Справа № 442/5699/15-а
Суддя: Нагірна О. Б.
Дата ухвалення: 2016-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 442/5699/15-а
Провадження № 2-а/442/8/2016
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі головуючого судді Нагірної О.Б.

за участю секретаря судових засідань Олійник О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дрогобичі адміністративну справу за позовом Релігійної громади Української Православної Церкви в місті Дрогобичі Львівської області смт.Стебник, третіх осіб ОСОБА_3, Державної архітектурно-будівельної інспекції Українидо Стебницької міської ради про визнання протиправним і скасування рішення, суд -

встановив:

Позивач Релігійна громада Української Православної Церкви в м.Дрогобичі Львівської області м.Стебник звернувся до суду з адміністративним позовом до Стебницької міської ради про визнання протиправним і скасування рішення. Збільшивши позовні вимоги просить: визнати протиправним і скасувати Рішення 50-ї сесії 6-го скликання № 716 Стебницької міської Ради Львівської області від 05.08.2015р. «Про заборону будівництва культової споруди на АДРЕСА_1»; визнати протиправним і скасувати Рішення 50-ї сесії 6-го скликання № 718 Стебницької міської Ради Львівської області від 11.09.2015 «Про внесення доповнень в рішення Стебницької міської ради від 05.08.2015р. № 716 «Про заборону будівництва культової споруди на АДРЕСА_1»; стягнути на користь позивача понесені ним витрати щодо сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням 50-ї сесії 6-го скликання № 716 Стебницької міської Ради Львівської області від 05.08.2015 «Про заборону будівництва культової споруди на АДРЕСА_1», заборонено будівництво культової споруди (Храм ікони Почаївської Божої Матері) на АДРЕСА_1 Львівської області. Вважає вищевказане Рішення незаконним, прийнятим поза межами повноважень Стебницької міської Ради Львівської області, оскільки за вищевказаною адресою взагалі не здійснюється будь-яке будівництво, в т.ч. й Релігійною громадою Української Православної Церкви в місті Дрогобичі Львівської області. За цією адресою є житловий будинок, що належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Поряд з тим, відповідно до Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0683 га, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 цільове призначення-обслуговування житлового будинку. Одночасно повідомляє, що Релігійною громадою Української Православної Церкви в місті Дрогобичі Львівської області м. Стебник дійсно ведеться будівництво, однак таке здійснюється по АДРЕСА_2 , про що Стебницькою міською Радою Львівської області відповідним рішенням було надано дозвіл та затверджено проектну документацію - будівельний паспорт на будівництво саме індивідуального житлового будинку, а не культової споруди (храму) за адресою АДРЕСА_2. Під час судового розгляду даної адміністративної справи позивачу стало відомо про існування Рішення 50-ї сесії 6-го скликання № 718 Стебницької міської Ради Львівської області від 11.09.2015р. «Про внесення доповнень в рішення Стебницької міської ради від 05.08.2015р. № 716 «Про заборону будівництва культової споруди на АДРЕСА_1». Вищевказаним Рішенням внесено доповнення в п. 1 рішення Стебницької міської ради від 05.08.2015p. № 716: пункт 1 даного рішення викладено в такій редакції: «Заборонити житлове і промислове будівництво безпосередньо не пов'язане з гірничими роботами на земельній ділянці на АДРЕСА_1 що знаходиться в межах гірничого відводу ПАТ СГХП «Полімінерал» та в зоні впливу від гірничих робіт пласту «Зугмунт».

Вважає, вищевказані Рішення Стебницької міської РадиЛьвівської області протиправними, незаконними, прийнятими поза межами повноважень Стебницької міської Ради Львівської області, тобто такими, які підлягають скасуванню.

Представник позивача ОСОБА_4, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоч про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, а тому, згідно вимог ст. 128 ч.4 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Третя особа ОСОБА_3 на стороні позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила такі задоволити.

Представник третьої особи Державної архітектурно-будівельної інспекції України Бошко І.Є. в судовому засіданні щодо задоволення вимог поклався на розсуд суду, пояснив, що позивачем дійсно ведеться будівництво плебанії в м.Стебнику, однак на ведення будівництва виготовлено будівельний паспорт, повідомлення, дотримано процедури , а отже міська рада не мала права забороняти завершення такого.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно п.1 ч.1ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Конституцією України,Земельним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами Держава делегувала органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади розпорядження землями відповідних територіальних громад, землями комунальної чи державної власності, та делегувала їм вирішення у встановленому законом порядку інших питань в галузі земельних відносин..

Отже, в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України у даній справі публічно-правовим є спір щодо рішень колегіального органу (сесії) ради та її виконавчого комітету.

Згідно положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами у відповідності до ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно ст.ст. 26, 33 Закону України " Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад належить, зокрема: підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо вилучення ( викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад: підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Аналогічне положення міститься в частині10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Підстави набуття права власності на земельні ділянки державної та комунальної власності визначені статтею 116 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст.40 Земельного кодексу України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Судом встановлено, що рішенням 50-ї сесії 6-го скликання № 716 Стебницької міської Ради Львівської області від 05.08.2015 року заборонено будівництво культової споруди на АДРЕСА_1. За вказаною у рішенні адресою:а саме, АДРЕСА_1 є житловий будинок, що належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6. ОСОБА_3 відповідно до Договору дарування (а/с 14) 5/7 частин житлового будинку від 17.02.2004 р., Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.02.2004 № 2950538, на праві приватної спільної часткової власності належить 5/7 часток будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 на підставі Рішення Стебницької міської Ради 25 сесії 4 скликання від 28.09.2004р. № 405 є власником земельної ділянки площею 0,0683 га, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 цільове призначення - обслуговування житлового будинку; кадастровий номер НОМЕР_2 (а/с .16).

Релігійна громада Українська православна церква в місті Дрогобичі Львівської області м. Стебник діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи № 468207 Серії А01 юридичною адресою якої є АДРЕСА_1 (а/с 6), якій на підставі договору дарування від 27.09.2010 року належить земельна ділянка площею 0,0600 га для будівництва та обслуговуння житлового будинку, господарських будівель за адресою АДРЕСА_2 про що видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 (а/с 9).

Згідно зі ст. 90 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки має право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Виключним правом власника земельної ділянки є вибір способу її використання відповідно до цільового призначення земельної ділянки.

На зазначеній земельній ділянці Релігійною громадою здійснюється будівництво, про що свідчить повідомлення про початок виконання будівельних робіт індивідуального житлового будинку (плебанія) за адресою АДРЕСА_2 в м. Стебник, зареєстроване 19.09.2013 року Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Львівській області за № 07; будівельний паспорт № 00-13, виданий відділом містобудування та архітектури Стебницької міської ради від 29.08.2013; забудовник - Релігійна громада Української Православної Церкви в місті Дрогобичі Львівської області (а/с 10-12).

Згідно тлумачного словника з української мови, під словом «плебанія» слід розуміти парафія католицького священика; садиба, подвір'я, дім парафіяльного католицького священика.

Крім цього, до повноважень міської ради згідно ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не входить надання дозволів на будівництво чи заборона такого.

Таким чином, будь-яке Рішення Стебницької міської Ради Львівської області, що спрямоване на обмеження, звуження або нівелювання прав Релігійної громади Української Православної Церкви в місті Дрогобичі Львівської області як власника належної їй на праві приватної власності земельної ділянки, є протиправним, незаконним, таким, що прийнято поза межами повноважень Стебницької міської Ради Львівської області та не у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також в Конституції України зазначено, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються в установленому законом порядку з одночасним зверненням до суду (ч. 2 ст. 144).

Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Українi», органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

В ч. 10 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Українi» визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею 31ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу;

Згідно з вимогами ст. 34 Закону України» Про регулювання містобудівної діяльності», замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до І-ІІІ категорій складності, яка є чинною до завершення будівництва.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (з наступними змінами) стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Статтею 74 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Українi», спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Враховуючи наведена, суд вважає обґрунтованими доводи позивача та вважає за можливе задоволення таких позовних вимог.

На підставі ч. 1 ст.94 КАС України підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань суб»єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, судовий збір в розмірі 73 гривні 08 коп. в користь позивача.

Керуючись ст.19, 144 Конституції України, ст.ст. 40, 90, 116, Земельного Кодексу України; ст.ст .2, 26, 31, 33, 59, 74, ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»; ст.ст.3, 6,17, 105, 128, суд, -

постановив :

Визнати протиправним і скасувати Рішення 50-ї сесії 6-го скликання № 716 Стебницької міської Ради Львівської області від 05.08.2015 року «Про заборону будівництва культової споруди на АДРЕСА_1».

Визнати протиправним і скасувати Рішення 50-ї сесії 6-го скликання № 718 Стебницької міської Ради Львівської області від 11.09.2015 «Про внесення доповнень в рішення Стебницької міської ради від 05.08.2015р. № 716 «Про заборону будівництва культової споруди на АДРЕСА_1».

Стягнути зі Стебницької міської ради Львівської області за рахунок бюджетних асигнувань в користь Релігійної громади Української Православної Церкви в місті Дрогобичі Львівської області смт.Стебник судовий збір в розмірі 73 гривні 08 коп.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного адміністративного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя: Нагірна О.Б.

Повний текст постанови виготовлений 5 квітня 2016 року.