Справа № 686/5876/16-а
Суддя: Колієв С. А.
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 686/5876/16-а
справа 2-а/686/229/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Конопко А.П.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Хмельницькому про визнання дій незаконними та вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся ОСОБА_1 з вказаним позовом в якому зазначив, що він в період з 04 серпня 1993 року по 01 серпня 2002 рік на підставі рішення Хмельницької обласної ради від 25 грудня 1992 року та наказу начальника управління юстиції Хмельницького облвиконкому був обраний та працював на посаді судді Деражнянського районного суду Хмельницької області. З 02 серпня 2002 року по 16 січня 2015 рік на підставі постанови Верховної ОСОБА_3 України №57-ІУ від 04 липня 2002 року та наказу голови апеляційного суду Хмельницької області був обраний та працював на посаді судді апеляційного суду Хмельницької області. 22 січня 2014 року він подав заяву про відставку з посади судді апеляційного суду Хмельницької області. 11 лютого 2014 року ОСОБА_3 юстиції України розглянула його заяву та внесла подання до Верховної ОСОБА_3 України про його звільнення. Вказане подання ОСОБА_3 Юстиції та його заява про відставку була розглянута Верховною ОСОБА_3 України лише 25 грудня 2014 року та задоволена відповідною постановою. Наказом голови апеляційного суду Хмельницької області від 16 січня 2015 року ; 01/05-03 його було виключено зі штату апеляційного суду Хмельницької області. Розпорядженням начальника УПФУ у м. Хмельницькому №631 від 23.01.2015 року йому було призначено грошове утримання із розрахунку 60% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування (в останній редакції ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»). Вказані дії він оскаржив до суду та постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.07.2015 року, яка була залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.09.2015 року, його позов був задоволений: зобовязано УПФУ у м. Хмельницькому призначити та виплачувати з 17 січня 2015 року судді у відставці ОСОБА_1 грошове утримання відповідно до вимог п.3 ст.138 ЗУ № 2453-УІ від 07.07.2010 року з урахуванням змін, внесених відповідно до ЗУ №1166-УІ від 27.03.2014 року, розділ ІІ п.28, які діяли станом на 25.12.2014 рік в розмірі 70% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді із збільшенням за кожен рік роботи суддею (понад 20 років) на 2% з врахуванням проходження дійсної строкової служби в Збройних Силах СРСР в період з 25.05.1974 року по 11.06.1976 рік, а всього 78% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Вказане рішення суду відповідачем до теперішнього часу належним чином не виконується у повній мірі. Такими неправомірними діями з сторони відповідача йому спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних переживаннях, порушенням нормального укладу його життя, витрачення значного часу на відновлення своїх прав. Завдану моральну шкоду неправомірними діями відповідача він оцінює у 17 765,28 гривень.

Крім того, зазначив, що своїм право на відставку він скористався 24.01.2014 року подавши відповідну заяву у встановленому законом порядку. На час подання заяви про відставку діяла редакція ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» якою було визначено, що судді у відставці призначається грошове утримання після звільнення у відставку у розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді зі збільшенням за кожен рік роботи суддею понад 20 років на 2%. За таких обставин, при призначенні йому грошового утримання його розмір має обчислюватися саме виходячи з положень ч.3 ст.138 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» в редакції, що діяла станом на 24.01.2014 рік. Отже розмір його грошового утримання, з урахуванням наявного стажу, має становити 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За таких обставин просив суд визнати дії та бездіяльність УПФУ в місті Хмельницькому щодо неналежного призначення йому грошового утримання судді у відставці неправомірними; зобовязати відповідача призначити та виплачувати з 01.09.2015 року в межах шестимісячного строку звернення до суду за захистом своїх прав, грошове утримання на умовах, визначених п.3 ст.138 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року в реакції, що діяла на час подання заяви про відставку 22.01.2014 рік, в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді зі збільшенням за кожен повний рік роботи суддею понад 20 років на два відсотки та із зарахуванням проходження дійсної військової служби в Збройних Силах СРСР в період із 25 травня 1974 року по 11 червня 1976 року, а всього в розмірі 88 відсотків грошового утримання судді,який працює на відповідній посаді із грошового утримання 22 776 гривень; стягнути з відповідача на його користь 17 765,28 гривень заподіяної моральної шкоди, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551,20 гривень.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Також зазначив, постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.07.2015 року дійсно був задоволений його позов про визнання неправомірними дій УПФУ у м. Хмельницькому при призначенні йому грошового утримання судді у відставці. Разом з цим просив суд звернути увагу на те, що вказане рішення суду було прийнято в межах заявлених ним позовних вимог. Водночас, його право на належне отримання грошового утримання судді у відставці належним чином не відновлено, оскільки такий розрахунок розміру його грошового утримання має обчислюватися відповідно до положень п.3 ст.138 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» в редакції, що діяла саме на час подання ним заяви про відставку (24.01.2014 року), тобто з урахування наявного у нього стажу у розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, відповідно до положень ст..141 в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення (№ 213-V111, 02.03.2015) передбачено виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 60% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді; при цьому обчислення розміру такого утримання без обмеження заробітку, з якого сплачувався єдиний внесок на загальнообовязкове державне пенсійне страхування цим Законом не передбачено. Крім того Прикінцевими положеннями вказаного Закону визначено, що Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності вказаного Закону повинен був підготувати та подати до 1 травня 2015 року на розгляд Верховної ради України проект закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних (крім пенсій військовослужбовців і наукових працівників), на загальних підставах; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону та забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Однак, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про судову експертизу», «;Про національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового таМитних кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. У звязку з цим підстав для перерахунку призначеного позивачу грошового утримання не має. Крім того просила врахувати, що пенсійним фондом у строки визначені пенсійним законодавством була виконана постанова Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.07.2015 року у повному обсязі. За таких обставин вважає, що підстав для задоволення позову не має.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини.

Як встановлено, ОСОБА_1 з с04 січня 1993 року по 01 серпня 2002 року на підставі рішення Хмельницької обласної ради від 25 грудня 1992 року та наказу начальника управління юстиції Хмельницького облвиконкому був обраний та працював на посаді судді Даражнянського районного суду Хмельницької області. З 02.08.2002 року по 16 січня 2015 рік на підставі постанови Верховної ОСОБА_3 України №57-УІ від 04 липня 2002 року та наказу голови апеляційного суду Хмельницької області був обраний та працював на посаді судді апеляційного суду Хмельницької області.

24 січня 2014 року позивач відповідно до ст.ст. 126, 131 Конституції України та ст.ст. 109 Закону України " Про судоустрій та статус суддів" в редакції від 07 липня 2010 року подав заяви про відставку за власним бажанням до Верховної ОСОБА_3 України та ОСОБА_3 ради юстиції України.

11 лютого 2014 року ОСОБА_3 рада юстиції України розглянула вищезазначену заяву позивача та прийняла рішення про внесення подання до Верховної ОСОБА_3 України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді, яка подано 13.02.2014 року за №07/0/12-14.

Постановою Верховної ОСОБА_3 України від 25 грудня 2014 року № 59- VIII позивача звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови апеляційного суду Хмельницької області від 16 січня 2015 року ОСОБА_1 відраховано зі штату суду.

Розпорядженням начальника управління Пенсійного фонду України в місті Хмельницькому №631 від 23.01.2015 року ОСОБА_1 було призначено до виплати грошове утримання судді у відставці в сумі 10 900 гривень в розмірі 60% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування із застосуванням обмеженої максимальної величини бази нарахування єдиного внеску (17 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) в розмірі 20 706 гривень.

Вказане рішення відповідача позивач оскаржив у судовому порядку.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2015 року, яка була залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.09.2015 року, позов ОСОБА_1 було задоволено: визнано дії УПФУ у м. Хмельницькому щодо призначення судді у відставці ОСОБА_1 грошового утримання судді у відставці з 17.01.15 року на підставі п.3 ст.138 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» за № 2453-УІ від 07.07.2010 року з урахуванням внесених змін ЗУ за №76-ІІІ від 28.12.2014 року у розмірі 60% грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді неправомірними; скасовано розпорядження ПТК УПФУ в м. Хмельницькому №631 від 23.01.2015 року як незаконне; зобовязано УПФУ у м. Хмельницькому призначити та виплачувати з 17.01.2015 року судді у відставці ОСОБА_1 грошове утримання відповідно до вимог п.3 ст.138 ЗУ №2453-УІ від 07.07.10 року з урахуванням змін, внесених ЗУ №1166-УІ від 27.03.14 року, розділ ІІ п.28 п/п 2, які діяли станом на 25.12.2014 рік в розмірі 70 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді із збільшенням за кожен рік роботи суддею (понад 20 років) на 2% із врахуванням проходження дійсної строкової військової служби в Збройних Силах СРСР в період з 25.05.74р. по 11.06.76р., а всього в розмірі 78% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Як вбачається з суті даної позовної заяви спір виник з приводу виникнення права на відставку у позивача та відповідно застосування норм закону щодо порядку розрахунку його грошового утримання судді.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 р. № 2453-VI, Постановою правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України" від 25.01.2008 р. № 3-1 (далі - Порядок № 3-1) та іншими законодавчими та нормативно - правовими актами.

Згідно з п.14 ч.1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально - побутове забезпечення, в тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України " Про судоустрій і статус суддів ", яким було запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів.

Згідно з ч. 1, 3, 4, 5 ст. 109 Закону № 2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до ОСОБА_3 ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання ОСОБА_3 рада юстиції повідомляє про це ОСОБА_3 кваліфікаційну комісію суддів України.

Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Частиною 6 статті 111 Закону № 2453-VI визначено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної ОСОБА_3 України.

Відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України " Про судоустрій і статус суддів " в редакції від 07 липня 2010 року щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, при поданні документів до управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці Вінницької області стаж роботи судді - Камзалова В.В., який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 03 серпня 2015 року складав - 31 рік 6 місяців 2 дні.

З 1 жовтня 2011 року вступили в дію зміни до ст.138 вищезазначеного закону, які внесені Законом України №3668-V1 "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", згідно з якими довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. В частині п'ятій цієї статті зазначено, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, Конституційний Суд України рішенням від 3 червня 2013 року частину третю та перше, друге, третє речення частини п'ятоїст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними ).

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 3 червня 2013 року відновлено дію частини третьої та перше, друге, третє речення частини п'ятої ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи".

В рішенні від 3 червня 2013 року Конституційний Суд України вказав на те, що Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" змінено визначений Законом України " Про судоустрій і статус суддів" порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного утримання суддів, залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів. Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 22 травня 2008 року № 10-рп/20008, згідно з якими "визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя".

Враховуючи наведене, Конституційний Суд України зазначив, що з моменту ухвалення рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції до змін, внесених Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, а саме : "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання".

У постановах від 17 березня 2015 року (справа № 21-371а14, №21-429а14), від 9 червня 2015 року (справа № 21-472а15) Верховний Суд України зробив аналогічний правовий висновок щодо обмеження грошового утримання судді зазначивши, що оскільки за змістом п.4 Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 воно має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень, законів, визнаних неконституційними, то право на одержання довічного грошового утримання без обмеження розміру такого виникає з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Також з цього дня, тобто з 3 червня 2013 року виникає право на перерахунок призначеного щомісячного грошового довічного утримання.

Згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-V111 від 2 березня 2015 року внесено зміни до ст. 141 Закону України " Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 12 лютого 2015 року № 191-V111, згідно з якими ч. 3 цієї статті передбачає, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не можуть перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-V111 від 2 березня 2015 року, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", ";Про прокуратуру", ";Про судоустрій і статус суддів", ";Про статус народного депутата України", ";Про Кабінет Міністрів України", ";Про судову експертизу", ";Про Національний банк України", ";Про службу в органах місцевого самоврядування", ";Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Змінами, вказаними вище до ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 12 лютого 2015 року встановлено обмеження рівня матеріального забезпечення суддів у відставці, ніж це було передбачено законодавством до внесення таких змін і існувало на час набуття позивачем права на відставку та призначення йому довічного грошового утримання в максимальному розмірі 90 відсотків від суддівської винагороди працюючого судді, а приписами п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-V111 від 2 березня 2015 року фактично скасовано конституційно закріплений інститут відставки судді.

У постанові № 14 Пленуму Верховного Суду України від 3 липня 2015 року порушено питання про звернення до Конституційного Суду України з відповідним конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) положень частини третьої, абзацу четвертого та речення першого абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-V1 "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-V111 "Про забезпечення права на справедливий суд" у взаємозв'язку з положеннями підпункту 5 пункту 2, пункту 17 розділу I, пункту 5 розділу III Закону України від 2 березня 2015 року № 213-V111 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" стосовно звуження гарантій матеріального забезпечення та соціального захисту суддів у відставці положенням статті 8, частини першої статті 21, частини першої, пунктів 2, 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України.

В конституційному поданні Пленум Верховного Суду України зазначив, що ухвалення рішення Конституційним Судом України про визнання неконституційними законів, інших правових актів або окремих положень зумовлює втрату ними чинності з дня ухвалення такого рішення.

Правовий акт або його окремі положення, що визнані неконституційними, не можуть бути прийняті повторно в тій самій редакції.

Відхилення від такого підходу свідчать про порушення конституційних приписів щодо обов'язковості виконання рішень Конституційного Суду України.

Із наведеного випливає, що Закон України від 2 березня 2015 року № 213-V111 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" не може суперечити Рішенню Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ст.126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 47 Закону № 2453-V1 незалежність суддів забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням суддів. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів (ч.6 ст. 47).

Згідно з пунктом 7 Рішення Конституційного Суду України від 11 травня 2005 року № 8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

В призмі вищенаведених правових норм, суд приходить до твердження, що позивач, маючи право на відставку, звернувся у встановленому законом порядку з відповідною заявою у січні 2014 року (до набрання чинності законами №192-VIII та №213-VIII) та мав всі законні підстави на отримання щомісячного довічного грошового утримання, призначення якого не ставиться в залежність від своєчасності розгляду заяви про відставку компетентними органами.

Водночас суд звертає свою увагу на те, що позивача було звільнено з посади судді 25 грудня 2015 року. При цьому, про своє бажання бути звільненим у зв'язку із виходом у відставку позивач повідомив ОСОБА_3 раду юстиції 22 січня 2014 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII.

Несвоєчасне вирішення органами державної влади заяви позивача про звільнення відбулося з підстав незалежних від волі позивача та жодним чином не впливає на наявність у позивача права на щомісячне грошове утримання судді.

На момент звернення з заявою про відставку суддя Харчук В.М. мав відповідний суддівський стаж, необхідний для виходу у відставку, його право на відставку підтверджено відповідним рішенням ОСОБА_3 ради юстиції, що було підставою для внесення подання до Верховної ОСОБА_3 України про звільнення з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Враховуючи вищевикладене, на момент подання позивачем заяви про відставку та виникнення у органу, що його обрав, передбаченого ст.126 Конституції України обов'язку щодо звільнення позивача, діяла ч.3 ст.138 Закону № 2453-VI в редакції, яка передбачала право позивача (з урахуванням його стажу роботи на посаді судді, з урахуванням строку проходження військової служби 24 року та 25 днів) на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 88 % заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Такий перерахунок грошового утримання має бути проведений позивачу з 01 вересня 2015 року з урахуванням шестимісячного строку звернення до суду з позовом про захист своїх порушених прав та дати призначення виплати грошового утримання (22 число).

Стосовно відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Так, встановлено, що розпорядженням начальника управління Пенсійного фонду України в місті Хмельницькому №631 від 23.01.2015 року ОСОБА_1 було призначено до виплати грошове утримання судді у відставці в сумі 10 900 гривень в розмірі 60% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування із застосуванням обмеженої максимальної величини бази нарахування єдиного внеску (17 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) в розмірі 20 706 гривень.

Вказане рішення відповідача позивач оскаржив у судовому порядку.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2015 року, яка була залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22.09.2015 року, позов ОСОБА_1 було задоволено: визнано дії УПФУ у м. Хмельницькому щодо призначення судді у відставці ОСОБА_1 грошового утримання судді у відставці з 17.01.15 року на підставі п.3 ст.138 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» за № 2453-УІ від 07.07.2010 року з урахуванням внесених змін ЗУ за №76-ІІІ від 28.12.2014 року у розмірі 60% грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді неправомірними; скасовано розпорядження ПТК УПФУ в м. Хмельницькому №631 від 23.01.2015 року як незаконне; зобовязано УПФУ у м. Хмельницькому призначити та виплачувати з 17.01.2015 року судді у відставці ОСОБА_1 грошове утримання відповідно до вимог п.3 ст.138 ЗУ №2453-УІ від 07.07.10 року з урахуванням змін, внесених ЗУ №1166-УІ від 27.03.14 року, розділ ІІ п.28 п/п 2, які діяли станом на 25.12.2014 рік в розмірі 70 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді із збільшенням за кожен рік роботи суддею (понад 20 років) на 2% із врахуванням проходження дійсної строкової військової служби в Збройних Силах СРСР в період з 25.05.74р. по 11.06.76р., а всього в розмірі 78% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Згідно представлених матеріалів встановлено, що відповідачем постанова Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.07.2015 року (в частині негайного виконання в межах виплат за один місяць) була виконана та згідно розпорядження начальника управління №885661 від 29.07.2015 року був проведений відповідний перерахунок грошового утримання. Після набрання вищевказаною постановою суду чинності відповідачем 20.10.2015 року був проведений відповідний перерахунок грошового утримання. Таким, чином з огляду на те, що такі дії відповідачем були проведені на виконання відповідних рішень суду, згідно порядку та строків визначених законодавством підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 9, 12, 159, 160 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в місті Хмельницькому, перерахувати та виплачувати, на підставі ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції що діяла на час подання заяви про відставку (24.01.2014 рік), ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 88% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, без обмеження граничного розміру, починаючи з 03.12.2015 року, виходячи з суми для розрахунку в розмірі 22 776 гривень, з урахування сум раніше виплаченого грошового утримання.

В решті у задоволенні позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління пенсійного фонду України в м. Хмельницькому на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у виді сплати судового збору у сумі 551,20 гривень.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні або за відсутності особи, яка брала учать але не була присутня при її проголошенні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: