Справа № 464/3823/16-а
Суддя: Борачок М. В.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/3823/16-а
пр.№ 2-а/464/188/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Борачка М.В.,

за участі секретаря судового засідання Гаврилишин О.Б.,

а також представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання дій неправомірними та скасування постанови про повернення виконавчого провадження, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить: визнати неправомірними дії відповідача щодо винесення постанови від 22 квітня 2016 р. ВП 27322910 про повернення виконавчого документа стягувачеві та скасувати дану постанову. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 22 червня 2011 р. Сихівським районним судом м. Львова видано виконавчий лист про зобов'язання управління ПФУ у Галицькому районі м.Львова здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_2 пенсію відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове держане пенсійне страхування» за період з 8 липня 2007 р. по 31 грудня 2007 р. та починаючи з 22 травня 2008 р., який перебував на виконанні Сихівському відділі ДВС Львівського МУЮ. Постановою державного виконавця від 22 квітня 2016 р. виконавчий документ повернуто стягувачеві. Із зазначеною постановою позивач не погоджується, оскільки судове рішення не виконано, державним виконавцем не вжито всіх можливих заходів для повного виконання судового рішення та безпідставно повернуто виконавчий документ стягувачеві.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просить такий задоволити.

Представник відповідача у судове засідання 5 та 19 травня 2016 р. не з'явився, хоча відповідач належним в порядку ст.ст.33-35 КАС України викликався до суду. Враховуючи, що відповідачем - суб'єктом владних повноважень жодних підтверджень щодо поважності причин неявки в судове засідання його представника не надано, з метою дотримання розумного строку розгляду і вирішення адміністративної справи, визначеної ст.122 КАС України, суд визнає його неявку в судове засідання без поважних причин та на підставі ч.4 ст.128 КАС України вирішує справу на підставі наявних доказів. При цьому суд не враховує клопотання державного виконавця Савки О.М. від 5 квітня 2016 р. про відкладення розгляду справи та державного виконавця Лодзинської О.І. від 19 травня 2016 р. про розгляд справи без участі їх представника суд не приймає до уваги за відсутності документів, що підтверджують їх повноваження, як це передбачено ст.58 КАС України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

За умовами ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу.

22 червня 2011 р. Сихівським районним судом м. Львова видано виконавчий документ - виконавчий лист № 2-2111 на виконання судового рішення про зобов'язання управління ПФУ у Галицькому районі м.Львова здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_2 пенсію відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове держане пенсійне страхування» за період з 8 липня 2007 р. по 31 грудня 2007 р. та починаючи з 22 травня 2008 р., який перебував на примусовому виконанні у Сихівському ВДВС Львівського МУЮ (ВП 27322910).

Постановою державного виконавця від 22 квітня 2016 р. (ВП 27322910) виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». За умовами даного положення закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Також у мотивувальній частині оскаржуваної постанови державний виконавець посилається на те, що рішення суду в частині проведення перерахунку пенсії виконано. Виплата коштів буде проводитися після надходження коштів з Державного бюджету. Однак виплата нарахованих сум до пенсії не проведена у зв'язку з відсутністю фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду.

Так, відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Даній статті Конституції України кореспондують також ст.ст.14, 255 КАС України.

У ч.1 ст.258 КАС України встановлено, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Розглядаючи доводи постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві в частині відсутності бюджетного фінансування, суд враховує наступне.

Так, згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіттям з незалежних від них обставин, а також у старості та в, інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату пенсії в розмірі згідно з вимогами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена пенсія, однак, це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, яка прямо передбачена законом та постановлена до стягнення судовим рішенням.

Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів як на причину неможливості виплатити кошти за рішенням суду, судом не може бути прийнято до уваги.

У ч.2 ст.8 КАС України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права в Україні. Відповідно до правової позиції Європейського суду по справі Кечко проти України, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, невиконання рішення суду стосовно виплати пенсії у зв'язку з відсутністю коштів, є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 р., та яка є частиною національного законодавства, а також статті 1 Протоколу №1 до Конвенції.

Згідно з ч.ч.2, 4 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази в справі.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі наведеного, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність винесеної ним постанови від 22 квітня 2016 р. (ВП 27322910) про повернення виконавчого документа стягувачеві, а тому вимоги позовної заяви про визнання дій відповідача протиправними (неправомірними) та скасування згаданої постанови є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.2, 11, 18, 71, 86, 128, 160-163, 181 КАС України, -

п о с т а н о в и в:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції щодо винесення постанови від 22 квітня 2016 р. ВП 27322910 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Скасувати постанову Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 22 квітня 2016 р. ВП 27322910 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Постанову може бути оскаржено згідно зі ст.186 КАС України протягом 10 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м.Львова. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст.254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Головуючий Борачок М.В.