Справа № 813/6025/15
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 р. Справа № 876/170/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Богдан А.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2015 року в справі №813/6025/15 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області про визнання неправомірними дій,

встановив:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Відділу державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, в якому просив: визнати дії державного виконавця ВДВС Симбірського МУЮ ОСОБА_3 щодо винесення постанови про розшук майна боржника від 30.09.2015 року і про арешт майна та оголошення заборони його відчуження від 30.09.2015 року у ВП № 48168928 неправомірними; скасувати постанову про розшук майна боржника від 30.09.2015 року і постанову про арешт майна та оголошення заборони його відчуження від 30.09.2015 року, винесені відповідачем у виконавчому провадженні № 48168928.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2015 року позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції про розшук майна боржника від 30.09.2015 року, винесену у виконавчому провадженні № 48168928; визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Симбірського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.09.2015 року, винесену у виконавчому провадженні № 48168928; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив Відділ державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального й процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Вказує, зокрема, на правомірність рішення державного виконавця щодо винесення постанов про накладення арешту на майно боржника та про оголошення такого в розшук, оскільки боржник не надав платіжних документів, що підтверджують сплату боргу згідно з виконавчим документом у наданий для добровільного виконання строк. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Позивач вимоги апеляційної скарги заперечив за їх безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

17.07.2015 року Самбірською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області ОСОБА_1 виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф 046-15 У про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафу та пені на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 5211,53 грн.

17.07.2016 року відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження відкрито ВП № 48168928 з примусового виконання вимоги № Ф-046-11/15 У та надано строк для добровільного виконання такої до 24.07.2015 року.

04.08.2015 року позивач звернувся із заявою до відповідача про надсилання матеріалів ВП № 48168928 до Франківського відділу ДВС ЛМУЮ, оскільки позивач зареєстрований у м. Львові, за адресою: вул. Наукова, 116/78, на підтвердження чого долучено копію паспорта позивача.

30.09.2015 року відповідачем винесено: постанову про розшук майна боржника (згідно з відповіддю ЦНППзВАЗ за боржником зареєстровано транспортні засоби);

- постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (накладено арешти на ТЗ DAEWOO Lanos TF69E, 2006, д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова: SUPTF69WD6W265728, колір: синій; ТЗ RENAULT KOLEOS 2.0, 2012, д.н.з. НОМЕР_2, номер кузова: VF1VE0H0NUC405160, номер двигуна: СО009178, колір: сірий).

Вважаючи такі незаконними, позивач звернувся в суд із позовною заявою.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково адміністративний позов, виходив з протиправності дій державного виконавця по винесенню 30.09.2015 року оскаржуваних постанов про розшук майна боржника і про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження після отримання відомостей про інше місце реєстрації та фактичного поживання позивача, що було підставою для закінчення виконавчого провадження та направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з наступних мотивів.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, також визначені Законом № 606-ХІУ.

Підставою для відкриття виконавчого провадження по виконанню судового рішення є пред'явлений до відповідного відділу державної виконавчої служби виконавчий документ разом із заявою стягувача про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 зазначеного Закону№ 606-ХІУ в постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а щодо рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням із нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних із провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у встановлений строк для добровільного виконання рішення воно не буде виконано боржником, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Матеріалами справи підтверджується, що 16.07.2015 року Самбірська ОДПІ звернулася до відповідача із заявою про примусове виконання вимоги №Ф-046-11/15у, виданої 20.05.2015 року Самбірською ОДПІ про стягнення з ОСОБА_1 в користь Самбірської ОДПІ 5211,53 грн. боргу.

17.07.2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Самбірського МУЮ відкрито виконавче провадження відповідно до постанови ВП №48168928 та надано позивачу строк для добровільного виконання до 27.04.2015 року.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону № 606-ХІУ державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

Судом досліджено, що вимоги №Ф-046-11/15у, на підставі якої відкрито виконавче провадження, виставлена позивачу із зазначенням адреси: Львівська область, Самбірський район, с. Орховичі. Відповідно постанова про відкриття виконавчого провадження надсилалася позивачу за такою ж адресою, що підтверджується матеріалами справи (а.с.26).

Позивач заперечував факт отримання зазначеної постанови, однак суд першої інстанції підставно не взяв їх до уваги, оскільки 04.08.2015 року останній звернувся до відповідача із заявою, в якій повідомив про реєстрацію та проживання за іншою адресою, а саме: м. Львів, вул.. Наукова. 116/78.

Натомість при звернення до відповідача ОСОБА_1 не надав доказів добровільної сплати боргу. Зазначене стало підставою для початку процедури примусового виконання рішення та направлення запитів до реєструючи органів з метою перевірки майнового стану боржника.

Відповідно до п. 5 ч. З ст. 11 Закону № 606-ХІУ державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Положеннями ч. 1 та 2 ст. 57 Закону № 606-ХІУ України передбачено, що для забезпечення реального виконання рішення застосовується арешт майна боржника, який може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Тобто, вказаною нормою визначено правову природу арешту майна боржника, а саме - як засобу для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону № 606-ХІУ у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Відповідно до відповіді з Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговуванням м. Самбір та Самбірського району Львівської області від 04.09.2015 року, за боржником зареєстровано транспортні засоби.

Тому, 30.09.2015 року з метою забезпечення реального виконання вимоги №Ф-046-11/15у від 20.05.2015 року відповідно до ст.ст. 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також постанову про розшук майна боржника та скеровано у відповідні органи для відома та виконання.

Однак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зазначені постанови були винесені передчасно, оскільки отримавши повідомлення позивача про інше місце його реєстрації та відповідні докази, застосуванню підлягали норми п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. Натомість таке було закінчено лише 23.11.2015 року відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №48168928.

Відтак, оскільки на дату винесення оскаржуваних постанов від 30.09.2015 року про розшук майна боржника і про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, державному виконавцю було відомо про інше зареєстроване місце проживання позивача та з огляду на обставини справи, суд першої інстанції дійшов підставного висновку про скасування таких.

Згідно зі ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи, а судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2015 року в справі №813/6025/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Бруновська Н.В.

ОСОБА_4

Повний текст ухвали складений 30.05.2016 року.