Справа № 811/131/13-а
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 року м. Київ К/800/42524/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Костенка М.І., Цвіркуна Ю.І.,

при секретарі: Бруй О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року

по справі №811/131/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хітрезерв» (надалі - ТОВ «Хітрезерв»)

до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградській області Державної податкової служби (надалі - Кіровоградська ОДПІ)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

У січні 2013 року ТОВ «Хітрезерв» звернулося до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому поставлено питання про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Кіровоградської ОДПІ від 17.07.2012 року №, №, №.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.02.2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2014 року, позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, Кіровоградська ОДПІ звернулась із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судами норм матеріального права, ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, ухвали суду апеляційної інстанції та прийняття у справі нового рішення, яким відмовити в позові.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Хітрезерв» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2009 року по 21.06.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 року по 21.06.2012 року, про що складено акт від 02.07.2012 року № 58/22-2/36421656.

За наслідками проведеної перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем: п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.198 ст.198, ст.201 Податкового Кодексу України; п.5.1 ст.5, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового Кодексу України.

На підставі названого акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 17.07.2012 року: №, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток підприємств; №, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість; №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодилась колегія апеляційного суду виходив з того, що оскільки реальність господарських операцій позивача з його контрагентами відповідачем не спростовано і фактичне їх здійснення підтверджується наявними у справі копіями первинних документів, то позивач мав законні підстави для включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту за звітний податковий період та ним вірно віднесено до складу валових витрат витрати по правочинах з цими контрагентами. Крім того, оскільки трирічний строк погашення кредиторської заборгованості позивача сплине лише в лютому - березні 2013 р., що відповідає податковому періоду - першому кварталу 2013 р., тому висновки податкового органу щодо заниження валового доходу на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення (17.07.2012 року) є передчасними.

Надаючи оцінку обставинам у справі, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

За змістом п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 цього Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Згідно п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 зазначеного Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Як визначено у п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит, відповідно до п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 вказаного Закону, вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Аналогічні норми визначено і чинним з 01.01.2011 року ПК України.

Згідно зі ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Також первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналізовані законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість у податковому обліку є правомірними за умови реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі виконання господарської операції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що основними видами діяльності ТОВ «Хітрезерв» за КВЕД є: 24.30.0 - виробництво лаків та фарб, 24.14.0 - виробництво іншої основної органічної хімічної продукції, 51.55.0 - оптова торгівля хімічними продуктами, 51.53.2 - оптова торгівля будівельними матеріалами, 24.66.0 - виробництво іншої хімічної продукції для промислових цілей.

У період, що був предметом перевірки, позивачем з ТОВ «ДССТРОЙ», ТОВ «Ковенант», ТОВ «Юван ТА», ТОВ «Лотос Універсал», ТОВ «Формаксбуд», ТОВ «Віктрейд ЛТД» було укладено договори купівлі-продажу хімічної продукції (алкоідний лак, смоли, металічна та інша тара).

За наслідками поставки товару зазначеними контрагентами, складено первинні документи (рахунки-фактури, видаткові накладні, податкові накладні), сертифікати якості товару.

Товар доставлявся за рахунок продавців, автомобілі (в більшості випадків бензовози) заїжджали на територію ТОВ «Хітрезерв», що підтверджується журналом реєстрації транспортних засобів. Після розпломбування цистерни, брались проби для перевірки відповідності якості товару, визначеної у сертифікатах, які надавались контрагентами для підтвердження якості реалізуємого товару, копії яких долучені до матеріалів справи.

Після перевірки якості товару, автомобіль з товаром зважувався для перевірки відповідності масі вказаній у супроводжувальних документах. Зважування відбувалось на території ТОВ «Круп'яний дім», що підтверджується договором №09/ПП-619 від 30.04.2009 року про надання послуг зважування на 60-ти тонних автомобільних вагах, договором №01/10 від 01.01.2010 року про надання послуг по зважуванню на 60-ти тонних автомобільних вагах, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг). Крім того, факт зважування вантажних автомобілів також підтверджується листом ТОВ «Круп'яний дім» вих.№55 від 18.02.2013 року, доповідними записками працівників ТОВ «Круп'яний дім».

Крім того, на підтвердження факту виконання спірних господарських операцій позивач надав докази оприбуткування товарів та їх подальшого використання, а саме: лімітно-забірні картки, оборотно-сальдові відомості, картки-субконто по 201 рахунку, оборотно-сальдові відомості по рахунку 6851, оборотно-сальдові відомості по рахунку 631.

З огляду на те, що підприємство мало на меті у своїй господарській діяльності здійснювати виготовлення хімічної продукції, між ТОВ «Хітрезерв» (замовник) та ТОВ «Лотос-Універсал» (виконавець) було укладено договір №1-ТУ від 07.04.2009 року, за умовами якого виконавець зобов'язується за завданням замовника виконати роботи з розробки технічної документації, необхідної для виробництва та продажу лакофарбової продукції.

Замовником зроблено три замовлення від 07.04.2009 року, вартість та строки виконання яких погоджено протоколами. За наслідками виконаних робіт сторонами підписано акти приймання-передачі виконаних робіт.

Відповідно до договору б/н від 23.11.2009 року оренди комплексу об'єктів нерухомого майна укладеного між ТОВ «Хітрезерв-2010» (орендодавець) та ТОВ «Хітрезерв» (орендар), орендодавець передає орендарю у тимчасове платне користування комплекс об'єктів нерухомого майна для здійснення господарської діяльності.

За договором оренди обладнання від 01.12.2009 року, укладеного між ТОВ «Хітрезерв-2010» (орендодавець) та ТОВ «Хітрезерв» (орендар), орендодавець зобов'язується передати орендарю у строкове платне користування обладнання.

Згідно акту перевірки, позивач відповідно до відомостей нарахування заробітної плати у 2009 році мав 120 найманих працівників, у 2010 році мав 116 найманих працівників, у 2011 році мав 7 найманих працівників, у 2012 році мав 1 найманого працівника.

Тобто, позивач мав усі необхідні промислові та робочі потужності для здійснення технологічного процесу щодо виготовлення хімічної продукції.

Відповідач надав інформацію щодо наявності найманих працівників у ТОВ «ДССТРОЙ», ТОВ «Ковенант», ТОВ «Юван ТА», ТОВ «Формаксбуд», ТОВ «Віктрейд ЛТД» та ТОВ «Лотос-Універсал», що є підтвердженням наявності трудових ресурсів щодо здійснення господарських операцій у контрагентів позивача.

За отриманий товар та послуги позивач розрахувався по безготівковому рахунку, що підтверджується реєстрами банківських виписок.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що господарські операції позивача з його контрагентами здійснювалися в межах звичайної господарської діяльності підприємств, а тому вони є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, які містять усі обов'язкові реквізити та розкривають зміст та обсяг господарських операцій.

Податковим органом, в свою чергу, не наведено переконливих доводів та не подано належних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, а також доказів на підтвердження того, що контрагенти позивача не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по господарським операціям на час їх виконання, відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань чи відсутність можливостей залучення до виконання зобов'язань третіх осіб.

Судами попередніх інстанції цілком вірно та обґрунтовано не взято до уваги доводи податкового органу про нікчемність укладених правочинів, оскільки останнім не доведено наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагента, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним.

Доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагентів позивача, а саме відносно посадових осіб цих суб'єктів господарювання, який би набрав законної сили, під час розгляду справи, податковим органом не надано.

Колегія суддів звертає увагу на те, що лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагента може слугувати підставою для висновку про неправомірне формування ним витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Слід також зазначити, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентом правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Також судами встановлено, що ТОВ «ДССТРОЙ» поставило позивачу в лютому - березні 2010 (І квартал 2010 року) смоли, пігменти та лак на загальну суму 493069,28 грн., проте останній не розрахувався за отриману продукцію і по оборотно-сальдовій відомості по рахунку 631 «розрахунки з іншими кредиторами» на підприємстві рахується кредиторська заборгованість.

ТОВ «Формаксбуд» поставило позивачу у серпні 2009 році (ІІІ квартал 2009 року) легкозаймисті рідини на суму 1771987,83 грн., проте позивач не розрахувався за отриману продукцію і по оборотно-сальдовій відомості по рахунку 631 «розрахунки з іншими кредиторами» рахується кредиторська заборгованість датою виникнення якої є серпень 2010 року

На час проведення перевірки та прийняття спірного податкового повідомлення-рішення (17.07.2012 року ) трирічний строк позовної давності не сплинув.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що наявність у позивача кредиторської заборгованості, трирічний строк якої не сплинув на час проведення перевірки та прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, виключає можливість кваліфікації такої кредиторської заборгованості як безповоротної фінансової допомоги, а відтак висновки відповідача щодо заниження суми валового доходу є необґрунтованими.

Отже, оцінюючі зібрані по справі докази, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо задоволення позовних вимог та визнання протиправними й скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду.

За таких обставин, судами першої та апеляційної інстанцій, виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ М.І. Костенко

___________________ Ю.І. Цвіркун