Справа № 804/15181/15
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Павловський Д.П., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання 14 квітня 2016 року прибули представники сторін. Не заперечували проти подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.
Керуючись приписами ст. ст. 122, 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду письмові докази, враховуючи позицію позивача, викладену у адміністративному позові, та позицію відповідача, викладену в запереченнях, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд дійшов висновку про наступне.
З матеріалів справи вбачається, що з 02.12.2013 року по 13.12.2013 року відповідачем проведено документальну планову невиїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства позивачем у період з 01.07.2010 року по 31.12.2011 року.
За наслідками перевірки відповідачем складно Акт № 1230/1703/НОМЕР_2 від 20.12.2013 року.
У акті перевірки відповідачем встановлено наступні порушення допущені позивачем, в т.ч. і порушення п.187.1 ст. 187 ПК України в результаті чого занижено суму ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету у розмірі 98 853,00 грн., в т.ч. за жовтень 2011 року у розмірі 35 440,80 грн., за листопад 2011 року у розмірі 35 122,56 грн. та за грудень 2011 року у розмірі 28 289,64 грн.
Суд не погоджується з доводами відповідача, що викладені у Акті перевірки № 1230/1703/НОМЕР_2 від 20.12.2013 року стосовно визначення грошового зобовязання з ПДВ, з наступних причин.
Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач у 2011 році перебув на спрощеній системі оподаткування згідно Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», що підтверджується копією свідоцтва про сплату єдиного податку від 16.12.2010 року, яке знаходиться у матеріалах справи. Основним видом діяльності позивача була оптова торгівля продовольчими товарами.
Згідно акту перевірки та пояснен, викладених у позовній заяві, перевищення обсягу виручки 500000,00 грн. мало місце у 3 кварталі 2011 року, а саме: у вересні 2011 року, коли позивач досяг загального обсягу виручки 525741,00 грн.
У відповідності до п. 1 Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.
Вищий адміністративний суд України у інформаційному листі від 20.07.2010 р. № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» зазначає, що враховуючи, що до відносин за участю платників єдиного податку насамперед повинні застосовуватися норми Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», слід визнати, що обов'язок перейти на загальну систему оподаткування у суб'єктів малого підприємництва, що порушили умови перебування на спрощеній системі, виникає з наступного кварталу за тим, у якому відбулося відповідне порушення.
У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 15.05.2012 року (номер у ЄДРСР 24528535) та яка є обовязковою для застосування судами, оподаткування доходів, отриманих платником єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, повинно здійснюватися із застосуванням правил загальної системи оподаткування.
Таким чином, з дня порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування, тобто з дня перевищення виручки 500000,00 грн., всі доходи, які отримує позивач оподатковуються із застосуванням правил загальної системи оподаткування.
З 01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України.
У відповідності до п.п.181.1 ст. 181 ПК України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.
У відповідності до п.183.10 ст. 183 ПК України (в редакції ПК України до 06.08.2011 року), будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, вважається платником податку з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу, без права на віднесення сум податку до податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування до моменту реєстрації платником податку на додану вартість.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07.07.2011 року, який набрав чинності 06.08.2011 року, п.183.10 ст. 183 ПК України викладено у новій редакції, а саме: будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Згідно п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999 року (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, саме з 06.08.2011 року Податковим кодексом України встановлена відповідальність для осіб, які не зареєструвались платниками податку на додану вартість у разі наявності підстав для цього встановлених п.п.181.1 ст. 181 ПК України, оскільки Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07.07.2011 року не містить застереження про його зворотню дію в часі.
Пунктом 183.2 ст. 183 ПК України встановлено, що у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 Податкового кодексу України.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до частини першої ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, суд приходить до висновку, що відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України, і тим самим порушив пункт 1 частини 3 статті 2 КАС України, яким передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень повинні бути прийняті (вчинені), зокрема, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси позивача, щодо порушення яких суд дійшов відповідного висновку та це підтверджується відповідними доказами.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не довів правомірності винесеного рішення належними і допустимими доказами, як того вимагають ст. ст. 70, 71 КАС України.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 11, 14, 69 - 71, 86, 94, 122, 128, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.
Винати протиправним та скасувати повністю податкове повідомленнярішення Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 19.05.2015 року № НОМЕР_1.
Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4) документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок).
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2