Справа № 2а-5513/11/0538
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року м. Київ К/9991/24059/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Заїки М.М.,

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради Донецької області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року в справі за позовом ОСОБА_4 до управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради Донецької області про стягнення щорічної грошової допомоги,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом. Посилався на те, що відповідач в порушення вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» сплачував йому щорічну грошову допомогу впродовж 2007-2011 років у розмірах, що не співвідносяться з мінімальною пенсією за віком, внаслідок чого утворилася заборгованість по її виплаті, яку просив стягнути.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 серпня 2011 року позовні вимоги за 2007-2010 роки залишено без розгляду у зв'язку пропуском строку звернення до суду.

Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 вересня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову: визнано протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради Донецької області щодо невиплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2011 рік; зобов'язано провести нарахування та виплату за рахунок коштів Державного бюджету України щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у відповідності зі статтею 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком на час отримання допомоги за 2011 рік.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм процесуального і матеріального права, відповідач просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників війни.

Відповідно до вимог частини п'ятої статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня позивач мав право на одержання разової грошової допомоги у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, яку у 2011 році сплачено у розмірі 120 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що разова грошова допомога позивачу виплачена у розмірі, визначеному чинним законодавством, а тому відсутні підстави для її перерахунку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, апеляційний суд виходив з загальних засад пріоритетності Конституції і законів України над урядовими нормативно-правовими актами, при вирішенні питання про призначення позивачу допомоги як учаснику війни відповідач мав керуватися Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не постановою Кабінету Міністрів України від 04 квітня 2011 року № 341 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2011 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань».

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статі 22 Конституції України).

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до частини третьої статті 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

У 2011 році правовідносини щодо виплати позивачу грошової допомоги за 2011 рік, а також розмір цієї виплати регулювалися Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Частиною п'ятою статті 14 Закону було передбачено, що учасникам війни щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Натомість Кабінет Міністрів України у постанові № 341 установив, що у 2011 році виплата разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», зокрема, учасникам війни здійснюється у розмірі 120 грн. (пункт 1 постанови), тобто у розмірі меншому, ніж це було передбачено частиною п'ятою статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Редакція частини п'ятої статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою розмір грошової допомоги учасникам війни визначено у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, на час виникнення спірних відносин була чинною та іншими законодавчими актами не призупинялась і зміни до неї не вносились.

При цьому виходячи зі змісту закріплених у статті 46 Конституції України соціальних гарантій розмір мінімальної пенсії за віком в розумінні статей 12, 13, 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як база для розрахунку допомоги, в будь-якому разі не може бути меншим, ніж розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином правовідносини щодо виплати грошової допомоги учасникам війни у 2011 році регулювалися положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не підзаконним нормативним актом - постановою Кабінету Міністрів України від 04 квітня 2011 року № 341 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2011 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», яка йому суперечила, а тому висновок апеляційного суду щодо задоволення позовних вимог є законним та не підлягає скасуванню.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 24 жовтня 2013 року по справі № 21-301а13.

Отже рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 226 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для його скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради Донецької області залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді: