Справа № 127/6051/16-а
Суддя: Гуменюк К. П.
Дата ухвалення: 2016-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Cправа № 127/6051/16-а
Провадження № 2-а/127/264/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 травня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого - судді Гуменюка К.П.,

секретарі Тонкопій Ю.І. ,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці про визнання неправомірними дії щодо невиплати пенсії і зобовязання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

24 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці (далі УПФ України в м. Вінниці) про зобовязання поновити виплату пенсії, в якій зазначено, що позивач працює на посаді державного службовця в головному управлінні статистики у Вінницькій області. З 16 березня 2015 року перебуває на обліку в УПФУ м. Вінниці, у звязку із призначенням пенсії за віком. З 01 квітня 2015 року відповідачем було призупинено виплату пенсії позивача. 12 березня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії з 01 червня 2015 року. Листом від 21 березня 2016 року відповідач відмовив в поновленні виплати пенсії.

З підстав зазначених вище позивач звернувся до суду із даною позовною заявою, у якій просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу пенсії з 01 червня 2015 року та зобовязати відновити виплату позивачу призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії з 01 червня 2015 року та виплачувати її в подальшому.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити і дав пояснення аналогічні доводам викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача УПФ України в м. Вінниці ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позову не визнала, просила суд у їх задоволенні відмовити з підстав зазначених у запереченні на позовну заяву.

Всебічно, повно, обєктивно, дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позовної заяви з наступних підстав.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач ОСОБА_1 з 16 березня 2015 року по даний час перебуває на обліку в УПФ України в м. Вінниці та до 01 квітня 2015 року отримував пенсію за віком (а.с. 16).

З 01 квітня 2015 року відповідач призупинив виплату позивачу пенсії, мотивуючи це у відповіді від 16 березня 2016 року на звернення позивача тим, що 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», де зазначено, що тимчасово з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Закону України «Про державну службу», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

З 01 січня 2016 року набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24 грудня 2015 року, відповідно до яких у статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» зазначено, що тимчасово, у період з 01 січня по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, призначені пенсії не виплачуються. Після звільнення з роботи, виплата пенсії відповідно до цього закону поновлюється (а.с. 19, 20).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

З урахування внесених змін вказана стаття Закону передбачає, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що в даному випадку зазначена норма чітко встановлює, що особам, які працюють на посадах та умовах визначених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання тимчасово не виплачуються.

Позивач ОСОБА_1 з 19 серпня 1999 року по даний час працює на посаді державного службовця начальника Головного управління статистики у Вінницькій області (а.с. 15), а з 16 березня 2015 року йому була призначена пенсія за віком, а тому, в даному випадку, на позивача розповсюджується дія статті ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в чинній редакції.

Відповідач з 01 квітня 2015 року припинив виплату позивачу призначеної пенсії за віком на підставі ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

У рішенні від 26 грудня 2011 року № 20/рп/2011, Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Враховуючи позицію Європейського Суду, висновки Конституційного Суду України, та беручи до уваги, що ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», із внесеними змінами, не визнана неконституційною, позивач не є інвалідом І, ІІ групи, інвалідом війни III групи та учасником бойових дій, та особою, на яку поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а працює на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», відповідач тимчасово припинив виплату пенсії ОСОБА_1, керуючись саме чинною нормою законодавства, тому доводи позивача про те, що припинення виплати пенсії є незаконним, суд вважає безпідставними, та приходить до висновку про відсутність підстав для зобов'язання відповідача відновити виплату пенсії та задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, згідно Конституції України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року, ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», керуючись ст.ст. 2, 3, 6, 70, 72, 159, 161, 162 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці про визнання неправомірними дії щодо невиплати пенсії і зобовязання вчинити певні дії, відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_3