Справа № 522/23241/15-а
Суддя: Шенцева О. П.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/27/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року Приморський районний суд у складі:

головуючого - судді Шенцевої О.П.

при секретарі - Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про скасування припису та постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 13.11.2015 року звернулась до суду з адміністративним позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про скасування припису та постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову Позивач зазначив, що інспектором будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Вакуленко В.В. винесено припис від 21.10.2015 року про усунення порушень, та постанову, у справі про адміністративне правопорушення № 653 від 28.10.2015 року, згідно якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності згідно ч. 7 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф в сумі 8500 (Вісім тисяч п'ятсот) гривень. Вказану постанову було винесено на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 21.10.2015 року. При цьому, позивач вважає, що вказані припис про усунення порушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності винесені упереджено, не ґрунтуються на об'єктивних обставинах, суперечать об'єктивним обставинам і тому мають бути скасовані.

В судове засідання 19.05.2016 року з`явився представник позивача який наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких клопотань та заперечень на позовну заяву суду не заявляв.

У відповідності до ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття, справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши всі наявні докази у їх сукупності, вислухавши думку представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший об'єкт, який здійснює управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Судом встановлено, що інспектором будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Вакуленко В.В. складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 21.10.2015 року, припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, згідно з яким зобов'язав позивача усунути виявлені порушення вимог містобудівного законодавства в термін до 21.11.2015 року.

Того ж дня 21.10.2015 року інспектором будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Вакуленко В.В. складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.ст. 254, 255, 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі зазначеного протоколу відповідачем відносно позивача було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 653 від 28.10.2015 року, згідно якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності згідно ч. 7 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф в сумі 8500 (Вісім тисяч п'ятсот) гривень.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 96 КпАП України передбачено, що порушення вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів чи споруд тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та на посадових осіб - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правовідносини, які виникають під час здійснення перепланування чи реконструкції житлових приміщень регулюються Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Житловим Кодексом УРС (діюча редакція), Порядком виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою КМУ від 13.04.2011 року № 466, Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою КМУ від 13.04.2011 року № 461 та іншими нормативно-правовими та законодавчими актами. Відповідно до вказаних норм, встановлено декларативний принцип на отримання права на виконання підготовчих робіт і будівельних робіт та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності. При цьому, замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних зазначених у поданій ним декларації про початок виконання будівельних робіт, та виконання будівельних робіт без зареєстрованої декларації.

Згідно ч. 1 ст. 9КпАП України передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КпАП України передбачено, що вина є обов'язковою умовою адміністративної відповідальності, юридичний факт, який є підставою для притягнення до відповідальності.

Згідно ст. 280 КпАП України визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, згідно положень ст.. 278 КпАП України визначено, що при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа), який розглядатиме справу, вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи, чи правильно складено протокол та інші матеріали про адміністративне правопорушення, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали, чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративні правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, відповідно до ст. 245 КпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Судом встановлено, що в акті перевірки та у протоколі про адміністративне правопорушення відповідачем зазначається суть правопорушення ніби то допущеного позивачем, а в приписі про усунення виявлених порушень, відповідачем встановлено строк для самостійного усунення порушень до 21.11.2015 року. При цьому, судом встановлено, що не дочекавшись настання 21.11.2015 року (строку визначеного в приписі), відповідач виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення № 653 від 28.10.2015 року. Таким чином, суд вважає, що вказаними діями, відповідач позбавив позивача можливості надати свої заперечення чи пояснення з приводу реконструкції та перепланування, завчасно винісши постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, не дотримавшись строків, встановлених ним же в приписі про усунення порушень.

Судом встановлено, що при складенні акту перевірки, протоколу та припису про усунення порушення, представник відповідача фактично не заходив до приміщення квартири позивача (№ 4 по вул. Торгова 45 в м. Одеса), і фактично не оглядав об'єкт реконструкції та перепланування. Відповідно, суд приходить до висновку, що при складанні акту перевірки, припису та протоколу, відповідач керувався лише своїми власними припущеннями, що є неприпустимим.

Крім того, фактично не оглянувши об'єкт реконструкції та перепланування, представник відповідача вніс неправдиву інформацію до акту перевірки та припису про усунення порушення, щодо відсутності витяжного каналу, який, на момент складання акту та припису, фактично було встановлено (встановлено було витяжний канал з примусовою вентиляцією). Цим самим, представник відповідача також вчинив неприпустимі дії.

Також представником відповідача невірно зазначено про ніби то виведену каналізаційну трубу через приміщення № 4(як житлову кімнату), оскільки фактично вказане приміщення розділено перегородкою на два приміщення (коридор і житлова кімната). Відповідно, вказану каналізаційну трубу виведено через приміщення, яке фактично є коридором (використовується як коридор) і не є житловою кімнатою.

Судом також встановлено невірне застосування відповідачем норм діючого законодавства при вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а саме:

При складанні акту перевірки та припису про усунення порушення, відповідачем не було достеменно вивчено об'єкт реконструкції, і відповідно не було належним чином встановлено про те, чи мало місце при спорудженні даного об'єкта втручання в несучі конструкції будинку, і в разі, якщо мало, то яким чином це мого вплинути на несучі якості цих конструкцій.

Згідно ст. 152 діючої редакції Житлового Кодексу Української РСР, з відповідними змінами, зазначається, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується.

Отже, в разі виконання власником робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потрібні дозвільні документи для їх виконання.

З матеріалів судової справи, не вбачається наявності підтвердження з боку відповідача факту втручання позивачем в несучі конструкції будинку. Відповідно, суд приходить до висновку про незаконність вимагання відповідачем від позивача дозвільних документів для виконання робіт з облаштування об'єкта реконструкції.

Крім зазначеного, суд також вважає, що при винесенні вказаної оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення та накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500 (вісім тисяч п'ятсот) гривень, відповідачем не було повною мірою досліджено всіх обставин справи, зокрема, не прийнято до уваги, що з позивачем проживають двоє малолітніх дітей, до цього часу позивач жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності та здійснювала реконструкцію в своїй квартирі, з метою покращення санітарно-гігієнічних умов для малолітніх дітей. При цьому, позивач не мала намірів (умислу) порушувати норми діючого законодавства і права третіх осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не було виконано всебічне, повне і об'єктивне з`ясування всіх обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Окрім цього, згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 72 цього Кодексу, а також ч. 4 ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до вимог ст.. 293 КпАП України і роз'яснень, викладених в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу, який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з цим, виходячи із закріпленого в частині 4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов'язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Суд при розгляді даної категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови згідно з вимогами п.3 ч. 1 ст. 293 КпАП України.

З боку відповідача суду не було надано жодного доказу, який би спростовував твердження позивача та підтверджуючого законність та обґрунтованість постанови та припису, що оскаржуються.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст..ст. 2, 11, 17, 19, 71, 79, 128, 159, 160, 162, 163, 171, ч. 2 ст 167 КАС України, ст. ст. 14, 152, 251, 256, 268, 276, 280, 287, 288, 289, 293 КпАП України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про скасування припису про усунення порушення та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Припис Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 21.10.2015 року про усунення ОСОБА_1 порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил - скасувати.

Постанову Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області у справі про адміністративне правопорушення № 653 від 28.10.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 8500 (Вісім тисяч п'ятсот) гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк після отримання постанови суду.

Суддя:

17.05.2016