Справа № 127/2900/16-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/2900/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Федчишин С.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

26 травня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Тарасенко А.М.,

представника відповідача ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дії протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2016 року позивач - ОСОБА_3 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дії протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії.

Вінницький міський суд Вінницької області постановою від 15.03.2016 року вказаний позов задовольнив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянтом зокрема зазначено, що не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру пенсії з якої повинно вираховуватися 40% пенсії позивача по втраті годувальника.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, в свою чергу позивач та його представник заперечили проти апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_3, є вдовою ОСОБА_5 - директора Інституту кормів Української академії аграрних наук, який помер 09.09.2015 року.

ОСОБА_5 отримував постійно з 31.12.2000 року по день смерті (09.09.2015р.) наукову пенсію згідно ЗУ «Про наукову і науково - технічну діяльність».

16.09.2015 року позивач звернулась із заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця на призначення пенсії по втраті годувальника.

УПФУ в м. Вінниці №379/Б-1 від 25.11.2015 року листом відмовило позивачу, обґрунтовуючи свою відмову тим, що інститут кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України, повідомляє про відсутність достатніх правових підстав для повторного надання довідки.

Вважаючи зазначені дії незаконними позивач звернувся до суду.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з того, що наявні підстави для зобовязання управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці провести переведення позивача на пенсію по втраті годувальника починаючи з 16.09.2015 року з урахуванням 40 відсотків від розміру наукової пенсії, що отримував на час смерті ОСОБА_5, а саме в розмірі 8312,84грн.

Згідно з матеріалами справи, на час смерті розмір пенсії покійного ОСОБА_5 становив 8312,84грн. з яких розмір основної пенсії складав 7977,91 грн., 66,43грн. підвищення, як дитині війни та 268,50 грн. підвищення за особливі заслуги перед Україною в розмірі 268,50грн.

Суд першої інстанції при вирішенні справи виходив з того, що пенсія ОСОБА_3 по втраті годувальника повинна призначатися із розрахунку 40% від 8312,84 грн. тобто із врахування до підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 66,43грн. та підвищення за особливі заслуги перед Україною в розмірі 268,50грн.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може з огляду на наступне.

Спірні правовідносини, на момент їх виникнення, регулювалися Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність" від 13.12.1991 № 1977-XII.

Статтею 24 вказаного Закону визначено, пенсійне забезпечення та соціальний захист наукового працівника.

Так, згідно зазначеної статті,пенсія в разі втрати годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого наукового (науково-педагогічного) працівника (годувальника), які були на його утриманні (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), у розмірі: 60 відсотків пенсії наукового (науково-педагогічного) працівника - на трьох і більше непрацездатних членів сім'ї; 60 відсотків - на двох непрацездатних членів сім'ї; 40 відсотків - на одного непрацездатного члена сім'ї.

Отже, відповідно до зазначеного, пенсія по втраті годувальника призначається із відсоткового розрахунку від суми пенсії наукового (науково-педагогічного) працівника із врахуванням кількості непрацездатних осіб, які були на його утриманні.

Тобто, розмір пенсії по втраті годувальника залежить саме від розміру пенсії особи призначеної їй відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" саме як науковому працівнику, яку вона отримувала на день смерті.

При цьому, відповідно до стаття 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Отже, надбавки, що виплачуються особі відповідно до вказаного закону є підвищенням до пенсії тільки конкретним особам, що мають відповідний статус, а тому є індивідуальними та не мають жодного відношення до пенсії, що призначається науковим працівникам, у зв'язки із сим не можуть врахуватися при визначенні розміру пенсії по втраті годувальника відповідно до статті 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність".

Аналогічна ситуація в даному випадку і, з підвищенням за особливі заслуги перед Україною призначеним відповідно до Закону України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною" від 01.06.2000 № 1767-III.

Основна пенсія призначається особі (в даному випадку була призначена ОСОБА_5О.) відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", а тому положення статті 24 цього закону поширюються лише на цю пенсію та не можуть враховувати надбавки та підвищення призначені відповідно до інших законів.

Крім того відповідно матеріалам справи, позивач вже отримує аналогічні виплати, а саме надбавку як дитині війни у розмірі 66,46грн. та підвищення за особливі заслуги перед Україною у розмірі 180,43 грн., а тому врахування цих надбавок при визначенні розміру пенсії по втраті годувальника фактично призведе до подвійної виплати позивачу вказаних підвищень.

Таким чином, враховуючи зазначене колегія суддів приходить до висновку, що пенсія по втраті годувальника ОСОБА_3 повинна бути призначена із розрахунку 40% від основної (призначеної відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність") пенсії без урахування надбавки як дитині війни у розмірі 66,46грн. та підвищення за особливі заслуги перед Україною у розмірі 268,50 грн. тобто виходячи із розміру 40% від основної пенсії ОСОБА_5 що складала 7977,88 грн.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дії протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці провести переведення на пенсію по втраті годувальника ОСОБА_3 починаючи з 16.09.2015 року з урахуванням 40 відсотків від розміру наукової пенсії, що отримував на час смерті ОСОБА_5, а саме 7977,88 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 31 травня 2016 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7