Справа № 577/1207/16-а
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 р.Справа № 577/1207/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Яковенка М.М.

Суддів: Лях О.П., Старосуда М.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Конотопського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 березня 2016 року по справі № 577/1207/16-а за позовом ОСОБА_1 до Конотопського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними дій та зобов'язання відновити виплату раніше призначеної пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Конотопського міськрайонного суду Сумської області з позовом до Конотопського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправними дії Конотопського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо відмови у відновленні виплати за період з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року раніше призначеної пенсії за вислугу років та зобовязати відповідача провести позивачу виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років, за період з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області 30 березня 2016 року задоволено частково позов.

Визнано протиправними дії Конотопського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати раніше призначеної пенсії за віком з 10 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Зобов'язано Конотопське обєднане управління Пенсійного фонду України Сумської області поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії за віком з 10 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодившись із судовим рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій просить суду скасувати постановусуду та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на не врахування судом положень ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», неправильному застосуванні судом положень Закону №213, рішенням Конституційного суду України внесені зміни не були визнані неконституційними та іншим законом скасовані не були, а отже підлягають обовязковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України, при цьому слід враховувати Рішення КСУ від 26.12.2011 року №20-рп/2011.

Розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, з урахуванням приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС України. Представники сторін в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомленні про дату, час та місце розгляду справи. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 30 березня 2016 року позовна заява ОСОБА_1 до Конотопського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання протиправними дій та зобовязання відновити виплату раніше призначеної пенсії з 01 червня 2015року по 09 вересня 2015 року включно залишена без розгляду, відповідно до ст.ст.99, 100 КАС України. Зазначена ухвала не була предметом оскарження, тому вирішення справи проводиться з урахуванням зазначених строків. В межах яких позовні вимоги були задоволені.

Як встановлено судами, що позивач ОСОБА_1 працює заступником начальника управління соціального захисту Конотопської міської ради і перебуває на обліку у Конотопському обєднаному УПФУ Сумської області з 10.07.2006 року як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.8).

Встановлено, що з 1 квітня 2015 року відповідачем відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII призупинило виплату позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Позивач звернувся до Конотопського обєднаного УПФУ Сумської області із заявою про поновлення виплати їй пенсії за віком.

Проте, Конотопське обєднане УПФУ Сумської області відмовило ОСОБА_2 у поновленні виплати йому пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», про що повідомило позивача листом від 03.03.016 року (а.с.9).

Як вбачається з вищевказаного листа відповідача, позивачу відмовлено в поновленні виплати пенсії, оскільки він продовжує працювати на посаді заступника управління соціального захисту населення Конотопської міської ради та є посадовою особою органів місцевого самоврядування, а відповідно до ч. 9 Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» внесено зміни до ч.7 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», якими тимчасово з 1 квітня 2015 року до 31 грудня 2015 року посадовим особам органів місцевого самоврядування, крім інвалідів I та II груп, інвалідів III групи та учасників бойових дій, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до діючого законодавства України, не виплачуються. Тому правових підстав для відновлення та виплати пенсії у період з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року не має.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що з 10вересня 2015 року (з урахуванням строку звернення до суду) виплата пенсії, призначеної позивачці відповідно доЗакону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та Перехідних положень Закону №213 підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон) право на отримання пенсії із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку. Продовжуючи працювати на посаді державного службовця після призначення пенсії, продовжила сплату обовязкових платежів, є особою, яка підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню в розумінні ст.11 Закону.

Відповідно до ст. 45 Закону пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону. Як встановлено за матеріалами справи, пенсія позивачу призначена довічно.

Абзац 2 ч. 1 ст. 47 Закону в редакції до 01.04.2015 року передбачалося, що пенсії виплачуються без урахування одержаної заробітної плати (доходу).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких установлено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Оскільки до 01 червня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах не прийнято, з указаного дня норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних Законів («Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування» та інші), є скасованими. Тобто, правові норми, які надавали право особі, яка працює на посаді державного службовця, та інших визначених посадах, на призначення пенсії або щомісячного довічного утримання, припинили дію, починаючи з 01 червня 2015 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з правовими висновками суду першої інстанції, що починаючи з указаної дати на позивача не поширюються встановлені частиною першою статті 47 Закону (в редакції Закону від 02 березня 2015 року №213-VIII) обмеження щодо виплати пенсії, адже з 01 червня 2015 року робота на займаній позивачем посаді не дає права на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними Законами. На даний час особам, які працюють на посадах, визначених згаданими спеціальними Законами, пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що встановлені Законом України від 02 березня 2015 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" тимчасові обмеження виплати пенсії діють упродовж всього періоду, зазначеного в цьому Законі, тобто з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, колегія суддів вважає помилковими, оскількиз 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відпали передбачені ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до вказаного Закону. Перешкоди для не виплати позивачу вказаної пенсії з 01.06.2015 року відсутні.

Крім того, колегія суддів при вирішенні справи вважає за необхідне правозастосувати та врахувати Рішення Європейського суду з прав людини Справа «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та 71378/10) 26 червня 2014 року, остаточне) 26/09/2014.

Як зазначено в п.53 Рішення, Суд повторює, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «ОСОБА_3 Греції та інші проти Греції» (FormerKingofGreeceandOthers v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

54. Суд зазначає, що в період з квітня по грудень 2006 року Кабінет Міністрів України мав визначити розмір надбавки до пенсії, яка підлягала виплаті заявникам. Жодного рішення з цього питання не було прийнято.

55. У цьому випадку відмова держави здійснити певні дії становила втручання в права заявників, передбачені статтею 1 Першого протоколу. Уряд не надав жодних пояснень цієї бездіяльності, яка тримала заявників у невизначеності. Таким чином, Суд не бачить жодних причин, чому органи влади не вжили заходів для визначення розміру надбавки до пенсії заявників і вважає це втручання невиправданим (див., з відповідними змінами, рішення у справі «Клаус і ОСОБА_4 проти Грузії» (KlausandIouriKiladze v. Georgia), заява № 7975/06, від 2 лютого 2010 року; рішення у справі «Будченко проти України» (Budchenko v. Ukraine), № 38677/06, від 24 квітня 2014 року).

56. Отже, було порушення права заявників, передбаченого статтею 1 Першого протоколу, за період з 2 квітня по 31 грудня 2006 року.

З огляду на вказане, враховуючи, що уповноваженими органами влади не було прийнято жодного правового акту, який би відповідно до Закону врегульовував відповідні питання, колегія суддів вважає, що з 10вересня 2015 року, з урахуванням ухвали суду щодо строків звернення до суду, виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону № 1058, підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати. При цьому колегія суддів вважає, що поновити права та інтереси позивача іншим шляхом ніж відновлення виплати цієї пенсії неможливо.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Жодні доводи апеляційної скарги, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст.2, 11, 159, 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211-212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Конотопського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області - залишити без задоволення.

Постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 березня 2016 року по справі № 577/1207/16-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7