Справа № 810/1302/16
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2016-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року 810/1302/16

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.11.2015 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що податковий орган дійшов помилкового висновку про здійснення продажу пива на розлив з порушенням вимог ст. 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Представник відповідача позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що перевіркою встановлено факт роздрібної торгівлі пивом, віднесеним до алкогольних напоїв, на розлив у магазині, який не має статусу суб'єкта підприємства громадського харчування, чим порушено вимоги ст. 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва та обігу спирт етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів". За таких обставин, на думку представника відповідача, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та прийнятим відповідно до вимог чинного законодавства України.

У судове засідання, призначене на 28.04.2015, з'явились представники сторін та до початку розгляду справи по суті звернулись до суду з письмовими клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, якщо всі особи, які беруть участь у справі заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

За таких обставин, судом визнано за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець та як платник податків, зборів та обов'язкових платежів перебуває на податковому обліку в ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

09 листопада 2015 року посадовими особами Головного управління ДФС у Київській області проведено фактичну перевірку з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України у сфері виробництва і обігу підакцизної продукції, магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належить суб'єкту господарювання - фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1.

За результатами фактичної перевірки складено акт від 09.11.2015 на бланку №000009 (реєстраційний номер №1758/10-36-21/1).

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснює у магазині роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами за наявності відповідних ліцензій (ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями серія АЕ №663652 від 19.06.2015 та ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами серія АЕ №663653 від 19.06.2015).

Також, проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог ст. 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 №481/95-ВР, а саме: факт реалізації алкогольного напою (пива) на розлив у пластиковому стакані для споживання на місці по ціні 10,00 грн., що підтверджується фіскальним чеком №639 від 09.11.2015, при тому, що заклад не має статусу підприємства громадського харчування.

На підставі висновків акту перевірки від 09.11.2015 на бланку №000009 ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.11.2015 №, згідно з яким до позивача згідно абз.9 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 6800,00 грн.

Однак, не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України є Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

За приписами п. 11 ч. 1 ст. 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів у невизначених для цього місцях торгівлі.

Згідно ч. 6 ст. 15-3 вказаного Закону продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб'єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб'єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Таким чином, продаж алкогольних напоїв на розлив законодавець дозволив виключно суб'єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб'єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів за умови такого продажу кінцевому споживачу для споживання на місці, що є кваліфікуючою ознакою.

Як зазначено в акті перевірки, позивач має належним чином оформлені необхідні документи для здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, зокрема ліцензію на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями Серії АЕ №663652.

Як встановлено судом та зазначено в акті перевірки від 09.11.2015 на бланку №000009, під час проведеної перевірки посадовими особами ГУ ДФС у Київській області виявлено факт реалізації алкогольного напою (пива) на розлив у пластиковому стакані для споживання на місці по ціні 10,00 грн., що підтверджується фіскальним чеком №639 від 09.11.2015.

Як зауважила позивач у позовній заяві, продаж алкогольних напоїв (пива) здійснюється нею роздрібно, у тому числі на розлив, що відповідає виду діяльності згідно з отриманою позивачем ліцензією на провадження відповідного виду діяльності.

Однак, як досліджено судом, в акті перевірки жодним чином не зазначено, як було встановлено факт продажу алкогольного напою (пива) на розлив для споживання на місці, оскільки вказаний акт перевірки лише містить інформацію, що у магазині, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належить суб'єкту господарювання - фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, здійснюється реалізація алкогольних напоїв за наявності відповідної ліцензії, в той же час, в магазині здійснено реалізацію пива на розлив у пластиковому стакані, про що видано відповідний фіскальний чек.

Зазначене вище лише підтверджує факт продажу алкогольного напою (пива) на розлив, однак, не може підтверджувати факт споживання вказаного алкогольного напою на місці.

Частиною 12 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" визначено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

Ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку (абз. 25 ст. 1 Закону).

Таким чином, у розумінні ст. 1 та ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" позивач має всі необхідні документи для здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 6800 грн. за порушення вимог статті 15-3 цього Закону.

З системного аналізу статей 15-3 та 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" слідує, що до суб'єкта господарювання, що не має статусу суб'єкта господарювання громадського харчування, підприємства з універсальним асортиментом товарів, можуть застосовуватися фінансові санкції за порушення статті 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" тільки у разі продажу алкогольних напоїв на розлив саме з метою споживання на місці.

Як вбачається з акту перевірки, посадовими особами ГУ ДФС у Київській області встановлено факт продажу алкогольного напою (пива) на розлив, проте у даному випадку відсутня друга ознака, яка має визначальне значення для кваліфікації порушення, закріпленого в статті 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" - споживання таких напоїв на місці, оскільки в ньому не вказано, з яких саме підстав посадові особи ГУ ДФС у Київській області дійшли висновку, що позивачем продаж алкогольних напоїв здійснювався для споживання кінцевим споживачем на місці.

В акті жодним чином не відображено, що продаж алкогольних напоїв (пива) на розлив здійснювався у приміщенні магазину, в якому наявні будь-які спеціально обладнані місця для споживання алкогольних напоїв одразу після їх придбання (столи, стільці), а також наявність посуду, в якому неможливо придбати такі напої "на винос".

Отже, враховуючи вищевикладене, в даному випадку має місце продаж алкогольних напоїв на розлив, який є різновидом роздрібної торгівлі, а не продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці.

Слід також зазначити, що Правила роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 №854, на яку посилається податковий орган у запереченнях, визначають основні вимоги до роздрібної торгівлі горілкою і лікеро-горілчаними виробами, вином виноградним та плодово-ягідним, коньяком, шампанським, вином ігристим (далі - алкогольні напої) і спрямовані на забезпечення прав споживачів щодо належної якості товару і рівня торговельного обслуговування, про що зазначено в п. 1 цих правил.

Таким чином, відповідачем не доведено, що на торгівлю саме пивом розповсюджується дія даних Правил, оскільки такого застереження не містить п. 1 Правил.

Також посилання податкового органу на Інструкцію щодо заповнення форм державних статистичних спостережень стосовно торгової мережі та мережі ресторанного господарства, затвердженої наказом Держкомстату України від 24.10.2005 №327, в частині визначення терміну ресторанного господарства, зокрема, необхідності мати позивачу коди господарської діяльності згідно КВЕД - 55.3, 55.4, 55.5, судом визнаються необґрунтованими та незаконними, оскільки Класифікація видів економічної діяльності, затверджена наказом Держстандарту України від 22 жовтня 1996 №441, у зв'язку із закінченням дії втратила чинність з 01.01.2012.

Отже, з урахуванням встановлених обставин, висновки податкового органу про порушення позивачем вимог ст. 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а саме продаж алкогольних напоїв (пива) на розлив для споживання на місці, є безпідставними, а отже, податкове повідомлення-рішення від 23.11.2015 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У даному випадку відповідач не довів суду, що при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі статтею 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки позивач вимог про відшкодування судових витрат не заявляв, судові витрати стягненню на його користь не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 69-71, 97, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 23.11.2015 №.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.