Справа № 807/251/16
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2016 рокум. Ужгород№ 807/251/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Гелетей А.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1;

відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, представник - ОСОБА_2;

третя особа: Іршавська міська рада, представник - ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Закарпатській області, третя особа: Іршавська міська рада про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Закарпатській області (далі-відповідач); третя особа Іршавська міська рада про визнання протиправною відмову ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Закарпатській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,75 га для ведення особистого селянського господарства у контурі 1140 за межами населеного пункту на території Іршавської міської ради Закарпатської області та зобов'язання ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Закарпатській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,75 га для ведення особистого селянського господарства у контурі 1140 за межами населеного пункту на території Іршавської міської ради Закарпатської області.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 4 січня 2016 року позивач звернувся до ОСОБА_4 управління Держгеокадастру в Закарпатській області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Іршавської міської ради Закарпатської області, яка знаходиться за межами населеного пункту, орієнтовною площею 0,75 га для ведення особистого селянського господарства у контурі № 1140, долучивши відповідні графічні матеріали на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки у порядку здійснення безкоштовної приватизації землі.

ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 09.03.2016 року № Ф-657/0-1669/6-16 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав наведених у ньому. Втім, як зі змісту цього листа та аналізу обставин, якими уповноважена особа обґрунтовує таку відмову, зокрема є те, що на думку відповідача клопотання та додані до нього матеріали не відповідають вимогам п. 5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимогам до оформлення документів (ДСТУ 4163 2003)», затвердженого наказом Держспоживстандарту від 7 квітня 2003 року № 55.

Окрім того, листом Іршавської міської ради № 01-8/277 від 02.03.2016 року надано заперечення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що на думку відповідача не відповідає вимогам, що містяться у дорученні Віце-премєр міністра України Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України ОСОБА_5 від 08.10.2014 року № 377/0/1-14.

Позивач вважає, що дії ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Закарпатській області вчинені поза межами правового поля і наданих повноважень, а відмову відповідача щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою протиправною.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення позову з підстав, викладених в запереченнях проти адміністративного позову (а.с.25-29) та просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В судовому засіданні представник третьої особи заперечила щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Закарпатській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою (а.с.11).

В поданому клопотанні позивач просив надати дозвіл на виготовлення проекту відводу із землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність на території Іршавської міської ради за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства, в контурі № 1140, орієнтовною площею 0,75 га. В наданому клопотанні позивач також зазначив, що вказана земельна ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення, земельну діяльну за вказаним цільовим призначенням у власність не отримував.

Разом з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою позивачем було надано копії 1-5, 12-13 сторінок паспорту заявника та ідентифікаційний код на 2 арк. (а.с.45-47) та графічні матеріали бажаного місця розташування земельної ділянки згідно ситуаційного плану, а саме викопіювання (умовні позначення масштабом 1:5000, контур № 1140) (а.с.12) та викопіювання з кадастрової карти (плану), НВ-016 (а.с.13-14).

В подальшому ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 09.03.2016 року № Ф-657/0-1669/6-16 (а.с.9) позивачу було відмовлено у наданні дозволу у розробленні проекту землеустрою, мотивуючи тим, що подані позивачем ОСОБА_1 документи являються копіями, а не оригіналами.

Зокрема, в Листі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області вказано, що у разі, якщо окремі документи та матеріали за своїм статусом не можуть бути надані в оригіналі, вони подаються у посвідченнях, у встановленому законом порядку, копіях. Відповідно до п. 5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлення документів» (ДСТУ 4163 2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту від 7 квітня 2003 року № 55, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, засвідчуватись повинна кожна сторінка документа з відтиском печатки підприємства. Установи, організації, іншої юридичної особи.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 № 01-8/227 від 02.03.2016 року (а.с.10) Іршавською міською радою надано заперечення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,75 га у контурі № 1140, що розташована за межами населеного пункту на території Іршавської міської ради.

Виходячи з наданих сторонами та третьою особою доказів та матеріалів справи, суд наголошує на таке.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України (далі-ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з положеннями частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_6 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частини восьмої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Частинами десятою та одинадцятою статті 118 ЗК України передбачено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.

Згідно із пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Тобто, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією.

Частинами першою і другою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пунктів 31, 32, ч. 4 Положення про Державну службу з питань геодезії картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань:

розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи;

вносить у встановленому порядку пропозиції щодо розпорядження землями державної та комунальної власності, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, регулювання земельних відносин.

Виходячи з аналізу наведених норм, слід зазначити, що Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області уповноважене надавати дозволи на розробку проекту землеустрою, зокрема, що стосується земель сільськогосподарського призначення, у встановленому законом порядку.

На підставі наведеного суд дійшов до висновку, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про надання її у власність приймають органи, визначені в статтях 116, 118 ЗК України. Надання земельної ділянки або відмова у її наданні здійснюється виключно органами, визначеними у статті 118 ЗК України. Рішення, дію або бездіяльність цих органів щодо надання земельних ділянок може бути оскаржено до суду.

Тобто приписами чинного законодавства встановлено, що розгляд клопотання заінтересованої особи у вирішенні зазначеного питання повинно прийматися у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року N 21-358а13.

Окрім цього, відповідач мотивуючи свою відмову стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою гр. ОСОБА_1, керуючись п. 5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимогам до оформлення документів (ДСТУ 4163 2003)», затвердженого наказом Держспоживстандарту від 7 квітня 2003 року № 55, не врахував положення п. 1.1 цього ж Національного стандарту, де чітко визначено, що цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи (далі-документи) постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності:

- органів державної влади України, органів місцевого самоврядування;

- підприємств, установ, організацій та їх об'єднань усіх форм власності.

Тобто, враховуючи п. 1.1 Національного стандарту, вимоги щодо оформлення документів не поширюються на фізичних осіб, а тому клопотання та додані до нього графічні матеріали є належними документами, оскільки за своєю правовою природою не є організаційно-розпорядчими документами.

Не заслуговує на увагу і посилання представника відповідача на те, що Наказом Держземагентсва України від 15.10.2014 року № 328 передбачено, що під час розгляду клопотань юридичних і фізичних осіб про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою забезпечити обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад запитів про висловлення позиції щодо можливості надання такого довзолу. Оскільки, як встановлено в судовому засіданні, даний Наказ Держземагентва України не зареєстрований в Міністерстві юстиції України, у відповідності до Указу Президента України "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" від 03.10.1992 року № 493/92 і не має статусу відомчого нормативного правового акта. Отже, посилання на нього відповідачем є безпідставним.

Таким чином, формальну відмову ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Закарпатській області у листі від 09.03.2016 року № Ф-657/0-1669/6-16, суд розцінює як перешкоджання в реалізації права на безоплатну приватизацію земельної ділянки гр. ОСОБА_1, в порядку, визначеному у статті 118 ЗК України.

Разом з тим, суд вважає за необхідне, - зобов'язати відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 04.01.2016 року.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Зокрема, такого висновку дотримується також й Європейський суд з прав людини у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23.01.2014 року (Заява № 19336/04, рішення набуло статусу остаточного від 02.06.2014 року).

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України і не може виходити за межі позовних вимог.

Оскільки є клопотання позивача від 04.01.2016р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а тому відповідач зобов'язаний знову розглянути дане клопотання.

Враховуючи вищеописане, суд дійшов висновку, що належним захистом порушеного права позивача є зобов'язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 04.01.2016р., оскільки саме по собі судове рішення про визнання відмови у наданні дозволу протиправною не відновлює порушеного права позивача на прийняття останнім вмотивованого рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою або вмотивованої відмови у наданні такого дозволу.

При цьому суд зазначає, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, за яких судом визнані протиправними дії відповідача.

Отже, встановлені судом обставини справи та наведені норми чинного законодавства свідчать про те, що відповідачем, при вчиненні оскаржуваних дій, не дотримано зазначених принципів, зокрема, останнім відмовлено позивачу без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття правомірного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України: завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 3 КАС України: у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.

Згідно з ч. 2 с. 71 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ст. 244-2 КАС України: висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності щодо відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою громадянину ОСОБА_1 для відведення земельної ділянки у власність на території Іршавської міської ради Закарпатської області, яка знаходиться за межами населеного пункту, орієнтовною площею 0,75 га, для ведення особистого селянського господарства у контурі № 1140.

З огляду на викладене, враховуючи Постанову Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року по справі N 21-358а13, суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів правомірність заявлених позовних вимог, відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

На підставі наведеного та керуючись статтями 19, 94, 104-106, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Закарпатській області, третя особа: Іршавська міська рада - задовольнити.

2.Визнати протиправною відмову ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Закарпатській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,75 га для ведення особистого селянського господарства у контурі 1140 за межами населеного пункту на території Іршавської міської ради Закарпатської області.

3.Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,75 га для ведення особистого селянського господарства у контурі 1140 за межами населеного пункту на території Іршавської міської ради Закарпатської області.

4.Стягнути з ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) на користь ОСОБА_1 (м. Іршава, вул. Поштова, 2, Закарпатська область, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору в сумі 1102,42 (одна тисяча сто дві гривні сорок дві копійки) грн.

5.Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяОСОБА_7

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 26.05.2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 31.05.2016 року.