Справа № 522/2527/16-а
Суддя: Бойчук А. Ю.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/2527/16-а
Провадження № 2-а/522/308/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Бойчука А. Ю.,

при секретарі Новосьоловій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Одеської міської ради, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Олеші-4» про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Одеської міської ради, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Олеші-4» про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 23.09.2015 року відносно нього було складено протокол за № 004349/ОМР-ДМБ за ст. 152 КУпАП про адміністративне правопорушення. Адміністративне правопорушення полягало у встановленні технічних засобів регулювання дорожнього руху (обмежувачів руху) біля будівлі за адресою: м. Одеса, пров. Ю. Олеші, 4 без погодження з ДАЇ МВС України та департаментом транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради. На підставі вищезгаданого протоколу адміністративною комісією Виконавчого комітету ОМР 05.10.2015 року було винесено постанову №1295, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700, 00 грн. Вважає, що підстав для винесення вказаної постанови не було, оскільки обмежувачі руху позивач не встановлював, прийняття рішень щодо встановлення обмежувачів руху не входить до компетенції керівника ОСББ та вказані обставини при складанні протоколу та винесенні постанови субєктом владних повноважень не було перевірено.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримував у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Одеської міської ради заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши всі наявні докази у їх сукупності, вислухавши думку осіб, які брали участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування. їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Судом встановлено, що 23.09.2015 року у відношенні ОСОБА_1 було складено протокол за № 004349/ОМР-ДМБ про адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП, а саме було встановлено порушення п.9.1 Правил благоустрою території м. Одеси, затверджених рішенням Одеської міської ради №1631-VI від 23.12.2011р.,: встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху без погодження з ДАЇ МВС України та департаментом транспорту, звязку та організації дорожнього руху Одеської міської ради.

На підставі акту №ДБ-523П від 23.09.2015 року та протоколу № 004349/ОМР-ДМБ від 23.09.2015 року, адміністративною комісією виконавчого комітету ОМР 05.10.2015 року було винесено постанову №1295 у справі про адміністративне правопорушення, за якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу на суму 1700, 00 грн.

Так, у відповідності до ст. 152 КпАП України, порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правовідносини, які виникають під час організації благоустрою населених пунктів регулюються, зокрема, Законом України «Про благоустрій населених пунктів», наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 07 липня 2008 року № 213 «Про затвердження Методичних рекомендацій з прибирання території об'єктів благоустрою населених пунктів», наказом Держжитлокомунгоспу України від 23.09.2003 р. № 154 «Порядок проведення ремонту та утримання об'єктів благоустрою населених пунктів».

Статтею 42 Закону до відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів притягаються особи, винні у зокрема, порушенні встановлених державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до ст. 10 КУпАП вина є обов'язковою умовою адміністративної відповідальності, юридичний факт, який є підставою для притягнення до відповідальності.

Згідно зі ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає, вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, у відповідності до ст. 278 КпАП України при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа), який розглядатиме справу, вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення: чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно до ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП і роз'яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов'язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Суд при розгляді даної категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та її поважність згідно з вимогами п.3 ч.1 ст. 293 КУпАП.

Враховуючи викладене, є підстави вважати, що всупереч ст. 280 КУпАП, під час винесення постанови від 05.10.2015 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, адміністративною комісією виконавчого комітету ОМР були зясовані не всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не враховано що прийняття рішень щодо встановлення обмежувачів руху не входить до компетенції позивача, як керівника ОСББ «Ю. Олеші-4», при визначенні міри адміністративного стягнення не враховано майновий стан позивача, співмірність покарання вчиненому правопорушенню, яке могло бути вчинено лише внаслідок необізнаності, малозначності скоєного.

Адміністративною комісією при розгляді даної адміністративної справи не були у повному обсязі досліджені обставини події, не надана належна оцінка доказам винності позивача, а тому прийнято хибне рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не було виконане всебічне, повне і об'єктивне з'ясування усіх обставин.

Представником відповідача суду не було надано жодного доказу, який би спростовував твердження позивача та підтверджуючого законність та обґрунтованість постанови, що оскаржується.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 17, 18, 19, 33, 71, 79, 86, 99, 100, 102, 104, 128, 158, 160, 161, 162, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Одеської міської ради, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Олеші-4» про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Одеської міської ради №1295 від 05.10.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Постанова підлягає оскарженню відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.2015 року № 3-рп/2015

Суддя: А. Ю. Бойчук