Справа № 2а-4944/11
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року м. Київ К/800/32916/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року у справі №2а-4944/11 за позовом ОСОБА_5 до Черкаської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, Прокуратура міста Черкаси, про визнання рішення недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до Черкаської міської ради про визнання недійсним рішення Черкаської міської ради від 10.02.2011 року №2-180 «Про протест прокурора міста Черкаси на пункт 1.4 рішення Черкаської міської ради №2-395 від 21.12.2006 року «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність».

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нову постанову. Визнано недійсним рішення Черкаської міської ради №2-180 від 10.02.2011 року «Про протест прокурора міста Черкаси на пункт 1.4 рішення Черкаської міської ради №2-395 від 21.12.2006 року «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність».

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року, ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що пунктом 1.4 рішення Черкаської міської ради від 21.12.2006 року №2-395 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність (ОСОБА_6 та інші)» було передано громадянці ОСОБА_7 безоплатно у власність земельну ділянку площею 515.5 кв.м по вул. Лісній,2/Лісовій Просіці,34 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

На підставі цього рішення ОСОБА_7 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 127830 від 30.05.2007 року.

26.01.1999 року гр. ОСОБА_7 уклала договір дарування з гр. ОСОБА_4, який прийняв у дар 17/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці розміром 764,0 кв.м, що знаходяться в м. Черкаси по вул. Лісній,2/Лісовій Просіці,34.

Прокурором м. Черкаси 12.10.2010 року був внесений протест на п.1.4 рішення Черкаської міської ради від 21.12.2006 року № 2-395 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність (ОСОБА_6 та інші)».

10.02.2011 року Черкаська міська рада своїм рішенням №2-180 «Про протест прокурора міста Черкаси на пункт 1.4. рішення Черкаської міської ради № 2-395 від 21.12.2006 р. «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність (ОСОБА_6 та інші)» задовольнила протест прокурора та скасувала п. 1.4. рішення Черкаської міської ради від 21.12.2006 року, на підставі якого ОСОБА_7 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ради, ОСОБА_5 звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій Черкаської міської ради при прийнятті оскаржуваного рішення, оскільки орган місцевого самоврядування має право змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт.

Між тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що внаслідок прийняття відповідачем рішення №2-395 від 21.12.2006 року ОСОБА_7 отримала державний акт на право власності, а отже, виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. У зв'язку із чим, міська рада не мала права та повноважень самостійно скасовувати своє рішення.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з ст.144 Конституції України, рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

У Рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

У справі, що розглядається, суди встановили, що на підставі рішення Черкаської міської ради від 21.12.2006 року №2-395 ОСОБА_7 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку.

Зазначене рішення міськради є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, а тому не може бути в подальшому скасований органом місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що рішення Черкаської міської ради від 10.02.2011 року №2-180 прийняте поза межами повноважень та з порушенням способів передбачених Конституцією та законами України, а тому підлягає скасуванню.

Що стосується посилань скаржника про те, що на час прийняття оскаржуваного рішення позивач ніякого відношення до земельної ділянки не мала, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки ОСОБА_5 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_7, а рішення Черкаської міської ради від 10.02.2011 року стосується спадкового майна, а отже порушує її права та інтереси.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: