010 року, які продовжуються і досі. (Керівництво УВКБ ООН з оцінки потреби міжнародного захисту осіб, які шукають притулку з Афганістану, редакція 06.08.2013 року).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, є громадянами Афганістану, чоловік, дружина та двоє малолітніх дітей, які шукають притулку.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для примусового видворення за межі України громадянин Афганістану ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Під час апеляційного розгляду справи представник відповідача - авдокат ОСОБА_1 надав лист ГУ ДМС в м.Києві від 24 травня 2016 року №0701/18 адв, згідно з яким 20 травня 2016 року громадяни Афганістану ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до ГУ ДМС в м.Києві із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є підставними та обґрунтованими і повністю спростовують висновки суду першої інстанції.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим в силу вимог ст.202 КАС України постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ч.1 ст.202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідачів - ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2016 року у справі № 303/1807/16а, 2-а/303/91/16 - скасувати, та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: В.Я. Качмар

А.Р. Курилець

Повний текст постанови виготовлено 30 травня 2016 року.