Справа № 826/18741/15
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

01 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Безименної Н.В., Карпушової О.В.,

при секретарі: Бродацькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНК-Індастріз Україна" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.12.2015 року по справі за їх позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, -

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ "ТНК- Індастріз Україна" звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 21.05.2015 року № 125130005/2015/6100044/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації від 21.05.2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.12.2015 року у задоволенні позову відмовлено..

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ТОВ "ТНК- Індастріз Україна" подали апеляційну скаргу про скасування незаконної, на їх думку, постанови суду першої інстанції та просять постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При цьому апелянт посилається на неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ТОВ " ТНК-Індастріз Україна " здійснювали ввезення на територію України товару (бензин Преміум Євро-95 вид ІІІ (АІ-95-К5), ГОСТ Р 51866-2002, виробництва ЗАТ "РНПК" Росія), придбаного у НК «Роснєфть» на підставі Додатку № 025 до контракту від 30.10.2014 року № 100014/10663К.

За умовами контракту продавець поставляє товар на умовах СРТ залізнична станція Суземка та/або станція Суземка експ.

Відповідно до п. 4.1 Додатку № 025 вартість товару фіксується в доларах США за одну метричну тону та складає 601,20 долари США.

З метою митного оформлення вказаного товару позивач подав до Київської митниці ДФС митну декларацію від 20.05.2015 року № 125130005/2015/543925.

Вказану митну вартість товару декларант визначив за основним методом - за ціною договору.

До митної декларації ТОВ "ТНК- Індастріз Україна" також додали пакет документів, необхідних для розмитнення товару, а саме: контракт та додатки до нього, рахунок-проформу, перевізні документи, сертифікат відповідності, договір про надання послуг митного брокера, паспорт якості, декларацію країни відправлення, інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару, декларацію про походження товару.

20.05.2015 року товариство отримали запит митниці про надання додаткових документів, які підтверджують митну вартість товару.

21.05.2015 року до Київської митниці надійшов лист ТОВ «ТНК-Індастріз Україна» від 20.05.2015 року № 20/05, яким товариство зазначили про неоплату рахунків за контрактом, а також надали посилання у мережі Інтернет на біржову інформацію та лист свого контрагента. Крім того, вищезазначений лист містив прохання про винесення рішення не дотримуючись 10-денного терміну, встановленого ч. 3 ст. 53 МК України.

За результатами перевірки митної декларацій та додатково поданих документів митниця прийняла рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 21.05.2015 року № 125130005/2015/6100044/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації від 21.05.2015 року.

29.07.2015 року Київській митниці апелянтом було направлено лист № 00763 з наданням додаткових документів, а саме: висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 02.07.2015 року № 1805, платіжне доручення від 10.07.2015 року № 62, контракт від 30.10.2014 року № 100014/10663К, додаток від 27.04.2015 року № 025, проформу інвойс від 05.05.2015 року № 1047, інвойси від 19.05.2015 року № , № , від 25.05.2015 року № , від 26.05.2015 року № та додатки до них, акти приймання-передачі, лист ВАТ «НК «Роснєфть», витяг з видання «Біржовий товарний ринок Росії» за 20-24 квітня 2015 року № 108, митну декларацію країни-експртера від 13.05.2015 року № 10006120/130515/0001287, рішення про коригування митної вартості від 21.05.2015 року № 125130005/2015/610044/2, митні декларації.

Разом з тим, митницею було відмовлено у скасуванні оскаржуваних рішень, оскільки додатково надані документи не підтвердили усі складові митної вартості, а також не спростовано факт наявності взаємозв'язку між продавцем та покупцем.

Вирішуючи питання щодо правомірності рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийняті митної декларації, колегія суддів виходить з наступного.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, апелянт посилається на те, що у даному випадку рахунок (інвойс) не є обов'язковим документом, що підтверджує митну вартість товару.

На спростування цього доводу, колегія суддів зазначає слідуюче.

Реалізація повноважень митниці на здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів поставлена у залежність від виконання декларантом обов'язків, передбачених ч. 2 ст. 52 МК України, відповідно до якої декларант зобов'язаний подавати до митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, що повинні базуватись на об'єктивних, документально підтверджених даних, які підлягають обчисленню.

Така ж імперативна вимога міститься і у ч. 9 ст. 58 МК України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 53 МК України до об'єктивних та достовірних документів, які декларант зобов'язаний надавати для підтвердження митної вартості товарів, належить рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу).

Таким чином, законодавством передбачена можливість надання рахунку-проформи виключно у випадку, якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу.

Однак, умови контракту від 30.10.2014 року № 10014/10663К свідчать про те, що даний контракт є по суті договором купівлі-продажу, а тому єдиним документом, який містить відомості про ціну товару є саме інвойс.

Обов'язок товариства надати інвойс у даному випадку не ставиться у залежність від наявності чи відсутності вимоги митниці про його надання.

Така ж правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.03.2016 року № К/800/3400/16.

Більше того, твердження апелянта про наявність інвойсів під час митного оформлення є необґрунтованим та спростовується матеріалами справи, а саме: графою 44 спірної митної декларації, у якій серед доданих до декларації документах рахунок-фактура відсутній.

При цьому, факт надання митниці інвойсів та платіжного доручення вже після прийняття рішення про коригування митної вартості, тобто не на момент декларування товару, підтверджує і сам апелянт у своїй позовній заяві (а.с. 5).

Правомірність рішення про коригування митної вартості має оцінюватись саме на момент його прийняття та на підставі документів, що були наявні на момент його прийняття.

Така ж правова позиція висловлена у постанові Вищого адміністративного суду України від 10.02.2016 року № К/800/13064/157.

Також апеляційна інстанція зазначає, що товариство листом від 27.07.2015 року № 00763 на виконання вимог ч. 8 ст. 55 МК України подали до митниці копію платіжного доручення від 10.07.2015 року № 62 та копію інвойсів від 19.05.2015 року №№ , , від 25.06.2015 року №№ , .

Разом з тим, вищезазначені документи також містять ряд недоліків, наявність яких унеможливлює підтвердження митної вартості товару, а саме: інвойси не містять посилання ані на додаткову угоду від 27.04.2015 року № 025 (за якою здійснювалась поставка товару), ані на рахунок-проформу від 05.05.2015 року № 1047.

Крім того, наданими інвойсами підтверджується оплата товару з відстроченням платежу. За умовами п. 6.2.1 Контракту від 30.10.2014 року № 100014/10663К чітко встановлено, що у разі застосування відстрочки платежу, покупець (ТОВ «ТНК-Індастріз Україна») сплачує продавцю відсотки.

Таким чином, фактично понесені витрати на спірний товар включають також і вищезазначені відсотки, однак інформації про числовий розмір останніх митниці не надано.

Що стосується платіжного доручення № 62, воно також не підтверджує заявлену митну вартість товару, оскільки містить інформацію про сплату суми у розмірі 1 324 468,09 грн., що перевищує вказану у проформі та додатку до контракту вартість. Крім того, у графі 70 цього платіжного доручення міститься лише посилання на договір, який вже має 26 додаткових угод, що не дозволяє ідентифікувати його зі спірною партією товарів.

Однак, ч. 2 ст. 53 МК України зазначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Отже, надане апелянтом платіжне доручення не підтверджує митну вартість товару.

Така правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом у постанові від 10.12.2015 року у справі № К/800/21494/14.

Щодо висновку ДП «Укрпромзовнішеспертиза» від 02.07.2015 року № 1805, на який посилається апелянт при підтверджені митної вартості товару, колегія суддів зазначає слідуюче.

Зазначеним підприємством здійснюється лише експертиза зовнішньоекономічних договорів. При цьому, за вимогами, що ставляться до пакету документів, для такої експертизи необхідна лише перша сторінка контракту. Це підтверджує, що ДП «Укрпромзовнішеспертиза» не здійснюють дослідження умов поставки та умов оплати, а також оцінку якісних та вартісних характеристик самого товару.

Більше того, у самому висновку № 1805 вказано, що наведений у ньому рівень ціни може змінюватись в залежності від якості товару, умов оплати, розміру партії, кон'юктурної ситуації на ринку тощо.

Також аналіз цін у даному випадку проводиться виключно на підставі наданих самим товариством документів, тобто вся інформація надається виключно заінтересованими особами.

За таких обставин, митниця правомірна не врахувала такий документ при підтверджені митної вартості товарів.

Ще одним доводом апеляційної скарги є посилання на відсутність у митниці підстав для витребовування додаткових документів.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що згідно статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Стаття 53 визначає перелік документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

В силу положень частини п'ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу вищезазначених правових норм вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Якщо такі документи, містять розбіжності, ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.03.2012 у справі № К/9991/89900/11.

На виконання вищезазначених вимог Київською митницею було визначено вичерпний перелік підстав для витребування додаткових документів, а саме: були відсутні усі необхідні документи, підтверджуючі заявлену митну вартість, а також наявність обґрунтованих підстав вважати наявність взаємозв'язку між продавцем та покупцем.

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребовувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разу наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Митниця може вимагати, а суб'єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару.

Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товару.

Сам така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.04.2012 року № 21-52а12.

При цьому, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують той факт, що ТОВ «ТНК-Індастріз Україна» (покупець) є дочірнім підприємством ВАТ «НК «Роснєфть» (продавець).

За таких обставин, митний орган дійсно мав обґрунтований сумнів, чи є продавець та покупець не пов'язаними між собою та як така взаємозалежність могла вплинути на ціноутворення товару.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Вищого адміністративного суду України від 20.06.2013 року № К-35622/10.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, Окружним адміністративним судом міста Києва зроблено правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позову, а тому постанова суду не підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 199, 202, 205 та 207 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНК-Індастріз Україна" - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.12.2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 02.06.2016 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Безименна Н.В.

Карпушова О.В.