Справа № 818/2806/14
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" травня 2016 р. К/800/3830/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргуфізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014

у справі № 818/2806/14
за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_4
доДержавної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області
провизнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ ДПІ у м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області №1929 від 10.10.2014 «Про призначення документальної позапланової виїзної перевірки суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_1».

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2014 позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014 постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.201 скасовано та прийнято нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що постанову суду апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Справу розглянуто за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- 19.09.2014 відповідачем направлено на адресу позивача запит № 48960/18-19-17.06-38 про надання інформації та її документального підтвердження щодо достовірності нарахованих сум, податкового кредиту та податкових зобов'язань, задекларованих в деклараціях по ПДВ за липень 2014 року;

- позивач листом від 29.09.2014 надав відповідь на вказаний запит, в якому зазначив, що необхідність перевірки достовірності нарахованих сум податкового кредиту та податкових зобов'язань, про яку зазначає відповідач, не є підставою для направлення запиту, а тому такий запит направлено незаконно, що на підставі ч.5 п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України звільняє платника податків від обов'язку надавати відповідь на такий запит;

- у зв'язку з ненаданням позивачем інформації та її документального підтвердження на вказаний запит, відповідачем видано наказ за №1929 від 10.10.2014 «Про призначення документальної позапланової виїзної перевірки суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_4».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, за встановлених обставин справи, дійшов висновку, що спірний наказ прийнято відповідачем протиправно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач правомірно призначив перевірку позивача на підставі пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України у зв'язку з ненаданням платником відповіді на надісланий податковим органом запит.

Колегія суддів касаційної інстанції такі висновки суду апеляційної інстанції вважає помилковими. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом (пп.75.1.2 п.75 ст.75 названого Кодексу).

Документальна позапланова перевірка здійснюється за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту (пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 названого Кодексу).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 27.01.2015 по справі №21-425а14, наведеними нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки.

За змістом п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; 2) для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок та в інших випадках, передбачених статтею 39 цього Кодексу; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; 4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної; 5) у разі проведення зустрічної звірки; 6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач листом від 29.09.2019 надав відповідь на надісланий відповідачем запит, в якому зазначив, що необхідність перевірки достовірності нарахованих сум податкового кредиту та податкових зобов'язань не є підставою для направлення запиту, передбаченою ст.73 Податкового кодексу України, а тому платник вважає, що такий запит направлено незаконно, що не зобов'язує платника податків надавати на нього відповідь.

Отже, платник податків, відмовляючи у наданні відповіді на надісланий відповідачем запит №48960/18-19-17.06-38 від 19.09.2014 у зв'язку з відсутністю підстав для його надсилання, скористався своїм правом на звільнення від надання пояснень та їх документального підтвердження на запит, складений з порушенням вимог абзацу першого та другого пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що надісланий відповідачем запит не містить підстав для його надсилання, передбачених п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України.

При цьому, колегія суддів касаційної інстанції вважає безпідставним висновок суду апеляційної інстанції про те, що надсилання позивачу запиту у зв'язку із виявленням можливих розбіжностей між даними податкових накладних та даними Єдиного реєстру податкових накладних, декларацій, здійснено відповідачем у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, оскільки вказані фактичні дані, на які посилається суд апеляційної інстанції як на підставу для надсилання позивачу запиту, судами попередніх інстанцій не встановлені, а матеріалами справи не підтверджуються.

За встановлених судом першої інстанції обставин про те, що надісланий відповідачем запит не містить підстав для його надсилання, передбачених п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України, та з огляду на безпідставність висновків суду апеляційної інстанції щодо наявності можливої розбіжності між даними податкових накладних та даними Єдиного реєстру податкових накладних, як підставу для направлення запиту, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що платник податку обґрунтовано скористався своїм правом щодо ненадання відповіді на такий запит.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає юридично вірним висновок суду першої інстанції щодо наявності законних підстав для задоволення позову, оскільки матеріалами справи не підтверджено дотримання відповідачем умов та порядку прийняття спірного наказу №1929 від 10.10.2014.

Відповідно до ст.226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Зважаючи на вищевикладене, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а помилково скасована постанова суду першої інстанції - залишенню в силі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

2. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014 скасувати та залишити в силі постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2014 у даній справі.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль
О.А. Моторний