Справа № 2а/1770/3995/12
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 року м. Київ К/800/16672/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Костопільської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 27.11.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2013

у справі №2а/1770/3995/2012

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Моквинська паперова фабрика»

до Костопільської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби (Березнівське відділення)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 27.11.2012, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2013, позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 13.06.2012 №000002122, №000002222 та від 20.08.2012 №.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про відмову в позові повністю, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено документальну виїзну позапланову перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) при проведенні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Приват-Енерго», код за , ТОВ «АСК-БУД» код 34879759 за період з 01.07.2011 року по 31.12.2011.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення пп. 139.1.9, п.139.1 статті 139 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 216009,49 грн., у тому числі за ІІІ квартал 2011 року в сумі 128218,03 грн., та ІУ квартал 2011 року на суму 87791,46 грн.; п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, на загальну суму 183364,39 грн., в тому числі за липень місяць 2011 року на суму 55536,56 грн., за грудень 2011 року на суму 74880,00 грн.

На підставі акта перевірки прийнято податкові повідомлення - рішення від 13.06.2012 №000002122 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємства в сумі 216009,49 грн.; № 000002222 - про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 183364,39 грн. основного платежу та 45841,10 грн., штрафних (фінансових) санкцій.

За результатами адміністративного оскарження прийнято податкове повідомлення - рішення від 20.08.2012 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємства в сумі 210869,00 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що податковим органом не було доведено правомірності визначення позивачу податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість за господарськими операціями з ТОВ «Приват-Енерго», ТОВ «АСК-БУД», оскільки витрати позивача підтверджені належними первинними бухгалтерськими та платіжними документами, виданими належним чином зареєстрованими юридичними особами, платниками податку на додану вартість, з урахуванням того, що: продукція придбавались позивачем у вказаних товариств з метою використання у власній господарській діяльності, з огляду на види діяльності, які здійснює позивач; вартість товарно-матеріальних цінностей повністю оплачена позивачем, шляхом безготівкових розрахунків. Невідповідності звітних даних по витратах та податковому кредиту позивача та податкових зобов?язаннях контрагентів не встановлено.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, та вважає, що судами повно встановлені обставини у справі, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні відносини.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст.198 цього Кодексу податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п.201.10 ст.201 цього Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати, які беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з абзацом першим пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З правового аналізу наведених нормативних приписів вбачається, що витрати та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20.09.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Приват-Енерго» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Моквинська паперова фабрика» (споживач) укладено договір №316/ПГ на поставку природного газу, відповідно до якого постачальник поставляє, а споживач приймає для промислових потреб природний газ на умовах даного договору. Згідно пункту 1.5 договору загальна вартість даного договору визначається обсягом фактично поставленого природного газу постачальником споживачу згідно актів прийому - передачі газу, вказаних в п.3.2 даного договору. Пунктом 3.2 вказаного договору передбачено, що приймання і передача газу, що постачається постачальником споживачу у відповідному місяці оформлюється актами прийому-передачі газу. Акти прийому-передачі газу складають уповноважені представники сторін у двох примірниках до 5 (п'ятого) числа місяця, наступного за звітом.

Виконання договору підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.07.2011, згідно якого у липні 2011 року газотранспортне підприємство транспортувало, постачальник (ТОВ «Приват-Енерго») передав відповідно до договору від 20.09.2010 №316/ПГ, а споживач (ТОВ «Моквинська паперова фабрика») прийняв газ в обсязі 82,324 куб.м., згідно акта приймання-передачі від 31.08.2011 у серпні 2011 року споживач прийняв газ в обсязі 86,349 куб.м., на загальну суму з ПДВ 319557,26 грн.

З акту здачі-прийому виконаних послуг (до договору на виконання послуг №317/ВП від 20.09.2010) слідує, що у відповідності до п.2.1 договору ТОВ «Приват-Енерго» (виконавець) забезпечило з 01.07.2011 по 31.07.2011 та з 01.08.2011 по 31.08.2011 безперебійне газопостачання позивача (замовника); своєчасне оформлення документації, необхідної для отримання газу замовником; доведення інформації про виділення лімітів природного газу до газотранспортної організації (ПАТ «Рівнегаз»); на підставі заявок замовника коригування планових лімітів з метою їх приведення до середньодобового споживання природного газу в порядку, визначеному ОДУ ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Рівнегаз»; своєчасне надання звітів про споживання газу замовником власнику газу, ОДУ ДК «Укртрансгаз», НКРЕ України та КТП НКРЕ України.

Обсяг фактично спожитого позивачем (замовником) природного газу, згідно актів прийому-передачі склав за липень 2011 року - 82,324 тис. куб.м. на загальну суму - 304661,69 грн., загальна вартість виконаних послуг складає 13025,30 грн., в т.ч. ПДВ - 2170,88 грн., за серпень 2011 року - 86,349 тис. куб.м. на загальну суму - 319557,26 грн., загальна вартість виконаних послуг складає 13662,14 грн., в т.ч. ПДВ -2277,02 грн.

Зазначене підтверджується також рахунками-фактурами №СФ-0829 від 31.08.2011, №СФ-0830 від 31.08.2011, податковими накладними, складеними з дотриманням вимог закону, оплата поставленої продукції проведена позивачем в повному обсязі шляхом безготівкових розрахунків, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Вищевикладене свідчить, що реальні наслідки угоди настали для вищезазначених сторін правочину, оскільки ними виконані умови укладених договорів, що підтверджують первинні бухгалтерські та податкові документи позивача, виписані з додержанням вимог п.9.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» і п. 2.4 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Факти, які б позбавляли правового значення конкретні, видані за здійсненими господарськими операціями документи первинного бухгалтерського та податкового обліку, відповідачем не надані.

Відповідачем не встановлено розбіжностей між зобов?язаннями позивача і його безпосереднього постачальника ТОВ «Приват-Енерго» за наслідками виконання операцій з газопостачання в липні, серпні 2011 року.

28 листопада 2011 року між ТОВ «Моквинська паперова фабрика» (Покупець) та ТОВ «АСК БУД» (Продавець) укладено договір купівлі-продажу макулатури №28/11/11. Відповідно до пункту 2.1 Договору ціна і марка товару, що поставляється вказуються в Специфікаціях до даного Договору, які є невід?ємною частиною цього Договору, оплата за кожну партію товару здійснюється на протязі 20-ти банківських днів після факту поставки при умові отримання оригіналів документів, поставка здійснюється транспортом продавця.

Виконання Договору підтверджується виданими продавцем рахунками-фактурами, видатковими накладними, податковими накладними. Оплата проведена шляхом безготівкових розрахунків, у т.ч. шляхом видачі позивачем простого векселя серії АА № 1999440, векселедавцем є ТОВ «Моквинська паперова фабрика», дата видачі 23.01.2012, номінальною вартістю 807280,00 грн., по терміну платежу - «за пред'явленням».

Факт використання позивачем у власній господарській діяльності придбаного у ТОВ «АСК БУД» товару (макулатури) податковим органом не заперечується, згідно статуту ТОВ «Моквинська паперова фабрика» її видом діяльності є: виробництво і реалізація різних видів паперової продукції, заготівля, утилізація, використання та переробка вторинної сировини та відходів виробництва.

Виключно відсутність товарно-транспортних накладних не може бути підставою для позбавлення платника права на податковий кредит, оскільки товарно-транспортні накладні є основними документами на перевезення вантажів, тобто є обов'язковими для перевізників, однак не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Судами досліджувались обставини добросовісності позивача, при вчиненні згаданих господарських операцій з вищеназваними контрагентами, перед укладенням договорів з метою запобігання укладенню правочинів з недобросовісними суб'єктами господарювання. На час укладення та виконання договорів контрагенти позивача були зареєстрованими в ЄДРПОУ, тобто були юридичними особами, наділеними цивільною правоздатністю і дієздатністю, були платниками податку на додану вартість.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товарів (робіт, послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів, а надто тих, з якими у позивача відсутні взаємовідносини. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

У даному випадку спірні господарські операції були належним чином відображені позивачем у податковому обліку, жодних свідчень того, що їх виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, судами не встановлено.

Не можуть бути підставою для інших висновків і доводи відповідача про нікчемність правочинів, оскільки наявність умислу та обставини щодо виконання угод, стосовно дійсності яких виник спір, сходять до предмету доказування в судовому процесі, зокрема, до таких доказів належить обвинувальний вирок, який набрав законної сили, що підтверджував би факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами суб'єктів господарської діяльності за наслідками виконання оспорюваних угод. Однак доказів постановлення вироків, які б містили в собі встановлені судом об'єктивні дані про нікчемність оспорюваних угод відповідачем не надано.

Недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначними доказами, однак такі докази на порушення вимог частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України податковим органом не представлено, реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовано витрати та податковий кредит, не спростовано.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої та апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили справу у відповідності з нормами матеріального права та постановили обґрунтоване рішення, підстав для їх скасування, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Костопільської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 27.11.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2013 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-2391 КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун