Справа № 392/354/16-а
Суддя: Кратко Д. М.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 392/354/16-а
Провадження № 2-а/392/20/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., із участю секретаря судового засідання Жельман О.В., позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення у Маловисківському районі Кіровоградської області, треті особи: Головне управління державної казначейської служби України у Кіровоградській області, Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області про зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить суд зобов»язати відповідача виплатити їй одноразову грошову компенсацію в сумі 42060,60 грн., яка при житті підлягала виплаті її чоловіку ОСОБА_5, який помер 07 липня 2012 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі постанови Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2011 року, яке набрало законної сили, було зобов»язано Управління праці та соціального захисту населення у Маловисківської райдержадміністрації здійснити нарахування та виплату ОСОБА_5 одноразову компенсацію за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, діючої на момент встановлення інвалідності, відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням раніше проведених виплат.

Позивач зазначає, що відповідачем було проведено нарахування грошової суми в розмірі 42060,60 грн. та призначив її до виплати, проте не встигши отримати нараховану грошову суму її чоловік помер 07 липня 2012 року, у зв»язку із чим 16 травня 2013 року їй було видано ОСОБА_6 про право на спадщину за законом, видане Маловисківською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 1-491. Позивач вказує, що вона звернулася до відповідача і ВДВС Маловисківського РУЮ в Кіровоградській області з рішенням та ОСОБА_6 про право на спадщину проте, їй було відмовлено у здійсненні належної до виплати грошової суми її чоловікові ОСОБА_5. З наведених вище підстав позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

В судовому засіданні позивач підтримала пред»явлений нею позов та просила його задовольнити, з підстав викладених у ньому.

Відповідач заперечував проти задоволення адміністративного позову, надавши письмові заперечення на нього, проте не оспорював право позивача на одержання нарахованої, але невиплаченої грошової суми в розмірі 42060,60 грн., що підлягала виплаті при житті чоловіку позивача (а.с. 36-38).

Представник Головного управління державної казначейської служби України у Кіровоградській області при розгляді вказаної справи поклався на розсуд суду щодо можливого судового рішення у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб»єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин (ч. 1 ст. 6 КАС України).

З наведених вище норм законодавства випливає, що особа на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб»єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки особи у сфері публічно-правових відносин, створюючи певні негативні праві (юридичні) наслідки для такої особи.

Таким чином у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб»єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Згідно з вищевказаними нормами права задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб»єкта владних повноважень.

Надаючи правову оцінку доказам досліджених судом та наданими сторонами, а також витребуваними з власної ініціативи, суд виходить із наступного.

Постановою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2011 року, яке набрало законної сили, було зобов»язано Управління праці та соціального захисту населення у Маловисківської райдержадміністрації здійснити нарахування та виплату ОСОБА_5 одноразову компенсацію за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, діючої на момент встановлення інвалідності, відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням раніше проведених виплат (а.с. 25-26).

Як вбачається з Постанови про закінчення виконавчого провадження від 24 травня 2012 року на підставі ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-2549/2011 від 10 квітня 2012 року щодо зобов»язання Управління праці та соціального захисту населення у Маловисківської райдержадміністрації здійснити нарахування та виплату ОСОБА_5 одноразову компенсацію за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, діючої на момент встановлення інвалідності, відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням раніше проведених виплат (а.с. 35).

07 липня 2012 року помер ОСОБА_5, що підтверджується копією ОСОБА_6 про смерть (а.с. 7).

На підставі ОСОБА_6 про право на спадщину за законом виданого 16 травня 2013 року державним нотаріусом Маловисківської районної державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна у виді одноразової компенсації в сумі 42060,60 грн. (сорок дві тисячі шістдесят гривень 00 коп.) після смерті ОСОБА_5, належної спадкодавцю на підставі довідки, виданої Управлінням соціального захисту населення Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 05 квітня 2013 року за № 408 є його дружина ОСОБА_4 (а.с. 13, 83).

З матеріалів справи вбачається, що після одержання позивачем ОСОБА_6 про право на спадщину за законом виданого 16 травня 2013 року остання зверталася до органів державної влади щодо виплати їй успадкованої грошової суми в розмірі 42060,60 грн., однак їй роз»яснювалося, що для здійснення відповідної виплати необхідно надати виконавчий лист, як стягувану (а.с. 15,16, 33-34, 71, 73).

Належних і допустимих доказів того, що позивач зверталася саме із заявою про виплату їй одноразової компенсації в сумі 42060,60 грн. (сорок дві тисячі шістдесят гривень 00 коп.) після смерті ОСОБА_5, належної спадкодавцю на підставі довідки, виданої Управлінням соціального захисту населення Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 05 квітня 2013 року за № 408 і те, що їй було відмовлено у здійсненні такої виплати позивачем не надано.

Згідно ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Тобто за змістом вказаних норм до спадкоємця переходить спадкування права на суму невиплаченої соціальної виплати, яка належала спадкодавцю за життя, коли було прийняте відповідне судове рішення на його користь і не було виконане до настання його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Тому суд вважає, що право позивача на одержання спадщини після смерті свого чоловіка у виді одноразової компенсації в сумі 42060,60 грн. (сорок дві тисячі шістдесят гривень 00 коп.) захищене, оскільки ОСОБА_4 прийняла та оформила спадщину після смерті чоловіка.

Суд вважає, що позивачем обраний неправильний спосіб захисту своїх прав, право позивача не було порушене при зверненні до суду, оскільки право позивача на одержання грошової суми в розмірі 42060,60 грн. виникло з моменту одержання ОСОБА_6 про право на спадщину за законом виданого 16 травня 2013 року, а тому повторно зобов»язувати відповідача вчинити дії є безпідставним, оскільки Постановою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2011 року, яке набрало законної сили, вже було зобов»язано Управління праці та соціального захисту населення у Маловисківської райдержадміністрації здійснити нарахування та виплату ОСОБА_5 одноразову компенсацію за шкоду, заподіяну здоров»ю, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, діючої на момент встановлення інвалідності, відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням раніше проведених виплат.

Таким чином, враховуючи те, що виконавчий лист на підставі зазначеного судового рішення не виконаний, правонаступництво ОСОБА_4 у спірних правовідносинах підтверджено у встановленому законом порядку шляхом спадкового правонаступництва, оскільки перехід права на належну спадкодавцю грошову суму підтверджується ОСОБА_6 про право на спадщину за законом від 16 травня 2013 року, тобто відсутні передумови для захисту права або інтересу, оскільки фактично відбулося вибуття однієї із сторін виконавчого провадження, тому вказане питання згідно із розділом V КАС України та Законом України «Про виконавче провадження» є процесуальним правонаступництвом, що безпосередньо по»язане з виконанням судового рішення та фактично відноситься до процесуального правонаступництва.

Згідно ч. 5 ст. 94 КАС України у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, тому судові витрати у справі необхідно віднести за рахунок держави.

Частина 2 ст. 14 КАС України встановлює, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Суд вважає, за необхідне роз»яснити позивачу, що він має право звернутися до суду із заявою про процесуальне правонаступництво з урахуванням змісту положень ст.ст. 55, 264 КАС України, Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 17, 18, 70, 71, 158 163, 167 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративнивного позову ОСОБА_4 відмовити.

Судові витрати у справі віднести за рахунок держави.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови суду, апеляційної скарги через Маловисківський районний суд Кіровоградської області, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 25 травня 2016 року.

Суддя Д.М. Кратко