Справа № 825/670/16
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року м. Чернігів Справа № 825/670/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бородавкіної С.В.,
за участі секретаря Гайдука С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату винагороди,
В С Т А Н О В И В:
Позивач 12.04.2016 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ) та просить суд зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції (далі - АТО) за січень 2016 року, у розмірі 100% місячного грошового забезпечення.
Позовні вимоги мотивує тим, що у січні 2016 року він приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. За січень 2016 року йому було виплачено винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції у розмірі 1200,00 грн. Однак, його грошове забезпечення за січень 2016 року становило близько 10000,00 грн., а тому у відповідності до наказу Міністерства оборони України від 02.02.2015 № 49, йому в такому ж розмірі мала бути виплачена винагорода за участь а антитерористичній операції.
Позивач в судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення в яких пояснив, що розміри, порядок виплати та нарахування складових грошового забезпечення в тому числі і премії, яка виплачувалась в 2016 році, врегульовано наказом Міністерства оборони України № 260 та наказом Міністерства оборони України від 12.02.2015 № 60 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2015 рік», якими для позивача встановлена премія в розмірі 90% посадового окладу.
Відповідно до п. 31.2, п. 31.4 наказу Міністерства оборони України № 260 розміри премії, але не менше 10 відсотків посадових окладів, установлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження служби. Виплата премії військовослужбовцям здійснюється щомісяця за попередній місяць під час виплати грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира військової частини (командирам військових частин - наказу вищих командирів (начальників)), який видається до 5 числа місяця, наступного за місяцем преміювання.
З 1 січня 2016 року, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 27.01.2016 № 44 Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році, було змінено розміри та порядок нарахування грошового забезпечення та розміри виплати премії. Так, всі складові грошового забезпечення в 2016 році, на відміну порядку нарахування грошового забезпечення в 2015 році, виплачуються в поточному місяці за минулий. Отже перше грошове забезпечення в 2016 році виплачувалося в лютому 2016 року.
З метою виплати коштів військовослужбовцям в січні 2016 року Міністерством оборони України, в межах повноважень, передбачених ст. 9 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та п.31.2 наказу Міністерства оборони України № 260, було премійовано військовослужбовців, зокрема позивача, в розмірі 525 % посадового окладу, що дорівнює сумі місячного грошового забезпеченню позивача в 2016 році. Тобто грошове забезпечення в розумінні наказу Міністерства оборони України № 260 в січні 2016 року не виплачувалось.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено, виходячи з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить службу в ВЧ НОМЕР_1 (ВЧ НОМЕР_2 ) на посаді помічника командира з правової роботи у званні «майор».
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (ВЧ НОМЕР_2 ) (по стройовій частині) від 29.04.2016 № 97 позивача відповідно до Указу Президента України від 25.03.2016 № 115/2016 «Про часткову мобілізацію», ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» звільнено з військової служби в запас за п.п. «є» п. 1 ст. 26, виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення (а.с. 27).
Як вбачається з довідки ВЧ НОМЕР_1 (ВЧ НОМЕР_2 ) від 20.05.2016 № 664, позивач в період з 01.01.2016 по 31.01.2016 перебував в зоні АТО (а.с. 32).
Відповідно до довідки-розрахунку відповідача від 20.05.2016 № 664, ОСОБА_1 за вищевказаний період, було нараховано грошове забезпечення за січень 2016 року в сумі 10894,80 грн. та, з урахуванням податків та зборів, виплачено 10731,38 грн. (а.с. 32-33).
Вважаючи, що ВЧ НОМЕР_1 (ВЧ НОМЕР_2 ) в січні 2016 року неправомірно виплачено ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції у розмірі 1200,00 грн., а не на рівні 100% від грошового забезпечення за вказаний місяць, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
До 2016 року під час нарахування і виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій командування військових частин керувалось постановою Кабінету Міністрів України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 31.01.2015 № 24, якою було передбачено винагороду військовослужбовцям за період участі в АТО в розмірі 100% місячного грошового забезечення.
20.01.2016 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» за № 18.
Даною постановою встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень.
Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.
Кім того, визнано такою, що втратила чинність, постанову Кабінету Міністрів України «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» від 31.01.2015 № 24.
Порядок та розмір виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду з січня 2016 року врегульований наказом Міністра оборони України від 10.02.2016 № 67, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.02.2016 за № 283/28413 «Про затвердження Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду» (далі Інструкція).
Пунктом 5 вищевказаного наказу зобов`язано командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) виплату винагороди здійснювати в межах видатків на грошове забезпечення, затверджених у кошторисах на відповідний рік.
Відповідно до п. 3 Розділу І Інструкції виплата винагороди військовослужбовцям здійснюється за місцем проходження служби на підставі наказів командирів органів військового управління та військових частин.
Розділом ІІ вказаної Інструкції визначено порядок нарахування винагороди військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду.
Зокрема, п. 2 вказаного розділу Інструкції передбачено, що винагорода виплачується пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі військовослужбовців у цих заходах до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів.
Розмір винагороди визначається залежно від місць виконання завдань на підставі наведеного переліку документів.
Відповідно до п. 4 Розділу ІІІ Інструкції військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, якщо вони одночасно:
залучені до проведення АТО;
перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу (крім військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України);
перебувають у районі проведення АТО.
Відповідно до п. 5 вказаного розділу підтвердженням залучення до участі в АТО є витяг із наказу органу військового управління (штабу АТО, штабу оперативно-тактичного угруповання) про включення військовослужбовця до складу (виключення зі складу) сил та засобів, що беруть безпосередню участь в АТО (крім військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України, для яких розроблено окремий порядок обліку військовослужбовців, які ведуть оперативну (військову, спеціальну) розвідку на території противника (території між позиціями військ противника та своїх військ) та не перебувають у підпорядкуванні керівництва штабу АТО).
Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки-розрахунку від 20.05.2016 № 664 позивач перебував в зоні АТО в період з 01.01.2016 по 31.01.2016 (а.с. 32-33). Однак, як вбачається з копії витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (ВЧ НОМЕР_2 ) від 24.12.2015 № 301, ОСОБА_1 з 25.12.2015 вибув на навчання в зону проведення АТО (з АДРЕСА_1 ).
Проте позивачем не надано доказів щодо безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою. (додаток № 1 до наказу).
Згідно із п. 1 Розділу ІІІ Інструкції розмір винагороди військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду у граничних розмірах на місяць визначений у додатку 1 до цієї Інструкції.
Розмір винагороди визначається пропорційно дням безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду.
Згідно із Додатком 1 до Інструкції розмір винагороди військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду в інших місцях дислокації в межах визначеного району воєнного конфлікту (АТО) становить 1 200,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що твердження позивача, про необхідність врахування розміру премії на рівні 100% від місячного грошового забезпечення для визначення винагороди за безпосередню участь в АТО за січень 2016 року є помилковим, а отже у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції необхідно відмовити.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.В. Бородавкіна