Справа № 2-а-1773/10/0670
Суддя: Прокопенко О.Б.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Прокопенка О.Б.,
суддів:Гриціва М.І., Коротких О.А., Кривенди О.В., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Самсіна І.Л., Терлецького О.О., -
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_9 до апеляційного суду Вінницької області (далі - Апеляційний суд), Державної судової адміністрації України (далі - ДСА), Міністерства фінансів України (далі - Мінфін), Головного управління Державної казначейської служби України при Мінфіні (далі - ГУ ДКС, ДКС відповідно) про стягнення заборгованості по заробітній платі,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2008 року ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням усіх уточнених позовних вимог просив: зобов'язати ДКС провести видатки з державного бюджету, передбачені ДСА за бюджетною програмою «Виконання рішень судів на користь суддів», і стягнути з ДСА недоотриману заробітну плату за період з червня 2005 року по червень 2008 року та компенсацію за затримку її виплати на загальну суму 148 229 грн 29 коп.; відшкодувати понесені судові витрати в сумі 1785 грн, пов'язані з оплатою праці експерта.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що з травня 1999 року він працює суддею Апеляційного суду.

З червня 2005 року по червень 2008 року розмір його заробітної плати обраховувався без врахування положень законодавчих та підзаконних актів про оплату праці, що діяли у вказаний період часу.

Вважає, що розмір його заробітної плати з червня по грудень 2005 року обраховувався без врахування підвищення посадових окладів, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці суддів» (далі - постанова № 865), а з січня 2006 року виплачувався не у повному обсязі, оскільки визначався у кратному розмірі до мінімальної заробітної плати у сумі 332 грн, а не з розміру мінімальної заробітної плати, яка встановлена законодавчими актами.

Житомирський окружний адміністративний суд постановою від 22 березня 2010 року позов ОСОБА_9 задовольнив частково: постановив стягнути з ДСА 148 229 грн 28 коп. недоплаченої заробітної плати за період з червня 2005 року по червень 2008 року; зобов'язав ДКС провести видатки з Державного бюджету України, передбачені ДСА за бюджетною програмою «Виконання рішень судів та користь суддів»; постановив відшкодувати ОСОБА_9 понесені судові витрати в сумі 80 грн з Державного бюджету України через ДКС. У задоволенні позову до Апеляційного суду та Мінфіну відмовив.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 6 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 листопада 2015 року, постанову суду першої інстанції скасував та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_9 задовольнив частково: визнав неправомірною бездіяльність Апеляційного суду щодо недонарахування та невиплати недоотриманої заробітної плати за період з 1 червня по 31 грудня 2005 року; зобов'язав Апеляційний суд нарахувати та виплатити ОСОБА_9 недоотриману заробітну плату за період з 1 червня по 31 грудня 2005 року. В решті позовних вимог відмовив.

Ухвалюючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення недонарахованої та невиплаченої заробітної плати за період з 1 січня 2006 року по 1 червня 2008 року не підлягають задоволенню з огляду на таке. Враховуючи, що встановлення сталої (розрахункової) величини для обчислення розмірів посадових окладів суддів та внесення відповідних доповнень до постанови № 865 відбулося до моменту набрання нею чинності, то ця постанова у редакції до внесення доповнень згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865» (далі - постанова № 1310) не була введена в дію. Тому суди не мали підстав для висновку про те, що вказані нормативні акти суперечать Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (був чинним на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2862-ХІІ).

Разом із тим Кабінет Міністрів України 30 червня 2005 року прийняв постанови № 513 «Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного Суду України» (далі - постанова № 513) та № 514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України» (далі - постанова № 514), якими підвищено оклади, зокрема, Голові Конституційного Суду України та Голові Верховного Суду України.

Водночас Кабінет Міністрів України не привів посадові оклади суддів у відповідність з вимогами статті 44 Закону № 2862-XII . Лише 3 вересня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 865, якою затвердив схеми посадових окладів інших керівників та суддів Конституційного Суду України, керівників та суддів інших судів загальної юрисдикції, якою привів оклади суддів у відповідність із встановленим частиною другою статті 44 Закону № 2862-XII співвідношенням до посадових окладів Голови Верховного Суду України та голови суду, в якому працює суддя.

Однак Кабінет Міністрів України не усунув порушення вимог частини другої статті 44 Закону № 2862-XII і не привів оклади суддів усіх судів України до встановленого цією нормою співвідношення одночасно з окладами Голови Верховного Суду України та Голови Конституційного Суду України з 1 червня 2005 року, оскільки надав постанові № 865 чинності з 1 січня 2006 року (пункт 5 постанови).

Внаслідок цього з 1 червня 2005 року по 1 січня 2006 року оклади суддів не відповідали вимогам статті 44 Закону № 2862-XII .

Не погоджуючись із рішенням Вищого адміністративного суду України від 17 листопада 2015 року, Апеляційний суд звернувся із заявою про його перегляд з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, посилаючись на неоднакове застосування статті 44 Закону № 2862-XII, постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів», якою було внесено зміни до постанови № 865. Просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2014 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 17 листопада 2015 року й ухвалити нове рішення - про відмову у задоволенні позову ОСОБА_9

На підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних й тих самих норм права відповідач надав рішення Вищого адміністративного суду України від 5 листопада та 22 грудня 2015 року (справи №№ К/800/17568/14, К/9991/59185/11 відповідно).

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що заява підлягає задоволенню частково з таких підстав.

У справі, що розглядається, Вищий адміністративний суд України, погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, дійшов висновку, що права судді Луценка В.В. на оплату праці протягом періоду з 1 червня 2005 року до 1 січня 2006 року були порушені.

У рішеннях від 5 листопада та 22 грудня 2015 року, наданих заявником на підтвердження наведених у заяві доводів, касаційний суд за аналогічних обставин дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовів, оскільки оклади суддів у період з 1 червня 2005 року по 1 січня 2006 року відповідали вимогам Закону № 2862-ХІІ та були обраховані відповідно до постанов Кабінету Міністрів України, які діяли у вказаний період часу.

Аналіз наведених рішень суду касаційної інстанції дає підстави вважати, що він неоднаково застосував зазначені норми права.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні касаційним судом цих норм матеріального права у подібних правовідносинах, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України виходить із такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 44 Закону № 2862-XII заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 % його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 % посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 108/95-ВР) умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону № 108/95-ВР).

Постановами № 513 та № 514 з 1 червня 2005 року підвищено розміри посадових окладів, встановлено надбавки, доплати та порядок преміювання, зокрема, Голові Конституційного Суду України та Голові Верховного Суду України.

Постановою № 865 Кабінет Міністрів України затвердив схеми посадових окладів, встановив надбавки, доплати та порядок преміювання інших керівників та суддів Конституційного Суду України, керівників та суддів інших судів загальної юрисдикції.

31 грудня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1310 (була чиною на час виникнення спірних відносин), якою зокрема, пункт 5 постанови № 865 був викладений у такій редакції: «ця постанова набирає чинності з дня втрати чинності Указів Президента України від 10 липня 1995 року № 584, від 19 вересня 1996 року № 856, від 5 березня 2002 року № 220, від 25 листопада 2002 року № 1061, статей 3 та 4 Указу Президента України від 11 грудня 2002 року № 1150, абзацу першого статті 1 Указу Президента України від 23 лютого 2002 року № 173 у частині встановлення надбавки суддям військових місцевих та військових апеляційних судів».

Отже, Кабінет Міністрів України у період з 1 червня 2015 року по 1 січня 2006 року не привів посадові оклади суддів України у відповідність із вимогами статті 44 Закону № 2862-XII, а саме до встановленого цією нормою співвідношення з окладом Голови Верховного Суду України.

Таким чином, незважаючи на те, що розмір заробітної плати судді встановлений спеціальним законом - статтею 44 Закону № 2862-XII, а не статтею 8 Закону № 108/95-ВР, виплата заробітної плати судді підпорядкована нормам Закону № 108/95-ВР, зокрема статті 13, відповідно до якої оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджується одночасно з бюджетом.

Оскільки в період з 1 червня 2005 року по 1 січня 2006 року жодних змін ні в об'ємі фінансування, ні у виплаті заробітної плати суддів України (крім посадових осіб, зазначених в постановах №№ 513, 514) законодавчі чи інші нормативні акти не передбачали, то правових підстав для виплати суддям різниці в заробітній платі не було.

За таких обставин колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України зазначає, що оскільки висновок апеляційного суду та суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, в частині задоволення позовних вимог за період з 1 червня 2005 року по 1 січня 2006 року не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, то постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2014 року й ухвала Вищого адміністративного суду України від 17 листопада 2015 року в цій частині підлягають скасуванню, та ухвалює нове рішення - про відмову в задоволенні позову.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву апеляційного суду Вінницької області задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2014 року й ухвалу Вищого адміністративного суду України від 17 листопада 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_9 щодо визнання неправомірною бездіяльності апеляційного суду Вінницької області та зобов'язання нарахувати і виплатити недоотриману заробітну плату за період з 1 червня 2005 року по 1 січня 2006 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_9 у цій частині відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.Б. Прокопенко
Судді:М.І. Гриців О.А. Коротких
О.В. Кривенда В.Л. Маринченко
П.В. Панталієнко О.О. Терлецький І.Л. Самсін