Справа № 2а-2363/10/1170
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2010-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2010 року Справа № 2а-2363/10/1170

Кіровоградський окружний адміністративний суд

у складі: головуючого судді Кармазиної Т.М.,

суддів Черниш О.А., Ясенової Т.І.,

при секретарі Сириці І.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кіровограді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики „Про звільнення ОСОБА_1О. від 15.06.2010р. №378-к; зобовязати відповідача поновити його на посаді заступника начальника юридичного управління начальника відділу правового забезпечення Держспоживстандарту України з 17 червня 2010 року та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що при звільненні його з посади відповідачем порушено ст.ст. 36, 40, 42 Кодексу законів про працю України. Оскільки, при звільненні за п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, факту скорочення штату працівників в Державному комітеті України з питань технічного регулювання та споживчої політики, на час його звільнення, не відбулося.

Крім того, посилався на відсутність на час його звільнення підстав, встановлених ст.ст.38-41 Кодексу законів про працю України, за наявності яких власник або уповноважений ним орган має право або зобовязаний звільнити працівника з роботи, а також на відсутність підстав, передбачених ст.30 Закону України „Про державну службу, які є спеціальними для припинення державної служби.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі із зазначених підстав.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення проти позову (а.с.20-23, 69).

Представник відповідача в письмових запереченнях проти позову посилався на правомірність прийняття наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики „Про звільнення ОСОБА_1О. від 15.06.2010р. №378-к. Оскільки підставою для звільнення позивача є скорочення посади заступника начальника ОСОБА_3 начальника відділу правового забезпечення та роботи із зверненнями ОСОБА_3 правового забезпечення внаслідок змін в організації виробництва і праці, зокрема, реорганізації центрального апарату Держспоживстандарту України.

Крім того, посилався на те, що позивач відмовився від переведення на іншу посаду, що підтверджується відсутністю його заяви про переведення на посаду головного спеціаліста юридичного управління.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 січня 2009 року наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №33-к ОСОБА_1 було призначено на посаду заступника начальника ОСОБА_3 правового забезпечення начальника відділу правового забезпечення та роботи із зверненнями Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики (а.с.5).

Наказом Міністерства економіки України №397 від 14 квітня 2010 року затверджено структуру центрального апарату Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, до якого включено, в тому числі, юридичне управління чисельністю штатних працівників 11 чол., відділ правового забезпечення та відділ нормотворчої роботи і звернень громадян чисельністю по 5 чол. (а.с.24-26).

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №120 від 16 квітня 2010 року нову структуру і штатний розпис центрального апарату Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики введено в дію (а.с.28).

Згідно наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №378-к від 15.06.2010р. ОСОБА_1 звільнено з 17 червня 2010 року із займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників, п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України (а.с.27).

Відповідно до п.2 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до п.15 ч.1 ст.3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, будь-яка державна служба є публічною службою. Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України „Про державну службу від 16.12.1993р. №3723-XII (далі за текстом Закон №3723-XII).

За змістом ч.1 ст.30 Закону №3723-XII підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто передбаченими Кодексом законів про працю України (далі за текстом КЗпП України), та спеціальними, які наведені в цьому Законі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації скорочення чисельності або штату працівників.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що у разі перетворення одного структурного підрозділу особи публічного права в інший або його перепрофілюванні звільнення зі служби може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, а звільнення у зв'язку із ліквідацією можливе у разі, коли ліквідується юридична особа, а не її структурний підрозділ.

З штатних розписів центрального апарату Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики на 2009 та 2010 роки вбачається, що при зміні в організації виробництва і праці центрального апарату, загальна кількість штатних одиниць, як станом на 13.02.2009р. так і станом на 15.04.2010р. становила 157 осіб. Крім того, кількість штатних одиниць відділу правового забезпечення та роботи із зверненнями дорівнює кількості штатних одиниць відділу правового забезпечення, а саме 5 осіб. (а.с.76-82, 83-89).

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність скорочення чисельності штату працівників центрального апарату Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики при зміні в організації його виробництва і праці.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення працівника у випадку реорганізації підприємства, установи, організації допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Судом встановлено, що 07 квітня 2010 року ОСОБА_1, відповідно до наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №110 від 02.04.2010р., попереджено про наступне вивільнення за п.1 ст.40 КЗпП України у звязку із скороченням посади заступника начальника ОСОБА_3 правового забезпечення начальника відділу правового забезпечення та роботи із зверненнями Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики (а.с.46).

Доказів пропонування позивачу при попередженні про звільнення у звязку із скороченням посади іншої роботи, відповідачем суду не надано.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що 27 квітня 2010 року ОСОБА_1, при попередженні про наступне вивільнення із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України, було запропоновано посаду головного спеціаліста або провідного спеціаліста для подальшої роботи в апараті Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, з тих підстав, що дану пропозицію здійснено відповідачем поза строками, встановленими 492 КЗпП України, оскільки позивача звільнено із займаної посади 17 червня 2010 року, тобто, до спливу двомісячного терміну після даної пропозиції працівникові іншої роботи.

Доказів здійснення відповідачем пропозиції ОСОБА_1 щодо іншої роботи в тій же установі, при попередженні про наступне вивільнення, у строк, встановлений ст.492 КЗпП України, суду не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем, при попередженні ОСОБА_1 про наступне вивільнення із займаної посади у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, не дотримано вимог ст.492 КЗпП України, що полягає у нездійсненні, у встановлений законом строк, пропозиції позивачу щодо іншої роботи в тій же установі.

При цьому, матеріали справи свідчать про те, що посада заступника начальника ОСОБА_3 правового забезпечення начальника відділу правового забезпечення та роботи із зверненнями та посада заступника начальника юридичного управління начальника відділу правового забезпечення, за своїми функціями та повноваженнями, є тотожними.

Як вбачається з п.7 Положення про відділ правового забезпечення Юридичного управління (додаток №2 до наказу Держспоживстандарту від 17.05.2010р. №158) з обовязків начальника відділу було лише виключено пункт про візування у разі відсутності начальника управління проектів наказів та інших нормативних актів, договорів за наявності віз керівників заінтересованих структурних підрозділів або осіб, що їх заміщують, який був передбачений в Положенні про відділ правового забезпечення та роботи із зверненнями громадян ОСОБА_3 правового забезпечення (п.5.6 додаток 2 до наказу Держспоживстандарту від 27.04.2009 р. №171) та (а.с.35-39, 104-108).

Крім того, відповідно до статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

В пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. „Про практику розгляду судами трудових спорів розяснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Враховуючи викладене, а також відсутність скорочення чисельності штату працівників центрального апарату Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики при зміні в організації виробництва і праці, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника ОСОБА_3 правового забезпечення начальника відділу правового забезпечення та роботи із зверненнями Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики у зв'язку із скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України, оскільки саме по собі перетворення одного структурного підрозділу особи публічного права в інший, без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем по справі, як суб'єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності прийняття наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики „Про звільнення ОСОБА_1О. №378-к від 15.06.2010р..

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

На підставі аналізу встановлених обставин і правовідносин, що їм відповідають, а також враховуючи те, що позивача було звільнено з посади заступника начальника ОСОБА_3 правового забезпечення начальника відділу правового забезпечення та роботи із зверненнями Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, на посаду заступника начальника юридичного управління начальника відділу правового забезпечення Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики ОСОБА_1 призначено не було, суд вважає за необхідне поновити позивача на посаді заступника начальника ОСОБА_3 правового забезпечення начальника відділу правового забезпечення та роботи із зверненнями Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики.

У відповідності до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. „Про практику розгляду судами трудових спорів розяснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Визначаючи середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, суд виходить із приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року „Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі за текстом Порядок №100) працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п.3 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Враховуючи при розрахунку середньої заробітної плати ОСОБА_1 відомості, викладені у довідці Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики про доходи позивача №13/378 від 29.09.2010р. (а.с.109-110), суд дійшов висновку, що середня заробітна плата ОСОБА_1 за період з 01 квітня по 31 травня 2010 року становить 4556,14 грн., а саме: за квітень 2010 року - 3686,91 грн., в тому числі, оклад - 2032,76 грн., ранг - 68,57 грн., вислуга - 210,14 грн., надбавка в/д - 1155,74, індексація - 59,94 грн., премія - 159,76 грн..; за травень 2010 року 869,23 грн., в тому числі, оклад - 470,82 грн., ранг - 15,88 грн., вислуга - 48,67 грн., надбавка в/д - 267,69 грн., індексація - 57,70 грн., премія - 8,47 грн..

Судом встановлено, що за період з 01 квітня по 31 травня 2010 року позивачем фактично відпрацьовано 14 робочих днів (11 днів в квітні та 3 в травні).

Таким чином, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи складає 325,44 грн. (4556,14 грн. / 14 днів = 325,44 грн.).

При розрахунку кількості днів вимушеного прогулу, суд враховував лист Міністерства праці та соціальної політики України №9681/0/14-07/13 від 25.08.2009р.. Кількість днів вимушеного прогулу позивача за період з 18 червня по 04 листопада 2010 року становить 98 днів.

Враховуючи викладене, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики на користь ОСОБА_1 становить 31893,12 грн. (325,44 грн. х 98 днів = 31893,12 грн.).

На підставі аналізу встановлених обставин і правовідносин, що їм відповідають, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, у відповідності до ч.1 ст. 256 КАС України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики „Про звільнення ОСОБА_1О. від 15.06.2010р. №378-к.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ОСОБА_3 правового забезпечення начальника відділу правового забезпечення та роботи із зверненнями Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики з 17 червня 2010 року.

Стягнути з Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 31893 (тридцять одна тисяча вісімсот девяносто три) грн. 12 коп..

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 4556 (чотири тисячі пятсот пятдесят шість) грн. 14 коп. підлягає негайному виконанню.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, копія якої одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 09.11.2010р.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_4

Судді підпис ОСОБА_5

підпис ОСОБА_6

З оригіналом згідно:

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_4