Справа № 539/528/16-а
Суддя: Даценко В. М.
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 539/528/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2016 м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області

у складі: головуючого судді - Даценка В. М.

при секретарі Шрейтер С.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лубенського міського голови ОСОБА_3, Лубенської міської ради, виконкому Лубенської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Лубенського міського голови ОСОБА_3, Лубенської міської ради, виконкому Лубенської міської ради про:

- визнання протиправною бездіяльності Лубенського міського голови і виконкому Лубенської міської ради щодо не скликання та проведення загальних зборів жителів міста Лубни;

- зобовязання Лубенського міського голову скликати щорічні загальні збори жителів територіальної громади міста Лубни;

- визнання протиправною бездіяльності Лубенської міської ради щодо не забезпечення у міському бюджеті на 2016 рік витрат на проведення щорічних загальних зборів у місті Лубни;

- зобовязання Лубенської міської ради і виконкому Лубенської міської ради внести зміни у міський бюджет 2016 рік і забезпечити фінансування виготовлення і доставку іменних запрошень кожному члену територіальної громади міста Лубни для участі у щорічних загальних зборах;

- зобовязання Лубенської міської ради та виконкому Лубенської міської ради сприяти у підготовці та проведенні зборів, наданні необхідного приміщення.

В позові вказав, що законодавством України передбачено обовязок міського голови щодо скликання щорічних загальних зборів, однак такі норми не виконуються на території громади міста Лубни. На думку позивача це стало наслідком бездіяльності саме Лубенського міського голови ОСОБА_3, Лубенської міської ради, виконкому Лубенської міської ради.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Вказав, що щорічні загальні збори не скликалися в звязку з тим, що відповідне питання не було ініційовано особами, які відповідно до закону мають такі повноваження.

Дослідивши матеріали справи, додані докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є жителем міста Лубни.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституціїі законів України. Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України. ОСОБА_4 самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради. Питання організації управління районами в містах належить до компетенції міських рад. Сільські, селищні, міські ради можуть дозволяти за ініціативою жителів створювати будинкові, вуличні, квартальні та інші органи самоорганізації населення і наділяти їх частиною власної компетенції, фінансів, майна.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на Постанову Верховною ОСОБА_4 України від 17 грудня 1993 року, якою затверджено Положення про загальні збори громадян за місцем проживання в Україні. (надалі - Положення).

Відповідно до ст. 8 Положення збори скликаються головою ОСОБА_4 або її виконавчим органом, громадськими комітетами і радами самоврядування.

Збори скликаються за пропозицією не менш як третини від загальної кількості громадян, які проживають у відповідному територіальному утворенні, депутатів ОСОБА_4, членів постійної комісії, депутатської групи, трудового колективу, об'єднання громадян.

У випадках, коли скликання зборів пов'язане з певними організаційними складнощами, можуть скликатися збори (конференції) представників громадян населених пунктів, мікрорайонів, житлових комплексів, вулиць, кварталів, будинків та інших територіальних утворень. Норми представництва на них визначаються відповідною ОСОБА_4, її виконавчим органом або органом територіальної самоорганізації громадян.

Представники громадян для участі в зборах (конференції) обираються зборами відповідних територіальних утворень або визначаються органами територіальної самоорганізації громадян (громадськими комітетами і радами мікрорайонів, житлових комплексів, сільськими, селищними, вуличними, квартальними, домовими комітетами).

У разі коли збори скликаються органами територіальної самоорганізації громадян, вони повідомляють про це відповідну ОСОБА_4 або її виконавчий орган.

ОСОБА_4 та їх виконавчі органи сприяють громадським комітетам і радам самоврядування у підготовці та проведенні зборів, надають їм необхідні приміщення.

Аналіз вказаних норм дає підстави для наступних висновків.

Загальні збори можуть скликатися як головою ОСОБА_4 або її виконавчим органом, так і громадськими комітетами і радами самоврядування.

Таким чином, незрозумілим є вимоги саме до міського голови та виконавчого комітету ради. Населення територіальної громади може реалізувати своє право на загальні збори самостійно, шляхом створення органів самоорганізації населення відповідно до ЗУ «Про органи самоорганізації населення». Такі органи є самостійними субєктами скликання зборів. Однак доказів того, що такі органи створювалися позивачем не надано.

При цьому обовязок скликати загальні збори у відповідачів виникає у випадку ініціювання цього питання: не менш як третиною від загальної кількості громадян, які проживають у відповідному територіальному утворенні; депутатами ОСОБА_4; членами постійних комісій; депутатськими групами; трудовими колективами; об'єднаннями громадян.

Тобто, за вказаними нормами, вирішити питання про скликання загальних зборів за власною ініціативою у відповідачів немає.

В судовому засіданні позивач не надав доказів того, що відповідне звернення мало місце.

Крім того, зі змісту вказаних норм вбачається, що загальні збори збираються для вирішення конкретних питань. При цьому таке питання визначається ініціаторами зборів. Однак, в позовній заяві позивач просить зібрати такі збори без уточнення їх мети.

Позивач вказав, що просить зібрати загальні збори, оскільки не довіряє обраній міській раді та її голові. Разом із тим, загальні збори не можуть підміняти представницький орган міську раду. Рішення загальних зборів лише враховуються органами місцевого самоврядування в їх діяльності.

Крім того, на сьогоднішній день в законодавстві України наявна колізія в правовому регулюванні порядку збору загальних зборів.

Так, як вбачається зі змісту цього Положення, воно прийнято на виконання Закону України "Про місцеві ОСОБА_4 народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", однак цей закон втратив чинність відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції законів України.

Згідно з ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» закріплено, що територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» загальні збори громадян за місцем проживання є формою їх безпосередньої участі у вирішенні питань місцевого значення. Рішення загальних зборів громадян враховуються органами місцевого самоврядування в їх діяльності. Порядок проведення загальних зборів громадян за місцем проживання визначається законом та статутом територіальної громади.

Таким чином, в законодавстві існує правова колізія щодо порядку проведення загальних зборів громадян за місцем проживання, який повинен визначатися законом, а не підзаконним актом, яким є згадане Положення. Однак в Україні не прийнято такий закон.

Згідно з ст. 19 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» з метою врахування історичних, національно-культурних, соціально-економічних та інших особливостей здійснення місцевого самоврядування представницький орган місцевого самоврядування на основі Конституції України та в межах цього Закону може прийняти статут територіальної громади села, селища, міста. Статут територіальної громади підлягає державній реєстрації в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань.

В судовому засіданні досліджено Статут територіальної громади м.Лубен, затверджений 22 сесією міської ради 6 скликання від 20.04.2012 року. Вказаний статус зареєстрований в МЮ України (свідоцтво № 1 від 14.06.2012 року).

Відповідно до ст.13 Статуту загальні збори скликаються з ініціативи міського голови, органів місцевого самоврядування та органів самоорганізації населення, депутатів, а також на вимогу більшості мешканців відповідного територіального утворення.

Таким чином, Статутом визначено право, а не обовязок міського голови скликати загальні збори.

Інших норм, які б зобовязували міського голову скликати загальні збори Статут не містить.

Враховуючи викладене, з поданих сторонами доказів суд не знайшов підтвердження протиправної бездіяльності відповідачів, а тому підстави для задоволення цього позову відсутні.

Керуючись ст.ст.11, 17, 18, 71, 86, 88, 159-163 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Лубенського міського голови ОСОБА_3, Лубенської міської ради, виконкому Лубенської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її отримання.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_5 В. М.