Справа № 804/223/16
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2016-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2016 р. Справа №804/223/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача-2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до відповідача-1: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідача-2: Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_6 про зобов'язання вчинити певні дії, -
12.01.2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_5 з позовом до відповідача-1: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідача-2: Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_6, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 01.03.2016 року, просить суд:
Представник позивача під час судового засідання підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та пояснив обставини справи таким чином, як про це вказано вище.
Представник відповідача-1 у судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не зазначив.
Проте, надав суду письмові заперечення проти заявленого адміністративного позову та зазначив, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю. Так, вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. При цьому наголосив на тому, що у Фонду гарантування відсутні будь-які первинні документи стосовно вкладників і тому при складанні Загального реєстру використовується виключно інформація, що наявна в переданому Уповноваженою особою переліку вкладників. За твердженнями Фонду ним не допускалась протиправна бездіяльність по відношенню до позивача, не порушувались її права та інтереси саме його діями чи бездіяльністю.
В доповнення відповідач-1 пояснив, що позивача не було включено Уповноваженою особою до наданого ним Переліку вкладників, тому Фонд не мав правових підстав для здійснення процедури по включенню його до Загального реєстру вкладників. Тим більше, що часто Фонд стикається із проблемою, коли вкладники, які мають депозити, розмір яких перевищує межі суми гарантованої Фондом, намагаються у незаконний спосіб отримати від держави в особі Фонду гарантування відшкодування також і в частині вкладу, що не гарантується. Для цього вкладники у різний спосіб ділять свої вклади на декілька вкладів, кожен з яких не порушував би публічний порядок відшкодування, з метою отримати від Фонду суму відшкодування за рахунок бюджетних коштів. Отже, позивач не набув статусу вкладника неплатоспроможного банку, оскільки уклав нікчемний правочин (договір банківського вкладу), що порушує публічний порядок відшкодування коштів вкладникам неплатоспроможних банків, встановлений законом. Тому, відповідач-1 вважає, що Уповноважена особа правомірно не включила позивача до Переліку вкладників, які мають право на грошове відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування, оскільки як відомо нікчемний правочин не створює жодних юридичних наслідків окрім тих, які повязані з його нікчемністю, а ОСОБА_5 не надала належних і допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.
Представник відповідача-2 під час судового засідання заперечував проти задоволення цього адміністративного позову та вказав на те, що після проведення перевірки договорів (правочинів) за вкладними операціями були виявлені ознаки нікчемності у ряді договорів банківського вкладу (депозиту), що укладені між ПАТ «Дельта Банк» та фізичними особами клієнтами банку після 16.05.2015 року включно. На його думку, виявлені нікчемні правочини стали результатом дій вкладників, розмір депозитних вкладів яких перевищував граничні суми відшкодування, гарантовані Фондом, і з огляду на незадовільний стан платіжної дисципліни ПАТ «Дельта Банк» для таких клієнтів існували ризики щодо незадоволення їх кредиторських вимог в результаті ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та реалізації його майна.
При цьому зазначені операції із перерахування коштів з поточних рахунків фізичних осіб на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб, відкриті в банку, були здійснені в період дії постанови Національного банку України №692/БТ від 30.10.2014 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних». З урахуванням цього Комісія прийшла до висновку, що умови договорів банківських вкладів, укладені між банком та фізичними особами після 16.01.2015 року включно, надають кредиторам фізичним особам переваги перед іншими кредиторами, а отже такі договори є нікчемними з підстав, визначених у п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Так, фактично кошти на рахунок позивача вносились третьою особою, шляхом безготівкового перерахування, що є порушенням умов договору та п.5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «Дельта Банк». Отже, вважає, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, а повідомлення про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) позивача правомірним та скасуванню не підлягає.
Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача-2, дослідивши письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення адміністративного позову у повному обсязі з огляду на наступне.
Як зазначила позивач, ще 26.03.2015 року строк дії вищевказаного договору закінчився, але ані депозитний вклад у сумі 6419,00 доларів США, ані відсотки по ньому на її депозит повернуті не були.
Проте, згодом 02.03.2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України за №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року за №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» призначено ОСОБА_6 строком на 2 роки з 05.10.2015 року до 04.10.2017 року включно.
За постановою Правління Національного банку України від 02.10.2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 02.10.2015 року за №181 «Про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та відкликано банківську ліцензію.
На виконання наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» №408 від 29.05.2015 року та на виконання рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №174/15 від 27.07.2015 року на підставі вимог п.8 ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідачем-2 було проведено перевірку правочинів (договорів) за вкладними операціями на предмет виявлення договорів (правочинів), що є нікчемними з підстав, передбачених ч.3 ст.38 вказаного Закону.
За результатами перевірки у ряді договорів банківського вкладу (депозиту), які були укладені між ПАТ «Дельта Банк» та фізичними особами клієнтами банку після 16.01.2015 року включно були виявлені ознаки нікчемності.
Листом від 15.06.2015 року за №05-3001504 тимчасова адміністрація ПАТ «Дельта Банк» в особі директора департаменту клієнтської підтримки ОСОБА_8 повідомила позивача про проведення перевірки операцій за її рахунками.
Згодом на адресу ОСОБА_5 надійшла копія оспорюваного повідомлення за №8821/1742 від 23.09.2015 року про нікчемність правочину, в якому зазначено, що у відповідності до п.1 ч.4 ст.38 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації банку повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч.2 ст.38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.
Також за словами позивача, з метою зясування причин бездіяльності відповідачів щодо не включення її до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та не проведення такого відшкодування, вона звернулась до Президента України як до гаранта Конституції із зверненням щодо надання допомоги у вирішенні питань бездіяльності відповідачів.
Проте, не погодившись із таким повідомленням, яке стало підставою для не включення позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, та не виплати їй належних коштів, ОСОБА_5 звернулась до суду із цим адміністративним позовом. Отже, правомірність/протиправність винесення такого рішення та необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача відповідно становить предмет доказування в цій адміністративній справі.
Суд зазначає, що правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
За визначенням ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.
Частиною 1 ст.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Відповідно до ч.1 ст.1 та ч.3 ст.12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду; виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: 1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; 2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; 3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; 4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; 6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; 7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.
Згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
Частина 2 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Згідно з ч.4 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах.
Таким чином, після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» гарантує повернення кожному вкладнику банку суми відшкодування коштів за вкладом, у тому числі за договором банківського рахунку, у межах 200000,00грн.
При цьому слід наголосити на тому, що у ч.4 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачені підстави для відмови у відшкодуванні коштів за вкладом після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Натомість серед цих підстав відсутня така, що визначає право банку на винесення рішенні у виді повідомлення про нікчемність правочину, а саме: договору про депозитний вклад у банку.
Також за правилами ч.1 3 ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.
Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Згідно з ч.5 ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Частина 6 ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.
Відповідно до пунктів 3-5 розділу III Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року №14 (далі - Положення) Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.
Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.
Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.
Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.
Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.
Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.
Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на СD-дисках у сvs файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.
Відповідно до п.6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; зміни реквізитів вкладників; зміни розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.
Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).
Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.
Загальний Реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - на СD-дисках у сvs файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.
Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.
При цьому Уповноважена особа може надавати Фонду протягом процедури ліквідації додаткову інформацію про вкладників, зокрема щодо збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.
Згідно з ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
Частина 3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.
Отже, вищевикладеними нормами Закону визначені підстави для визнання правочинів (у тому числі договорів) неплатоспроможного банку нікчемними. Натомість в оспорюваному рішення про нікчемність правочину відповідач-2 не наводить будь-яких вище зазначених законом підстав.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи відповідачів щодо правомірності не включення позивача до Переліку вкладників є суперечливими. Адже останні спочатку стверджують, що вкладники припускаються до дій, за якими у різний спосіб ділять свої вклади на декілька вкладів, кожен з яких не порушував би публічний порядок відшкодування, укладають правочини з цього приводу з третіми особами, з метою отримати від Фонду суму відшкодування за рахунок бюджетних коштів. А потім вони зазначають, що позивач не набув статусу вкладника неплатоспроможного банку, оскільки уклав нікчемний правочин (договір банківського вкладу), що порушує публічний порядок відшкодування коштів вкладникам неплатоспроможних банків, встановлений законом. Так ці операції із перерахування коштів з поточних рахунків фізичних осіб на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб були відкриті в банку в період дії постанови Національного банку України №692/БТ від 30.10.2014 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних» (втратила чинність на підставі постанови від 02.03.2015 року). Однак, це жодним чином не вплинуло на дії банку щодо самостійного відкриття ним таких рахунків у цей період. Тобто, невизначеним та суперечливим є обґрунтування відповідачами ознак нікчемності укладених правочинів, які б порушували публічний порядок відшкодування.
При цьому у своєму рішенні про нікчемність правочину Уповноважена особа вказала на те, що у звязку із визнанням правочину нікчемним до позивача були застосовані наслідки недійсності правочину як такого, що не породжує будь-яких юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.
Крім того, суд враховує, що загальні підстави визнання правочинів нікчемними встановлені цивільним законодавством.
Так, ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст правочину може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до частини першої ст.228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Згідно з ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Частина 3 цієї статті визначає, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Для застосування санкцій, передбачених ст.228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.
Крім того, в силу положень ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом.
Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням ч.1 ст.69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
У відповідності до ч.1 та ч.4 ст.70 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Отже, відповідачами не надано суду належних доказів того, що правочин, укладений між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», визнаний недійсним судом або є нікчемним з огляду на норму закону, не навели підставу нікчемності, зазначену у ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не надали доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.
Як вже вказувалось вище, у відповідності до положень пунктів 2, 3 розділу 4 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).
При цьому Уповноважена особа може надавати Фонду протягом процедури ліквідації додаткову інформацію про вкладників, зокрема щодо збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.
Отже, Положенням визначено право Уповноваженої особи надавати Фонду протягом процедури ліквідації додаткову інформацію про вкладників для включення їх до Переліку та передання до Фонду для включення до Загального реєстру та здійснення виплати відшкодування за договором банківського вкладу (депозиту).
При цьому суд зазначає, що втручання у даному випадку у дискреційні повноваження Фонду, як суб'єкта владних повноважень, є виправданим, оскільки відсутній інший дієвий спосіб захисту порушеного права ОСОБА_5, та враховує, що у межах спірних правовідносин відповідачами не доведено факту існування підстав для не відшкодування коштів за вкладом, що передбачені у ч.4 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Крім того, у відповідності до положень ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачами не доведено правомірності та обґрунтованості підстав для не включення позивача до переліку та Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.
Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Суд згідно ст.86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити цей адміністративний позов повністю.
Що стосується вирішення питання про розподіл судових витрат, то суд зазначає таке.
Відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» та ст.87, ст.94 КАС України, враховуючи рішення суду про повне задоволення позовних вимог, сплачена позивачем сума судового збору підлягає поверненню йому з Державного бюджету України у загальному розмірі 974,40грн. (квитанції №1/240 на суму 487,20грн. та №1/19 на суму 487,20грн.).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 60, 86, 160, 161, 163 КАС України, суд,

Адміністративний позов задовольнити повністю.
Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 сплачену суму судового збору у загальному розмірі - 974,40 грн.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2016 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 04 квітня 2016 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_1