Справа № 820/243/16
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2016-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"20" травня 2016 р. № 820/243/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

Суддів Зінченка А.В., Тітова О.М.

за участю секретаря судового засідання Сайко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Міністерства юстиції України
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати ,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка, ОСОБА_1, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 25 грудня 2015 року № 4541/к "Про звільнення ОСОБА_1."; поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Харківській області з 25 грудня 2015 року; стягнути з Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення по дату поновлення на посаді; допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав у повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити, пославшись на те, що наказ Міністерства юстиції України від 25 грудня 2015 року №4541/к "Про звільнення ОСОБА_1." є таким, що виданий з порушенням норм Конституції та законів України, за відсутності законної підстави, недобросовісно та без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, отже таким, що не відповідає вимогам частини 3 статті 2 КАС України, у зв'язку з чим має бути визнаний протиправним і скасований, а позивачка поновлена на публічній службі.

Представник Міністерства юстиції України у судовому засіданні проти позову заперечував, вказав на обґрунтованість та законність дій відповідача, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У запереченнях на адміністративний позов зазначив, що звільнення відбулось за згодою сторін. Позивачка виявила бажання припинити трудовий договір саме за угодою сторін, тому на підставі власноручно написаної нею заяви виданий наказ про звільнення. Згода Міністра юстиції України як суб'єкта призначення/звільнення на звільнення позивачки за угодою сторін надана шляхом накладення на заяві резолюції "До наказу. ОСОБА_2" (з використанням відповідного штампу) та власноручного підпису Міністра юстиції України. Таким чином, угода сторін про звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України досягнута сторонами 10.12.2015 року та підтверджена в подальшому шляхом видання наказу Міністерства юстиції України про звільнення від 25.12.2015 № 4541/к. Також, представник відповідача зазначив, що при припиненні трудового договору за угодою сторін, на відміну від звільнення працівника за власним бажанням, можливості відкликання працівником заяви про звільнення не передбачено. Таким чином, на думку відповідача, оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України від 25.12.2015 № 4541/к виданий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з огляду на що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Представник відповідача - Головного територіального управління юстиції у Харківській області та третьої особи у судовому засіданні проти позову заперечував, вказав на обґрунтованість та законність дій відповідача, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У запереченнях на адміністративний позов, відповідач підтримав позицію Міністерства юстиції України та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що наказом Міністерства юстиції України від 23.04.2015 року № 1255/к позивачку призначено на посаду першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

10.12.2015 року до Департаменту кадрової роботи та державної служби надійшла заява ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін з ухвальною резолюцією Міністра юстиції України, яка отримана директором департаменту кадрової роботи та державної служби Міністерства юстиції України Грибанем С.О. 10.12.2015 року.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2015 року № 4541/к позивачку звільнено з посади першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Харківській області з 25.12.2015 року за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України.

25.12.2015 року Головним територіальним управлінням юстиції у Харківській області прийнято наказ № 3759/к "Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 25 грудня 2015 року № 4541/к "Про звільнення ОСОБА_1.".

Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність положенням ч.3 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Порядок проходження державної служби в органах Міністерства юстиції врегульовані положеннями Закону України "Про державну службу", Кодексу законів про працю України, Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228 (далі - Положення про Міністерство юстиції).

Відповідно до ст. ст. 2, ч.1 ст.21, 36, 40, 41 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством. Підставою для припинення трудового договору в т.ч. є угода сторін.

Законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв'язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку. Звільнення за угодою сторін означає, що роботодавцем та найманим працівником досягнуто спільної згоди щодо припинення трудового договору у визначений строк. Законодавством не передбачено обов'язкового оформлення письмового документа, що ініціює звільнення (заяви працівника або повідомлення роботодавця), тому ініціатива щодо звільнення може бути висловлена працівником або роботодавцем іншій стороні усно.

У наказі (розпорядженні) про звільнення за згодою сторін зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 статті 36 КЗпП України, дата звільнення, про яку домовлялися сторони. Отже, однією з ознак, характерних для звільнення за згодою сторін, тобто взаємного волевиявлення, є відсутність зобов'язань сторін виконувати будь-які процесуальні дії одна стосовно іншої у вигляді попередження, зобов'язання щодо працевлаштування, подання, погодження звільнення з відповідним органом тощо.

Отже згода досягається виключно між сторонами трудового договору та не передбачає участі будь-якої третьої особи. Сторонами трудового договору відповідно до статті 21 КЗпП України є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Пункт 1 статті 36 КЗпП України, який є спеціальною нормою, що підлягає застосуванню до спірних відносин, достатньою правовою підставою для звільнення визначає досягнення згоди між сторонами трудового договору.

Статтею 30 Закону України "Про державну службу" передбачено, що підставами припинення державної служби є ті, що визначені у Кодексі законів про працю України. Окрім цих підстав, державна служба також може бути припинена з підстав, визначених статтею 30 згаданого Закону.

При звільненні особи з публічної служби за загальними підставами, передбаченими КЗпП України, на цю особу поширюються гарантії, передбачені цим Кодексом, якщо інше прямо не визначено спеціальним законом.

Згідно з підпунктом 15 пункту 12 Положення про Міністерство юстиції, звільнення з посади керівників територіальних органів Мін'юсту належить до повноважень Міністра юстиції України.

Припинення трудового договору застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу.

Заяви про призначення, переміщення на іншу посаду, звільнення з посади оформляються власноручно (Порядок ведення особових справ державних службовців в органах виконавчої влади, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 731 (далі - Порядок № 731), порядок подачі працівником заяви про звільнення законодавством не встановлено.

У наказі (розпорядженні) про звільнення за згодою сторін зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 статті 36 КЗпП України, дату звільнення, про яку домовлялися сторони.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст.38 КЗпП).

Таким чином, основними умовами угоди про припинення трудового договору за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення трудового договору та строк, з якого договір припиняється. Визначення ж дати звільнення за згодою сторін є обов'язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав, передбачених п.1 ст.36 КЗпП України, відсутність належного волевиявлення не дає підстав вважати наявність наміру працівника звільнитись саме за згодою сторін, а сама по собі проста згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення, також не означає наявність угоди про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін).

Крім того, згідно п. 18 вищезазначеної постанови Пленуму, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Таким чином, у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Судом встановлено, що позивачкою власноруч написано заяву про припинення трудового договору за угодою сторін, що не заперечувалось сторонами під час розгляду справи. З показань позивачки, судом встановлено, що вказана заява про звільнення написана саме 01.04.2015 року. Крім того, вказана заява містить суттєві недоліки, а саме вона не містить строку, з якого трудовий договір припиняється за взаємною згодою сторін, з огляду на вказаний факт суд приходить до висновку, що між сторонами у даному випадку не досягнуто згоди про звільнення позивача з підстав ст. 36 п.1 КЗпП України.

Відносно поданих позивачем заяв від 12.12.2015 року про відкликання заяви "про звільнення за угодою сторін", у якій позивачка висловила прохання звільнити її із займаної посади з іншої підстави, а саме за власним бажанням з 28 грудня 2015 року та заяви від 18.12.2015 року про відкликання заяви від 12 грудня 2015 року в частині, що стосувалася звільнення позивача із займаної посади 28 грудня 2015 року, суд зазначає наступне.

У разі написання заяви про звільнення у порядку ч. 1 ст. 36 КЗпП України, тобто за згодою сторін, чинним законодавством не передбачена можливість продовження роботи протягом двох тижнів та відкликання працівником заяви про звільнення, а тому заяви позивача від 12.12.2015 року та 18.12.2015 року не приймаються судом до уваги, оскільки не створюють юридичних наслідків.

При цьому суд зауважує, що факт подання позивачем відповідних заяв свідчить про відсутність свідомого волевиявлення працівника щодо звільнення з підстав, передбачених п.1 ст.36 КЗпП України, в свою чергу відсутність належного волевиявлення дає підстави вважати про відсутність наміру працівника звільнитись саме за угодою сторін чи звільнитись на інших підставах.

Під час розгляду справи колегією суддів встановлено, що з письмових заперечень представника Міністерства юстиції України та наданих пояснень визначити дату та спосіб надходження до Міністерства юстиції України, заяви, яка була використана у якості підстави для видання оскаржуваного наказу неможливо, а зазначено лише, що 10.12.2015 року до Департаменту кадрової роботи та державної служби надійшла заява позивачки про звільнення її за угодою сторін.

Відповідно до п.30.3.1. Інструкції з діловодства в Міністерстві юстиції України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.07.2012 року №973/5, реєстрація документів - це фіксація факту створення або надходження документа шляхом проставлення на ньому умовного позначення - реєстраційного індексу з подальшим записом у реєстраційних формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів провадиться з метою забезпечення їх обліку, контролю виконання і оперативного використання наявної в документах інформації.

Згідно положень п.30.3.3. вказаної Інструкції, реєстрації підлягають всі документи, що потребують обліку, виконання й використання з довідковою метою (розпорядчі, планові, звітні, обліково-статистичні, бухгалтерські, фінансові тощо), як ті, що створюються і використовуються в Міністерстві, так і ті, що надходять. На документах, які надійшли до Міністерства, проставляється вхідний номер. Він має вигляд реєстраційного штампа, який проставляється на нижньому полі першого аркуша документа праворуч (на листах - відповідях) та штрих-коду на листах, які пройшли комп'ютерну реєстрацію. Основним принципом реєстрації документів є однократність.

Колегія суддів зазначає, що в порушення наведених законодавчих норм, заява позивача про звільнення за угодою сторін не містить доказів її реєстрації, що не дає змоги встановити дату подання заяви про звільнення, через який структурний підрозділ, коли та через кого з посадових осіб і яким чином вона була спрямована на резолюцію Міністру юстиції України.

Щодо згоди Міністра юстиції України як суб'єкта на звільнення позивачки за угодою сторін, яка надана шляхом накладення на заяві резолюції "До наказу. ОСОБА_2" (з використанням відповідного штампу) та власноручного підпису Міністра юстиції України, суд зазначає наступне.

Пунктом 16 Інструкції з діловодства в Міністерстві юстиції України визначено, що резолюція - це напис на документі, зроблений керівництвом Міністерства, що містить вказівки щодо виконання документа. Резолюція складається з таких елементів: прізвище, ініціали виконавця (виконавців), зміст доручення, термін виконання, особистий підпис Міністра або його заступників, дата. На документах з термінами виконання, які не потребують додаткових вказівок, у резолюції зазначається: виконавець, підпис автора резолюції, дата.

Судом встановлено, що резолюція не містить ані дати поставлення такої резолюції (дати вчинення підпису), ані будь-якої вказівки на погоджену дату звільнення.

З наведеного, суд приходить до висновку що вказані дії свідчать про звільнення позивача саме з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст.40 КЗпП), а не з підстав, зазначених у наказі про звільнення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що угода сторін про звільнення позивачки на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України не була досягнута сторонами, що свідчить про протиправність наказу Міністерства юстиції України про звільнення ОСОБА_1 від 25.12.2015 № 4541/к.

Отже, відповідач порушив права та охоронювані законом інтереси позивача, у зв'язку із чим наказ Міністерства юстиції України від 25 грудня 2015 року № 4541/к "Про звільнення ОСОБА_1.", є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню позовну вимогу про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Харківській області з 25 грудня 2015 року.

Оскільки судовим розглядом справи доведено протиправність звільнення позивачки, що спричинило вимушений прогул, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення по дату поновлення на посаді.

В частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягають до негайного виконання, відповідно до п. 2-3 частини 1 статті 256 КАС України

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Положеннями частини 1 статті 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати наказ Міністерства юстиції України від 25.12.2015 №4541/к "Про звільнення ОСОБА_1" з посади першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Харківській області з 25 грудня 2015 року.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25 грудня 2015 року по дату поновлення на посаді.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Харківській області та в частині стягнення з Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць звернути до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо суб'єкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова у повному обсязі виготовлена 25 травня 2016 року.

Головуючий суддя Спірідонов М.О.

Судді Зінченко А.В.

Тітов О.М.