Справа № 804/1202/16
Суддя: Ляшко Олег Борисович
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2016 р. Справа № 804/1202/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Ляшко О.Б.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровської області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, -
Позивач заявила клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.
Представник відповідача надав письмові заперечення проти позову, посилаючись на те, що спірні податкове повідомлення-рішення та податкова вимога є законними та прийнятими відповідно до податкового законодавства України. Таким чином, просив відмовити у задоволенні позову.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.
На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України Криворізькою центральною об'єднаною державною податковою інспекцією проведено документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 з питань своєчасності реєстрації платником податку на додану вартість, сплати до бюджету сум податку на додану вартість та надання декларацій з податку на додану вартість за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р.
За результатами перевірки 24.12.2014 року складено акт № 2107/04-81-17-02-26/НОМЕР_2, згідно висновку якого встановлені наступні порушення:
- ст. 181, ст. 183, ст. 187 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано ПДВ всього на суму 204227,64 грн.;
- п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України, а саме: не подача декларацій з ПДВ за квітень - грудень 2013 року;
- п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, а саме: не надання документів для перевірки.
Як встановлено судом, на письмовий запит податкового органу про надання пояснень та документів від 10.07.2014 року № 9825/04-81-17-03 щодо здійснення фінансово-господарської діяльності, а саме операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, позивачем б/н відмовлено у наданні вищевказаних пояснень та документів.
25 серпня 2015 року відповідачем сформовано податкову вимогу форми "Ф" № 2305-23 із визначенням суми податкового боргу в розмірі 256644,55 грн.
Вирішуючи спір по суті суд зазначає наступне.
Відповідно до п/п. 16.1.2 Податкового України платники податків зобов'язані вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.
Згідно з п. 44.1 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до п.п. 177.10 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
Відповідно до п.п. 16.1.3 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи (п. 177.5 ПК України).
Фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи (п. 177.11 ПК України).
Відповідно до п.п. 16.1.5 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів.
Відповідно до п. 85.2 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки.
У свою чергу, положеннями пункту 44.6 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Відповідно до п. 42.2 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Однак, не дивлячись на право ДПІ на проведення перевірки та обов'язок позивача надати документи, що підтверджують показники звітності, позивачем не надано до перевірки документи, що стосуються предмета перевірки, у зв'язку з чим формуючи висновки акту перевірки ДПІ правомірно виходила з тієї податкової інформації, яка була у неї наявна.
У свою чергу, враховуючи ненадання позивачем під час перевірки первинних документів, в силу положень п. 44.6. ПК України вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Надання цих документів згодом, у т.ч. під час розгляду справи у суді, не змінює статусу цих документів, як таких, що були відсутні на час складання звітності та їх надання згодом не має правових наслідків для цілей підтвердження правомірності формування спірних сум податкових вигод у відповідний податковий період.
Відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України (у редакції чинній на час складання акта) у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.
Пунктами 183.1, 183.2 статті 183 Податкового кодексу України визначено, що будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву. У разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.
В силу пункту 183.10 статті 183 Податкового кодексу України будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Таким чином, у разі нарахування (сплати) особі протягом останніх 12 календарних місяців загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання).
Як встановлено судом, ФОП ОСОБА_2 у період 2013 року знаходилась на загальній системі оподаткування.
Виходячи з наведено, перевищення граничного розміру 300000,00 грн. визначається в березні 2013 року. Виходячи з розрахунку сума за три місяця становить 340379,49 грн.(113459,83*3).
Позивачем не надано суду документально підтверджених доказів відсутності перевищення граничного розміру 300000,00 грн. під час здійснення господарських операцій з постачання товарів/послуг за період 2013 року.
Таким чином, у зв'язку із декларуванням позивачем у період 2013 року операцій з постачання на суму, що перевищує 300000,00 грн., ненаданням під час перевірки доказів щодо підтвердження понесених витрат, враховуючи те, що платником податку є, крім іншого, особа, яка підлягає реєстрації як платник ПДВ, беручи до уваги факт не реєстрації позивачем платником ПДВ з 2013 року, слід дійти висновку про правомірність доводів ДПІ відносно того, що починаючи з квітня 2013 р. позивач в силу закону набув статусу платника ПДВ та, відповідно, ніс обов'язок щодо нарахування та сплати ПДВ за операціями з постачання.
Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для висновку про протиправність донарахування ДПІ податкових зобов'язань з ПДВ за період 2013 року за операціями з постачання.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, суд приходить до висновку, що висновки податкового органу викладені в акті перевірки, є законними та обґрунтованими, а тому відсутні підстави для скасування оскаржених рішень, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягненню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 11, 69-71, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровської області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги - відмовити.
Судові витрати у справі не стягуються.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.Б. Ляшко