Справа № 826/21350/15
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

24 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Мамчура Я.С.

суддів: Желтобрюх І.Л., Шостака О.О.

при секретарі Кривді В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києва на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мірель продукт" до Державної податкової інспекції у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києва про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мірель продукт", звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києва про скасування податкових повідомлень-рішень від 15.07.2015 року № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою у задовлені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Державною податковою інспекцією у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києва проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Мірель Продукт» ( ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за взаємовідносинами з ТОВ «Мірель Компані» () за період з 01.10.2014 по 31.10.2014 року та 01.01.2015 по 31.01.2015 року, з ПП «Орім» () за період з 01.11.2014 по 31.11.2014 року, з ПП «Мірель Торг» () за період з 01.01.2015 по 31.01.2015 року.

У висновку Акт перевірки від 26.06.2015 року № 597/26-54-22-02-10/37688448 відповідач встановив порушення позивачем норм Податкового кодексу України, а саме: п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 ПК України, у результаті чого товариством занижено суми ПДВ, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет на загальну суму 283341,77 грн. у тому числі: за жовтень 2014 року у сумі - 101929,95 грн., за листопад 2014 року у сумі - 34568,33 грн., за січень 204 року у сумі - 146843,49 грн.; п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого товариством занижено податок на прибуток на загальну суму 122848 грн., у тому числі за 2014 рік у сумі - 122848 грн.

На підставі Акту перевірки ДПІ у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.07.2015 року № , відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на 122848 грн. за основним платежем та на 30712 грн. за штрафними санкціями та № , відповідно до якого позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на 283341 грн. за основним платежем та на 70836 грн. за штрафними санкціями.

Вказані обставини стали підставою звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Мірель Продукт" до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що висновок податкового органу щодо порушення позивачем норм Податкового кодексу України є необґрунтованим та таким, що суперечить чинному законодавству, а винесені податкові повідомлення-рішення від 15.07.2015 року № та № є неправомірними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Згідно до п. 138.1 ст.138 ПКУ витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності та інших витрат.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п.138.2 ПКУ).

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг, (п. 138. 4 ПКУ).

Відповідно до пп. 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.228 пункту 14.1 статті 14 ПКУ визначено, що собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрата, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послух, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Згідно з п. 138.8. ст. 138 ПКУ собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: - прямих матеріальних витрат; - прямих витрат на оплату праці; - амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; - загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; - вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; - інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до пп. 139.1.3. та пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПКУ не включаються до складу податкових витрат суми попередньої (авансової) оплати товарів, робіт, послуг; витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це органу державної податкової служби та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до органу державної податкової служби, митного органу. Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення .

Крім того, ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку,зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Так, п. 200.1 ст. 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї ст. 200 ПК України, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Крім того, слід зазначити, що згідно п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно ч. 1 ст. ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Що стосується взаємовідносин позивача з ТОВ «Мірель Компані», колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, між ТОВ «Мірель Продукт» та ТОВ «Мірель Компані» було укладено Договір поставки №27 від 27.05.2011р., відповідно до умов якого ТОВ «Мірель Компані» (Постачальник) зобов'язувався поставляти та передавати у власність покупця товар. Поставка товару здійснюється на підставі замовлень, що подаються покупцем. На підставі вищенаведеного договору ТОВ «Мірель Компані» у жовтні 2014 року були виписані видаткові та податкові накладні на загальну 611579,49грн. (у т.ч. ПДВ 101929,95грн.), номенклатура поставки (шампунь, наповнювач для туалетів для тварин, корм для тварин, абрикоси, персики половинками тощо).

Податковим органом в Акті перевірки зазначено, що ТОВ «Мірель Компані» в 2014 та 2015 роках не імпортувало товар (гігієнічний наповнювач, корм для папуг, корм для риб тощо) та персики і абрикоси, поставлений на користь ТОВ «Мірель Продукт». А також вказано про отримання від ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві податкової інформації від 07.05.2015р. №371/7/26-55-22-09/35920561 щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «Мірель Компані» з питань підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.07.2014 по 31.01.2015, згідно якої встановлено факт маніпулювання даними податкової звітності контрагентами ТОВ «Мірель Компані», зокрема такими підприємствами як: ТОВ «Бастія» (не є контрагентом позивача за спірними операціями), ПП «Мірель торг», ТОВ «Воян торг» (не є контрагентом позивача за спірними операціями). Встановлено відсутність інформації про наявні трудові та матеріальні ресурси у ТОВ «Мірель Компані» для здійснення діяльності.

Таким чином, відповідач дійшов висновку про те, що зазначеною податковою інформацією не підтверджено взаємовідносини з контрагентами ТОВ «Мірель Компані» за жовтень 2014 року та січень 2015 року, в тому числі з ТОВ «Мірель Продукт» по ланцюгу постачання, а тому не вбачається реального здійснення господарських операцій.

Що стосується взаємовідносин позивача з ПП «Орім», колегією суддів встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, правові відносини між вказаними особами здійснювалися на підставі договору про надання маркетингових послуг №407 від 01.09.2014р., відповідно до умов якого ПП «Орім» (Виконавець) зобов'язувався надавати ТОВ «Мірель Продукт» (Замовнику) маркетингові послуги, вказані у додатку до договору. На підставі вищенаведеного договору ПП «Орім» виписано податкову накладну № 355 від 31.10.2014р. на загальну суму з ПДВ 207410грн. (у т.ч. ПДВ 34568,33грн.), а також між сторонами складено акт здачі-прийняття робіт (послуг) на таку ж суму, номенклатура послуги (проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі польового анкетування, проведення телефонного опитування респондентів).

Податковим органом в Акті перевірки зазначено про отримання від ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві податкової інформації від 18.03.2015р. №170/10-13-22-05/39355541 «щодо спектру фінансово-господарської діяльності ПП «Орім» з питань підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.09.2014 по 31.01.2015, згідно якої встановлено відсутність у підприємств трудових, матеріальних, виробничих та інших ресурсів, а також встановлено факт маніпулювання даними податкової звітності ПП «Орім» по взаємовідносинам із ТОВ «Касторс» (не є контрагентом позивача за спірними операціями) та ТОВ «Демеус» (не є контрагентом позивача за спірними операціями). При цьому ДПІ зазначає, що ПП «Орім» податкові накладні зареєстровано в ЄРПН.

На підставі вищезазначеного, відповідач дійшов висновку про те, що зазначеною податковою інформацією не підтверджено взаємовідносини з контрагентами ПП «Орім», в тому числі з ТОВ «Мірель Продукт», а тому не вбачається реального здійснення господарських операцій.

Щодо господарських операцій позивача з ПП «Мірель торг», колегією суддів встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, між вказаними особами було укладено Договір поставки №1122014 від 01.12.2014р., відповідно до умов якого ПП «Мірель Торг» (Постачальник) зобов'язувався поставляти та передавати у власність покупця товар широкого вжитку. На підставі вищенаведеного договору ПП «Мірель Торг» у січні 2015 року були виписані видаткові та податкові накладні на загальну 425554,40грн. (у т.ч. ПДВ 70925,73грн.), номенклатура поставки (молоді початки кукурудзи, абрикоси половинки, ананаси тощо).

Податковим органом під час перевірки встановлено, що ТОВ «Мірель Продукт» (позивач) є імпортером, але протягом 2014 року та січня 2015 року імпортувала котячі наповнювачі для туалетів. Втім, не зазначено про що наведене свідчить та яке відношення має наведене до взаємовідносин позивача із ПП «Мірель Торг». А також встановлено, що ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві складена податкова інформація від 09.06.2015 № 519/26-54-22-02/38557073 «Про результати документальної позапланової перевірки ПП «Мірель Торг» по взаємовідносинам з ТОВ «Мірель компані» та ТОВ «Мірель трейд», відповідно до якої встановлено, що суми податкового кредиту по податковим накладним, виписаним ПП «Мірель Торг» не підтверджуються по ланцюгу постачання. Перевіркою не встановлено факту придбання ТОВ «Мірель компані» імпортованого товару, який постачався на користь ПП «Мірель Торг». При цьому у вказаному Акті встановлено, що у ПП «Мірель Торг» середньооблікова кількість штатних працівників становить 20 осіб.

Таким чином, відповідач дійшов висновку, що зазначеною податковою інформацією не підтверджено взаємовідносини з контрагентами ПП «Мірель Торг», в тому числі з ТОВ «Мірель Продукт», а тому не вбачається реального здійснення господарських операцій.

Розглядаючи апеляційну скаргу колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач в порядку виконання обов'язку, визначеного ч. 2 ст. 71 КАС України, та з урахуванням приписів ч. 1 ст. 138 КАС України (щодо предмету доказування), не довів жодними належними та допустимими доказами наявності обставин, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства, наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування спірних сум податкових вигод, а відтак ДПІ не довела законності та обґрунтованості оскаржуваних рішень.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що висновки податкового органу по суті ґрунтуються на обставинах взаємовідносин контрагентів позивача з іншими особами ТОВ «Бастія», ТОВ «Воян торг», ТОВ «Касторс» та ТОВ «Демеус», з якими позивач не вступав у господарські відносини, та без будь-яких фактів фіксації порушення робиться висновок про нереальність господарських взаємовідносин позивача із ТОВ «Мірель Компані», ПП «Орім» та ПП «Мірель Торг». Так, Акт перевірки не містить як аналізу дотримання податкової дисципліни позивачем та його контрагентами, так і доказів порушення фіскальних інтересів держави внаслідок таких взаємовідносин, зокрема, не вбачається відхилень між сумами задекларованих податкових зобов'язань та податкового кредиту між позивачем та ТОВ «Мірель Компані», ПП «Орім» та ПП «Мірель Торг».

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази обізнаності позивача щодо протиправного характеру діяльності підприємств у ланцюгах постачання, прямої чи опосередкованої причетності до такої протиправної діяльності з метою отримання податкової вигоди, а відтак правовідносини учасників попередніх поставок не можуть впливати на оцінку реальності операції, вчиненої останнім у ланцюгу постачання платником (позивачем у справі) та його безпосереднім постачальником.

У той же час, колегія суддів звертає увагу, що надані під час перевірки позивачем документи, такі як: договори; видаткові накладні; податкові накладні; платіжні документи; заявки на поставку товарів; специфікації до договорів; товарно-транспортні накладні; укладені із перевізниками угоди щодо придбання послуг на перевезення товарів; докази проведення претензійної роботи позивача із контрагентами за спірними операціями (листи-претензії); акти здачі виконаних робіт щодо надання маркетингових послуг; звіт про результати визначення залишків продукції в торгових точках ТОВ «АТБ-Маркет»; звіт про результати визначення динаміки продажу продукції постачальника в торгівельній сітці ТОВ «АТБ-Маркет»; звіт про проведення опитування покупців щодо відношення до товару тощо, не дають підстав для сумніву щодо фактичного здійснення спірних операцій, підстав для висновку про нездійснення спірних операцій контрагентами позивача та про відсутність у позивача підстав для формування спірних сум податкових вигод.

Також, слід зазначити, що контрагенти позивача на момент вчинення господарських операцій, видачі податкових, накладних були зареєстровані платниками ПДВ, що не заперечується в Акті перевірки, а отже видача ними податкових накладних є правомірною. Під час розгляду справи відповідачем не надано вироку суду відносно посадових осіб позивача або контрагентів позивача за спірними операціями, яким би встановлювались обставини протиправної діяльності цих осіб та підприємств з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди за спірними операціями.

Крім того, відповідачем не було надано рішення суду відносно контрагентів позивача, яке б набрало законної сили та яке б було прийнято в порядку ст. 55-1 ГК України («Фіктивна діяльність суб'єкта господарювання»); не надано рішення суду, прийнятого в порядку ст. 234 ЦК України щодо фіктивності правочинів, тобто щодо вчинення правочинів без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином; не надано рішення суду про визнання правочинів з контрагентами недійсними з підстав їх суперечності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, як-то передбачено приписами ч. 3 ст. 228 ЦК України, а також не надано рішення суду, яке б було прийнято в порядку ст. 207 ГК України щодо визнання недійсними спірних операцій з підстав невідповідності спірних операцій вимогам закону, або вчинення їх з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, тощо.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 211, 212 КАС України суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києва - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2016 року - залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києва на користь Київського апеляційного адміністративного суду (отримувач коштів: УДКСУ у Печерському районі м. Києва, , банк отримувача: ГУДКCУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок отримувача 1007, код класифікації доходів бюджету 22030001) судовий збір в сумі 535 (п'ятсот тридцять п'ять) гривень 92 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий Я.С. Мамчур

Судді І.Л. Желтобрюх

О.О. Шостак

Повний текст складено 27.05.2016 р.

Головуючий суддя Мамчур Я.С

Судді: Шостак О.О.

Желтобрюх І.Л.