Справа № 750/2414/15-а
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року м. Київ К/800/28738/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Олексієнка М.М.(доповідач), Пасічник С.С., Штульман І.В.,
здійснивши в порядку письмового провадження касаційний розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради (далі УПСЗН) про визнання неправомірними дій щодо припинення виплати адресної соціальної допомоги та зобов`язання продовжити зазначені виплати за касаційною скаргою позивача на судові рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 6 травня 2015 року, Київського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
визнати протиправними дії УПСЗН щодо припинення надання йому щомісячної адресної допомоги як особі, яка перемістилася з тимчасово окупованої України та районів проведення антитерористичної операції;
зобов`язати відповідача продовжити виплату зазначеної допомоги.
Посилався на те, що має всі правові підстави до нарахування і отримання допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 505.
Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 6 травня 2015 року, залишеною без змін Київським апеляційним адміністративним судом від 11 червня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач немає права на одночасне отримання компенсації за піднайом житла та щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального права, допущені судами, просить судові рішення попередніх інстанцій скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. Вказує на те, що суди помилково прирівняли компенсацію за піднайом житла до адресної допомоги для покриття витрат на проживання.
Враховуючи відсутність клопотань усіх осіб, які участь у справі, про розгляд справи за їх участю, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з наступних підстав.
Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 505, якою затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Відповідно до пункту 1 цього нормативного акту, щомісячна адресна допомога установлюється внутрішньо переміщеним особам з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Така допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.
Виходячи зі змісту зазначеної постанови Кабінету Міністрів України, до витрат на проживання входять, окрім іншого, витрати на побутові послуги, харчування, найом житла.
Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 р. N 450.
Згідно абзацу другу пункту 1 цього Порядку виплата грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень надається особам офіцерського складу, у разі коли вони не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби, не отримали за рахунок держави грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення та перебувають на квартирному обліку, а також якщо військова частина не орендує для них та членів їх сімей житло.
За правилами, викладеними в пункті 10 статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці та члени їх сімей, які мають право на пільги, гарантії та компенсації відповідно до цього Закону, користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями, встановленими для громадян України законами та іншими нормативно-правовими актами, а також рішеннями органів місцевого самоврядування. Якщо такі особи одночасно мають право на отримання однієї і тієї ж пільги, гарантії чи компенсації з кількох підстав, то їм надається за їх вибором пільга, гарантія чи компенсація тільки з однієї підстави, крім випадків, передбачених законами.
Як установлено судами попередніх інстанцій, що відповідає фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , яка у зв`язку тимчасовою окупацією передислокувалася із селища Приморський Автономної Республіки Крим в м. Чернігів, де він з 9 липня 2014 року став отримувати щомісячну компенсацію за піднайом (найом) житла, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року № 450, а з 25 листопада 2014 року щомісячну адресну допомогу, визначену постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505.
З урахуванням зазначених обставин, суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про незаконність одержання ОСОБА_1 адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505, оскільки він отримує компенсацію за найом житла відповідно до постанови від 26 червня 2013 р. N 450, тобто з кількох підстав.
Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок судів не спростовують і не дають підстав вважати судові рішення такими, що ухвалені з порушенням норм матеріального чи процесуального права.
Зокрема, піднайом житла відноситься до одного із видів витрат на проживання, а отже одержання компенсації за такі витрати з кількох підстав суперечить вимогам статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Одночасно необхідно зауважити, що позивач не позбавлений права визначитись у використанні права на вибір компенсації за найом житла.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а судові рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 6 травня 2015 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2015 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

С.С. Пасічник

І.В. Штульман