Справа № 826/15246/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

24 травня 2016 року м. Київ № 826/15246/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., суддів: Келеберди В.І., Літвінової А.В., при секретарі судового засіданні Авраменко Л.С., за участю ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5, представника Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів - ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви ОСОБА_2, ОСОБА_5 про відвід судді Келеберді В.І. та колегії суддів в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 в інтересах своїх та двох малолітніх дітей: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ОСОБА_2
до третя особаДержавної інспекції України з питань захисту прав споживачів, Інспекції з питань захисту прав споживачів у Київській області Садівницьке товариство "Бучанка"
провизнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 в інтересах своїх та двох малолітніх дітей: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ОСОБА_10 звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної інспекції України з питань захисту споживачів, Інспекції України з питань захисту споживачів у Київській області, третя особа Садівницьке товариство "Бучанка" про визнання протиправними рішень та бездіяльності, зобов'язати вчинити дії.

19.11.2015 Окружним адміністративним судом міста Києва закінчено підготовче провадження у справі № 826/15246/15 та призначено справу до судового розгляду на 28.01.2016 о 10 год. 00 хв.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 11.02.2016, колегію суддів на розгляд адміністративної справи № 826/15246/15 визначено у складі: головуючий суддя Мазур А.С., судді: Келеберда В.І., Літвінова А.В.

29.03.2016 та 24.05.2016 через канцелярію суду надійшли заяви представника ОСОБА_4, ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про відвід Келеберді В.І. та колегії суддів в межах розгляду даної адміністративної справи, у зв'язку з тим, що, на думку заявника, колегія вводить останню в оману,а тому вказане, на її погляд, вплине на хід розгляду справи і на результат вирішення публічно-правового спору, оскільки вважає, що дані суді є неупереджені та необ'єктивні.

Позивач та представник позивачів у судовому засіданні заяви про відвід Келеберді В.І. та колегії суддів підтримали з підстав, викладених у них.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення відводу суддям заперечили з підстав його необґрунтованості та безпідставності.

Відповідно до статті 27 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений вичерпний перелік підстав для відводу судді, а саме, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і відводиться:

1) якщо він брав участь в розгляді цієї справи або пов'язаної з нею справи як представник, секретар судового засідання, свідок, експерт, спеціаліст, перекладач;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших осіб, які беруть участь у справі;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого частиною третьою статті 15-1 цього Кодексу.

Суддя відводиться також за наявності обставин, встановлених ст. 28 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 30 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що відвід (самовідвід) повинен бути вмотивований і заявлений до початку судового розгляду адміністративної справи по суті у письмовій формі з обґрунтуванням підстав для відводу.

З аналізу викладених положень вбачається, що заява про відвід повинна бути вмотивована. Однак, як убачається зі змісту вищенаведених заяв, викладені у них твердження є лише припущеннями представника позивачів, які жодними доказами не обґрунтовані.

Що стосується думки представника позивачів щодо упередженого та необ'єктивного ставлення колегії суддів при розгляді справи, суд зазначає слідуюче.

Статтями 126, 129 Конституції України передбачено, що судді, при здійсненні правосуддя є незалежні і підкоряються тільки закону, вплив на них у будь - який спосіб забороняється.

Стаття 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Щодо безсторонності, Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно "Рекомендацій CM/Rec (2010)12 Комітету Міністрів Ради Європи, державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки", яка ухвалена Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010 р., визначено, що:

- незалежність суддів гарантується незалежністю судової влади загалом, це є основним принципом верховенства права;

- судді повинні мати необмежену свободу щодо неупередженого розгляду справ відповідно до законодавства та власного розуміння фактів;

- судді повинні мати достатні повноваження та змогу їх здійснювати для виконання своїх обов'язків, підтримання юрисдикції та гідності суду.

Відповідно частин 1 - 3 статті 30 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності підстав, зазначених у статтях 27 - 29 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у справі. Відвід повинен бути вмотивований і заявлений до початку судового розгляду адміністративної справи по суті у письмовій формі з обґрунтуванням підстав для відводу.

Однією з процесуальних гарантій реалізації завдань адміністративного судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень у адміністративних справах є інститут відводу судді, що має на меті відсторонення від участі у справі суддів, щодо неупередженості яких є сумніви.

Як було зазначено судом, стаття 27 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що суддя не може брати участь у розгляді справи і відводиться, на ряду з іншим і за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у контексті якої повинна формуватися національна судова практика.

Стаття 6 ЄСПЛ відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов'язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він вцілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄСПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб'єктивні та об'єктивні компоненти.

Так, у справі "П'єрсак проти Бельгії" ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами. У даному контексті, можна провести розмежування між суб'єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об'єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект.

Щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об'єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об'єктивної перевірки.

Стосовно об'єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві, повинні апріорно викликати в учасників процесу.

Судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджено обставини, які б дійсно викликали сумніви у неупередженості суддів у справі при розгляді цієї адміністративної справи.

Наведені представником позивачів у заявах обставини ніяким чином не вказують на упередженість та необ'єктивність суддів, яким заявлено відвід.

Щодо посилань представника позивачів на зловживання владою суддів при прийнятті постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за статтею 1853 Кодексу України про адміністративні правопорушення за прояв неповаги до суду в межах адміністративної справи, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 ст. 134 КАС України учасники адміністративного процесу, а також інші особи, присутні в залі судового засідання, зобов'язані беззаперечно виконувати розпорядження головуючого, додержуватися в судовому засіданні встановленого порядку та утримуватися від будь-яких дій, що свідчать про явну зневагу до суду або встановлених в суді правил. За неповагу до суду винні особи притягуються до відповідальності, встановленої законом.

Проте, 29.03.2016 представник позивача - ОСОБА_5 під час судового розгляду справи та по його закінченню вживала неприпустимі вислови, які направлені на приниження честі, гідності та ділової репутації суддів, ображала склад суду, на зауваження головуючого судді та суддів не реагувала. Крім того, під час судового засідання категорично не підкорялася розпорядженням головуючого, навмисно порушувала порядок у суді, тобто свідомо вчиняла дії, які свідчать про явну зневагу до суду та встановлених у суді правил, погрожувала складу суду. Вказані дії ОСОБА_5 свідчили про явну неповагу до суду.

Враховуючи викладене, проаналізувавши подану заяву та викладені положення та обставини, зважаючи на те, що обґрунтованих підстав для відводу суддів не вказано, підстави для задоволення заяви представника ОСОБА_4, ОСОБА_3 - ОСОБА_5 відсутні.

За таких обставин, заяви про відвід судді Келеберди В.І. та колегії суддів задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.27-31, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяв ОСОБА_2, ОСОБА_5 про відвід судді Келеберді В.І. та колегії суддів у справі № 826/15246/15 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на постанову чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Головуючий суддя А.С. Мазур

Судді В.І. Келеберда

А.В. Літвінова