Справа № 826/17000/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 травня 2016 року № 826/17000/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Радіоінформатика»
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві
проскасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Радіоінформатика» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач), в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 24.07.2015 р. № 13096/10/26-50-28-02, згідно якого позивачу було відмовлено у прийнятті його податкової декларації з податку на додану вартість з додатком № 5 за червень 2015 року;

- зобов'язати відповідача прийняти податкову декларацію позивача з податку на додану вартість за червень 2016 року з додатком № 5, датою її фактичного отримання, тобто 18.07.2015 р.;

- зобов'язати відповідача відобразити задекларовані позивачем показники (дані) у податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року з додатком № 5, в електронних базах даних податкової звітності ДПІ, у тому числі інтегрованих картках позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідачем безпідставно відмовлено у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року з додатком № 5 з мотивів невірного зазначення місцезнаходження ТОВ "Радіоінформатика", оскільки позивач перебуває за зареєстрованим місцезнаходженням.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що відповідно до ЄДР адреса позивача зазначена за такою формою: М. КИЇВ, ГОЛОСІЇВСЬКИЙ РАЙОН, ВУЛИЦЯ, В. КИТАЇВСЬКА, БУДИНОК 55-А, КВАРТИРА 9, у той же час, відповідно до поданої декларації адреса зазначена в такій формі: м. Київ, вул. Велика Китаївська, 55-А, кв.9, в чому відповідач вважає порушення вимог заповнення податкової декларації, а тому декларація з податку на додану вартість за звітний податковий період «червень 2015» року за № від 18.07.2015 р. вважається неподаною правомірно та у відповідності до чинного законодавства.

В судовому засіданні 23.11.2015 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.11.2015 року заперечував проти задоволення позову.

В судовому засіданні 23.11.2015 року, керуючись ч. 4 ст. 122 КАС України, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Радіоінформатика" зареєстровано Голосіївською районною у м. Києві державною адміністрацією та перебуває на обліку у ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві.

18.07.2015 р. ТОВ "Радіоінформатика" подало до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з ПДВ за червень 2015 року, що підтверджується електронним звітом із зазначенням дати отримання (квитанцією № 2).

03.08.2015 р. на адресу Позивача надійшов лист відповідача № 13096/10/26-50-2802 від 24.07.2015 р., в якому зазначено, що податкова декларація ТОВ "Радіоінформатика" за червень 2015 року не вважається податковою декларацією з мотивів невірного зазначення місцезнаходження позивача.

Податковий кодекс України (далі - ПКУ) визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 ПКУ, податкова декларація, розрахунок (далі податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Податкова декларація з податку на додану вартість подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (пункт 203.1 статті 203 ПКУ).

Згідно з пунктом 46.5 статті 46 та пунктом 48.1 статті 48 ПКУ, податкова декларація складається за формою, що встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Під обов'язковими реквізитами в силу приписів пункту 48.2 статті 48 ПКУ розуміється інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Відповідно до п.48.3 ст. 48 ПКУ податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Передбачений статтею 48 ПКУ перелік обов'язкових реквізитів декларації є вичерпним.

Наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 р. № 966, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 жовтня 2014 р. за N 1267/26044 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» затверджено форму та Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість.

Визначена вказаним нормативно-правовим актом форма декларації містить у собі усі визначені пунктом 48.3 статті 48 ПКУ обов'язкові реквізити, а також передбачає заповнення такого додаткового реквізиту як місцезнаходження (місце проживання) платника податків - рядок 6 "податкова адреса платника податків"

Відповідно до підпункту 48.5.1 пункту 48.5 статті 48 ПКУ податкова декларація повинна бути підписана керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до органу державної податкової служби. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником та особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку.

Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.

Пунктом 49.8 статті 49 ПКУ, що прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Статтею 49 ПКУ передбачено, що у випадку подання платником податків до органу державної податкової служби податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий орган державної податкової служби зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання; у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Враховуючи, що спірні правовідносини, що є предметом розгляду, стосуються питання правомірності відмови податкового органу у прийнятті податкової декларації позивача з податку на додану вартість за червень 2015 року, вирішення даного публічно-правового спору пов'язується з оцінкою цього документа в частині відповідності порядку його заповнення вимогам чинного податкового законодавства.

Податкова декларація Позивача з податку на додану вартість за червень 2015 року складена за формою, що затверджена наказом Міністерства фінансів України 23.09.2014 р. № 966.

Відповідно до пункту 45.2 статті 45 ПКУ, податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців.

Згідно зі ст. 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Статтею 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15.05.2003 № 755-ІУ (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин) (надалі - Закон № 755-ІУ) визначено, що місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені (далі - виконавчий орган).

Статтею 17 Закону № 755-ІУ визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Частиною 1 статті 18 Закону № 755-ІУ відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Так, в рядку 6 податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року зазначену податкову адресу: м. Київ, вул. Велика Китаївська, буд. 55-А, кв. 9, що відповідає адресі, визначеній у наявному в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно ТОВ "Радіоінформатика".

Між тим, в обґрунтування правомірності своїх дій, відповідач у спірному рішенні не зазначив, що є підставою для твердження про недостовірність даних по місцезнаходженню.

Крім того, встановлення факту відсутності юридичної особи за зареєстрованим місцезнаходженням може мати значення для внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вирішення питання про припинення цієї юридичної особи, анулювання реєстрації платника ПДВ тощо. Водночас незнаходження юридичної особи за зареєстрованим місцезнаходженням не є перешкодою для подання до податкового органу податкових декларацій, інших звітних документів, обов'язковість подання яких передбачена законом, і не може бути передумовою для невизнання податкової декларації платника.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в силу приписів статті 49 Податкового кодексу України під час прийняття податкової декларації перевірці підлягають виключно реквізити, що передбачені пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, і лише заповнення платником податків реквізитів декларації з порушенням вимог цих підпунктів є підставою для відмови у прийнятті декларації.

Враховуючи, що подана Товариством з обмеженою відповідальністю "Радіоінформатика" податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2015 року не містить в собі жодних порушень (заповнені всі обов'язкові реквізити), передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, відмова ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві у прийнятті вказаної декларації є протиправною та такою, що не ґрунтується на вимогах чинного податкового законодавства України.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, що докази, наведені податковим органом, не спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що адміністративний підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Радіоінформатика» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 24.07.2015 р. № 13096/10/26-50-28-02, згідно якого ТОВ "Радіоінформатика" було відмовлено у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість з додатком № 5 за червень 2015 року.

3. Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві прийняти податкову декларацію ТОВ "Радіоінформатика" () з податку на додану вартість за червень 2015 року з додатком № 5, датою її фактичного отримання, тобто 18.07.2015 р.

4. Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві відобразити задекларовані ТОВ "Радіоінформатика" () показники (дані) у податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року з додатком № 5, в електронних базах даних податкової звітності ДПІ, у тому числі інтегрованих картках ТОВ "Радіоінформатика" (код 38603449).

5. Судові витрати у сумі 219,24 гривні присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Радіоінформатика» за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук