Справа № 377/328/16-а
Суддя: Теремецька Н. Ф.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

іменем України

Справа №377/328/16-а

Провадження №2-а/377/27/16

02 червня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді Теремецької Н.Ф., в порядку письмового провадження, розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання рішення неправомірним та зобовязання вчинити дії, -

УСТАНОВИВ:

До суду з позовними вимогами звернувся позивач, які до початку розгляду справи по суті уточнив та просив поновити строк звернення до суду з адміністративним позовом, визнати рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 26.06.2013 року про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу Славутицького міського суду Київської області № 2-а-7334/11/1023 від 26.10.2011 року неправомірним та зобовязати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відновити виконавче провадження по примусовому виконанню постанови Славутицького міського суду Київської області у справі № 2-а-7334/11/1023.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є стягувачем у зазначеному виконавчому провадженні, яке здійснювалось відповідачем. Як йому стало відомо 26.04.2016 р. з відповіді на його звернення до УДВС ГТУЮ в Київській області про хід виконання даного судового рішення, державний виконавець 26.06.2013 р. прийняв оскаржувану постанову на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Інших виконавчих дій згідно даних ЄДРВП державним виконавцем не вчинялось. Державний виконавець не здійснив заходи, передбачені ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження», так як державним виконавцем фактично не було притягнуто боржника до адміністративної та кримінальної відповідальності. Вважає дану постанову неправомірною, оскільки відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень» від 19.09.2013 року, виконавче провадження не закривається, а зупиняється, якщо судове рішення повністю не виконане.

Про час і місце розгляду справи сторони були належним чином повідомлені згідно правил ст. 33-38 КАС України.

В судове засідання позивач не зявився за наявності клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив без повідомлення причин.

Неприбуття сторін та/або їх представників у судове засідання за таких обставин не є перешкодою для розгляду справи та ухвалення рішення за їх відсутності згідно правил ст. 122 КАС України.

У такому випадку фіксування судового засідання технічними засобами за правилами ст. 41 КАС України не здійснюється.

Перевіривши наявні матеріали справи та визначивши відповідні їм правовідносини сторін, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи зясовано, що постановою Славутицького міського суду Київської області від 19 травня 2011 року, яка набрала законної сили, зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як інваліду 2 групи, захворювання якого повязане з наслідками аварії на ЧАЕС та особі, яка має статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесена до категорії 1 на підставі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХП у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність і виплатити додаткову пенсію у обрахованому розмірі за період з 13 жовтня 2010 року по 1 лютого 2011 року, з урахуванням фактично виплачених сум за цей період.

На виконання вказаної постанови суду позивачеві 26.10.2011 року було видано виконавчий лист № 2-а-7334/11/1023, який він предявив до примусового виконання 28.02.2012 року.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області від 01.03.2012 року ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження (ВП 31458619).

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.06.2013 р. (ВП 31458619), прийнятої головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_2, затвердженої начальником цього відділу, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-а-7334/11/1023, виданого 26.10.2011 р. Славутицьким міським судом Київської області, яким зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як інваліду 2 групи, захворювання якого повязане з наслідками аварії на ЧАЕС та особі, яка має статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесена до категорії 1 на підставі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХП у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність і виплатити додаткову пенсію у обрахованому розмірі за період з 13 жовтня 2010 року по 1 лютого 2011 року, з урахуванням фактично виплачених сум за цей період, виконавче провадження закінчено на підставі п. 8 ст. 49, статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись з постановою державного виконавця, стягувач 28 квітня 2016 року звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою судді Славутицького міського суду Київської області від 29 квітня 2016 року відмовлено у прийнятті до провадження в порядку цивільного судочинства скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця при виконанні судового рішення у справі № 2-а-7334/11/1023 від 04.05.2011 року.

10 травня 2016 року позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи питання про додержання строку звернення до адміністративного суду, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ч. 1). Позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів (абз. 1, 2 ч. 2).

Згідно правил ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином реалізація права сторони виконавчого провадження на оскарження постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження повязується з отриманням нею від державного виконавця копії цієї постанови.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що копія постанови про закінчення виконавчого провадження йому не надходила, а про закінчення виконавчого провадження та про зміст постанови йому стало відомо 26.04.2016 р. з відповіді на його звернення до УДВС ГТУЮ в Київській області.

Оскільки ці обставини відповідачем не спростовані, суд вважає, що позивач звернувся до суду без пропуску встановленого законом строку і тому підстав для поновлення строку звернення до суду немає.

При вирішенні спору по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обовязковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Закону державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Перелік прав державного виконавця в процесі здійснення виконавчого провадження наведено у ч. 3 цієї статті, зокрема: проводити перевірку виконання боржником рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За правилами ст. 89 цього Закону в разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу за боржника фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника юридичну особу від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» в разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

В силу пункту 11 частини першої статті 49 цього Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обовязковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (частина третя цієї статті).

За правилом ч. 3 ст. 50 цього Закону завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закінчуючи виконавче провадження з підстави, передбаченої п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець мотивував своє рішення тим, що відповідно до ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастроф» фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету, тому борг по перерахунку за постановою суду буде виплачено після надходження цільових коштів, призначених для таких виплат.

Це свідчить про те, що судове рішення у повному обсязі не виконане. При цьому державним виконавцем у оскаржуваній постанові про закінчення виконавчого провадження не зазначено, які саме дії були вчинені боржником для виконання судового рішення у повному обсязі, причини невиконання судового рішення у повному обсязі, які заходи були вжиті державним виконавцем для повного виконання судового рішення, тобто державним виконавцем не виконано вимоги ст. 75 і 89 Закону України «Про виконавче провадження», спрямовані на забезпечення повного виконання судового рішення.

Разом з тим, в силу положень ст. 50 цього Закону закінчення виконавчого провадження позбавляє стягувача повторного предявлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Гарантоване ст. 6 Конвенції право на справедливий суд, включає виконання судового рішення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини сама по собі відсутність коштів Державного бюджету, необхідних для виконання судового рішення, не може бути підставою для його невиконання.

Такі висновки зроблені, зокрема, у рішеннях Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Півень проти України» (заява № 56849) та від 7 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» (скарга № 59498/00.

Таким чином, невиконання судового рішення порушує право стягувача на справедливий суд.

Виходячи з цього, суд дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження є неправомірною, порушує права стягувача, у звязку з чим підлягає скасуванню з відновленням виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, адміністративний позов слід визнати обґрунтованим і задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст. 160-163, 181 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати незаконною і скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 26 червня 2013 року ВП № 31458619 та зобовязати відповідача відновити виконавче провадження.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Славутицький міський суд. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом десяти днів з дня одержання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційних скарг, якщо вони не були подані.

У разі подання апеляційних скарг постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя Н. Ф. Теремецька