Справа № 817/33/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2016 р.Р і в н е 817/33/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: представники Купчинська Л.Л., Хомуйло В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Арбітражного керуючого ОСОБА_1

до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області
пропро визнання протиправним та скасування припису , -
В С Т А Н О В И В:

Арбітражний керуючий ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправним та скасування припису від 06.01.2016 №1 про недопущення повторних порушень.

В основу оспорюваного припису покладені результати перевірки позивача, за якими комісією з перевірки встановлено порушення позивачем вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в частині прийняття на роботу особи після визнання підприємства-боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури та непроведення вивільнення працівників підприємства-боржника у визначені строки та у встановленому порядку; а також Правил організації діловодства та архіву арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), затверджених наказом Міністерства юстиції України від 15.03.2013 №447/5, щодо неналежного засвідчення копій документів, наданих відповідачу. Оскільки, за висновком відповідача, виявлені порушення усунути не видається можливим, винесено відповідний припис щодо недопущення повторних порушень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оспорюваний припис винесений без грунтовного аналізу норм чинного законодавства, оскільки не зазначено конкретних норм права, порушених позивачем, зважаючи на те, що як норма абз.2 ч.1 ст. 38 вказаного Закону, так і абз.4 ч.1 та ч.2 ст.98 Закону є нормами загальними та не вказують на певні порушення позивачем під час виконання повноважень ліквідатора у справі про банкрутство ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів». Крім того, як зазначила позивач, висновки перевірки позивача не враховують того, що колишнім головою ліквідаційної комісії ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів» та головою правління ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів» чинилися перешкоди у роботі позивача, як то, зокрема, непередача трудових книжок охоронників банкрута для проведення їх вивільнення у встановленому порядку, з приводу чого позивач зверталася до правоохоронних органів та заявляла відповідні клопотання у ході провадження у справі про банкрутство боржника у господарському суді Рівненської області; а також той факт, що накази по підприємству, якими ОСОБА_4 був прийнятий та був звільнений із роботи на підприємстві боржника в подальшому були скасовані позивачем, що не спричиняє, на переконання позивача, певних юридичних наслідків. Також, як стверджувала позивач, належним чином засвідчені копії запитуваних документів надавалися нею відповідачу за іншими листами, відтак висновки про невідповідність встановленим вимогам порядку засвідчення позивачем відповідних документів не відповідають дійсності. Вважаючи винесений припис щодо недопущення повторних порушень таким, що порушує права позивача та не містить правового підгрунтя, позивач просила суд визнати протиправним та скасувати оспорюваний припис.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, додатково наголосивши, що оспорюваний припис не містить конкретних норм права, порушених позивачем, а відповідні дійсні обставини та наявні факти були проігноровані у ході перевірки позивача, відтак результати перевірки не можуть слугувати підставою для винесення спірного припису чим вказують на його протиправність, тому просила суд позов задовольнити.

Відповідач позову не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що доводи позовної заяви є необгрунтованими, а позов безпідставним, оскільки в порушення приписів абз.10 ч.2 ст.41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та п.4 ч.1 ст.98 цього ж Закону позивач неправомірно прийняла на роботу ОСОБА_4, який фактично перебував у трудових відносинах з підприємством-банкрутом ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів», оскільки саме ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про витребування трудової книжки у вказаної особи для внесення відповідного запису про звільнення. Крім того, скасування наказу про прийом на роботу та в подальшому наказу про звільнення з роботи працівника за для нівелювання факту прийняття особи на роботу суперечить положенням трудового законодавства, оскільки припинення трудових відносин не передбачено через скасування відповідних наказів. Також, як зазначив відповідач, твердження позивача про відсутність можливостей встановити осіб, що перебували у трудових відносинах з ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів» та, відповідно, вчасно звільнити таких не заслуговують на увагу з огляду на те, що власне протоколом засідання комітету кредиторів по даному підприємству зафіксовано виступ ОСОБА_1 з інформацією щодо працюючих 5 чоловік охоронців на підприємстві, в той час як по результатах перевірки позивач стверджувала про необізнаність з такими обставинами. Крім того, як зазначив у запереченнях відповідач, зважаючи на подання позивачем документів без належного засвідчення їх копій у визначеному порядку, а саме без вказання дати засвідчення, що в подальшому намагалась усунути позивач подавши листа відповідачу та відповідні копії документів із зазначенням про їх подання на виконання вимог про усунення відповідних порушень, проте зазначивши дату засвідчення після дати складання довідки про результати перевірки позивача, що власне унеможливлює їх усунення у такий спосіб. Враховуючи викладене та зважаючи на неможливість усунення виявлених перевіркою порушень, відповідно до Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затверджених наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2013 №1284/5, відповідач правомірно виніс оспорюваний припис про недопущення повторних порушень. З таких підстав просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

У судовому засіданні представники відповідача заперечували проти позовних вимог з вищевикладених підстав зазначивши, що спірний припис є правомірним та підлягає виконанню, та просили суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши представників сторін, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 провадить діяльність арбітражного керуючого на підставі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 02.04.2013 НОМЕР_1 (посвідчення арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 02.04.2013 НОМЕР_1) (т.1 а.с.43).

У період з 18.12.2015 до 22.12.2015 посадовими особами відповідача проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності позивача на підставі звернення TOB ОРТФ від «Едланд» від 10.12.2014 №040/1, гр. ОСОБА_5 від 15.06.2015 б/н, гр. ОСОБА_4 від 16.06.2015 б/н, гр. ОСОБА_6 та інших від 02.07.2015 б/н та від 15.07.2015 б/н щодо перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1

Вказана перевірка проводилась на предмет додержання арбітражним керуючим ОСОБА_1 вимог Конституції України, Господарського процесуального кодексу України, Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», іншого законодавства з питань банкрутства та законодавства про оплату праці під час виконання повноважень ліквідатора ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів».

В останній день перевірки (22.12.2015) комісією у складі посадових осіб відповідача складено Довідку про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого за №19, у якій зазначено, серед іншого, про неналежне засвідчення позивачем документів, наданих на 47-ми аркушах на письмову вимогу голови комісії з перевірки супровідним листом від 18.12.2015 №01-20/228, а саме: відсутня дата засвідчення документів (т.1 а.с.9); а також вказано про порушення позивачем приписів абз.10 ч.2 ст.41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме: з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомлення працівників банкрута про звільнення та здійснення його відповідно до законодавства України про працю, а також приписів п.40 ч.1 ст.98 цього ж Закону, а саме: право залучати для забезпечення виконання своїх повноважень на договірних засадах інших осіб та спеціалізовані організації з оплатою їхньої діяльності за рахунок боржника (т.1 а.с. 7-12).

Таким чином, за результатами проведення вказаної позапланової невиїзної перевірки позивача встановлено порушення вимог:

- п.1 ч.2 ст.98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в частині недотримання вимог абз.4 ч.1 ст.98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або його банкрутом» із врахуванням приписів абз.2 ч.1 ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме: прийняття ОСОБА_4 на посаду інспектора служби з економічної безпеки з 03.05.2014 за його заявою з оплатою праці згідно штатного розпису. Усунення даного порушення неможливе;

- п.1 ч.2 ст.98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в частині недотримання абз.10 ч.1 ст.41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а саме: з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомлення працівників банкрута про звільнення та здійснення його відповідно до законодавства України про працю. Усунення даного порушення неможливе;

- п.19.1 глави 19 розділу II Правил організації діловодства та архіву арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), затверджених наказом Міністерства юстиції України від 15.03.2013 №447/5, в частині неналежного засвідчення документів арбітражним керуючим а саме: відсутня дата засвідчення арбітражним керуючим ОСОБА_1 документів, наданих нею супровідним листом №01-20/2228 від 18.12.2015. Усунення даного порушення неможливе.

Для спростування висновків комісії, викладених у довідці від 22.12.2015 №19 позивачем було надано відповідачу:

- пояснення, зауваження та заперечення №01-196/1146 від 28.12.2015 з додатками згідно переліку;

- супровідний лист №01-19/2245 від 28.12.2015 з додатками на 155 аркушах (т.1 а.с.15).

За результатом розгляду пояснення, зауваження та заперечення №01-196/1146 від 28.12.2015 з додатками комісією з перевірки відповідача не було встановлено усунення позивачем порушень вимог п.1 ч.2 ст.98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Виявлені у ході перевірки позивача та зазначені вище порушення відображені у акті позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 31.12.2015 №20, у резолютивній частині якого зазначено про наступне винесення припису про недопущення повторних порушень щодо виявлених у ході перевірки порушень (т.1 а.с.13-14).

06.01.2016 відповідачем винесено у відношенні позивача припис за №1 про недопущення повторних порушень (т.1. а.с.6).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правові засади здійснення діяльності арбітражних керуючих в Україні визначають Закон України №2343-XII від 14.05.1992 року «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та нормативні акти, прийняті Міністерством юстиції України, який є державним органом з питань банкрутства, в розумінні ст.3 вказаного Закону, як визначено в Положенні про Міністерство юстиції України, затвердженому Указом Президента України від 06.04.2011 №395.

Відповідно до п.2 ст.106 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яка визначає порядок контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), позапланові виїзні та невиїзні перевірки здійснюються за зверненнями громадян чи юридичних осіб, якщо з таких звернень вбачається необхідність проведення додаткового контролю з боку державного органу з питань банкрутства. Для проведення невиїзної перевірки державний орган з питань банкрутства надсилає арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору) письмовий запит у межах предмета звернення. У зазначений в запиті строк арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) надсилає державному органу з питань банкрутства вмотивовану відповідь та копії відповідних документів.

Наказом Мін'юсту від 27.06.2013 №1284/5 затверджено Порядок контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) (далі - Порядок контролю).

Згідно п.п. 1.3., 2.6.3. Порядку контролю, контроль за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) здійснюють Мін'юст як державний орган з питань банкрутства та за дорученням Мін'юсту головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі як територіальні органи з питань банкрутства.

Мін'юст аналізує звернення, які надійшли на його адресу, та, у разі якщо з таких звернень вбачається необхідність проведення додаткового контролю з боку державного органу з питань банкрутства, здійснює позапланову перевірку або зобов'язує територіальний орган з питань банкрутства провести позапланову перевірку.

Так, на підставі звернень TOB ОРТФ від «Едланд» від 10.12.2014 №040/1, гр. ОСОБА_5 від 15.06.2015 б/н, гр. ОСОБА_4 від 16.06.2015 б/н, гр. ОСОБА_6 та інших від 02.07.2015 б/н та від 15.07.2015 б/н відповідач провів невиїзну перевірку позивача, у ході якої складено довідку про результати перевірки, в якій, серед іншого, зазначено про порушення позивачем п.1 ч.2 ст.98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в частині недотримання вимог абз.4 ч.1 ст.98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або його банкрутом» із врахуванням приписів абз.2 ч.1 ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», та п.1 ч.2 ст.98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в частині недотримання абз.10 ч.2 ст.41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо.

Згідно ч.1 ст.41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Частиною 2 ст.41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що ліквідатор, зокрема, з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту (абз.10).

Частиною 2 ст.98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» зобов'язано ліквідатора неухильно дотримуватися вимог законодавства (п.1).

Так, постановою господарського суду Рівненської області від 23.04.2014 у справі №509/2076/12 Відкрите акціонерне товариство «Сарненський комбінат хлібопродуктів» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1

Обрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач покликалась, у тому числі, на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03.03.2016 у справі №572/2611/15-ц за позовом ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів» в особі ліквідатора ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 про витребуваня трудових книжок та зустрічним позовом вказаних осіб до ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів» в особі ліквідатора ОСОБА_1 про зобов'язання внесення запису в трудові книжки.

Згідно даного судового рішення, судом з оглянутих копій трудових книжок достовірно встановлено, що ОСОБА_6 з 02.01.2007 року, ОСОБА_5 з 26.08.2014 року, ОСОБА_7 з 07.05.2014 року, ОСОБА_8 з 01.07.2013 року, ОСОБА_4 з 03.05.2014 року, ОСОБА_9 з 01.07.2013 року перебували у трудових відносинах з ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів», працюючи на посадах інспекторів служби з економічної безпеки.

Згідно оглянутого цим же судом наказу №2-К від 08.06.2015 по ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів» ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звільнені з посад інспекторів служби з економічної безпеки у зв'язку з ліквідацією підприємства згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Частиною 1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас, ч.3 цієї ж статті Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Так, у ході судового розгляду позивач не заперечувала звільнення працівників підприємства-банкрута ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів» ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 тільки у 2015 році за наказом №2-К від 08.06.2015, проте зазначивши про неможливість звільнення відповідних працівників з огляду на відсутність документації у ліквідатора по даному підприємству та необізнаністю до цього часу про кількість та осіб працюючих.

Однак суд не враховує такі пояснення позивача, оскільки як слідує з протоколу зборів комітету кредиторів ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів» від 13.05.2014 при вирішенні четвертого питання порядку денного ліквідатор ОСОБА_1 зазначила, що до дати введення процедури ліквідації охорона майнового комплексу здійснювалась охоронцями в складі 5 чоловік, при цьому запропонувавши ОСОБА_10 надати безвідсоткову фінансову допомогу (позику) на оплату послуг по охороні майна в процедурі ліквідації.

Крім цього, наказом №8/к від 18.08.2014 по ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів» ОСОБА_4 звільнений з посади інспектора служби з економічної безпеки за власним бажанням, наказом №11/к від 19.08.2014 наказ №4/к від 03.05.2014 про прийняття на роботу ОСОБА_4 та наказ №8/к від 18.08.2014 про звільнення з роботи ОСОБА_4 скасовані.

Дані обставини позивач не заперечувала у суді, спростовуючи тим самим факт прийняття на роботу та наступне звільнення ОСОБА_4 з роботи, покликаючись до наказу №11/к від 19.08.2014, яким скасовані відповідні накази №4/к від 03.05.2014 та №8/к від 18.08.2014.

Водночас, в матеріалах справи наявні копії заяви ОСОБА_4 про прийом на роботу на посаду інспектора служби з економічної безпеки від 03.05.2014 та заяви про звільнення з роботи за власним бажанням від 18.08.2014 (т.1 а.с.33-34), а також наказу від 03.05.2014 №4/к про прийом з 03.05.2014 ОСОБА_4 на посаду спеціаліста служби з економічної безпеки з оплатою праці згідно штатного розкладу (т.1 а.с40), та наказу від 18.08.2014 №8/к про звільнення ОСОБА_4 спеціаліста служби з економічної безпеки із займаної посади 18.08.2014 за власним бажанням, на підставі заяви ОСОБА_4 від 18.08.2014 (т.1 а.с.41).

Відповідно до статті 24 КЗпП України, що підлягає до застосування у редакції на момент прийому на роботу ОСОБА_4 (03.05.2014), трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Разом з тим, згідно ст.36 КЗпП України у редакції на момент звільнення ОСОБА_4 (18.08.2014) підставами припинення трудового договору є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 7-1) набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції"; 8) підстави, передбачені контрактом.

Таким чином, підставою припинення трудового договору так і трудових відносин не може бути факт скасування відповідного наказу про звільнення, що не визначено законом, так само і факт трудових відносин не може бути спростованим самим лише скасуванням наказу про прийом на роботу всупереч підставам, встановленим законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право, зокрема, залучати для забезпечення виконання своїх повноважень на договірних засадах інших осіб та спеціалізовані організації з оплатою їхньої діяльності за рахунок боржника, якщо інше не встановлено цим Законом чи угодою з кредиторами (п.4).

Проте, з матеріалів справи встановлено, як і не заперечувалось позивачем у ході судового розгляду, що ОСОБА_4 на договірних засадах для виконання певних робіт (забезпечення виконання повноважень ліквідатора ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів») не залучався.

Згідно ч. 3 ст. 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», під час реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов'язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов'язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

Частиною 2 ст.98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» зобов'язано ліквідатора неухильно дотримуватися вимог законодавства.

Таким чином суд погоджується із висновками відповідача про порушення позивачем п.1 ч.2 ст.98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в частині недотримання вимог абз.4 ч.1 ст.98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або його банкрутом» із врахуванням приписів абз.2 ч.1 ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що виявилось у прийнятті ОСОБА_4 на роботу у ВАТ «Сарненський комбінат хлібопродуктів» на посаду інспектора служби з економічної безпеки з 03.05.2014 за його заявою з оплатою праці згідно штатного розпису; а також п.1 ч.2 ст.98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в частині недотримання абз.10 ч.1 ст.41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що виявилось у порушенні порядку звільнення працівників підприємства-боржника після оголошення його банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Оскільки вчинення вищезазначених дій з боку позивача пов'язане із настанням певних обставин, як то визнання підприємства банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, що відбулось у часі, провести вивільнення працівників підприємства-банкрута у встановленому законом порядку чим усунути виявлені перевіркою відповідні порушення є неможливим.

Серед іншого, в акті перевірки відображено, що позивачем надано на письмову вимогу голови комісії з перевірки супровідним листом від 18.12.2015 №01-20/2228 документи на 47 аркушах, які виявились неналежно засвідченими, а саме: відсутня дата засвідчення наданих арбітражним керуючим документів.

Так, згідно ч.2 ст.106 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» для проведення невиїзної перевірки державний орган з питань банкрутства надсилає арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору) письмовий запит у межах предмета звернення. У зазначений в запиті строк арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) надсилає державному органу з питань банкрутства вмотивовану відповідь та копії відповідних документів.

У відповідності до змісту п.3.1 Порядку контролю голова та члени комісії мають, зокрема, право отримувати від арбітражного керуючого, інших фізичних та юридичних осіб необхідні для проведення перевірки документи; одержувати від арбітражного керуючого письмові пояснення з питань, що виникають під час перевірки. Натомість згідно з п.3.4 Порядку контролю арбітражний керуючий зобов'язаний надавати на вимогу комісії необхідні документи та їх копії, засвідчені в установленому порядку, пояснення, довідки, відомості та інші матеріали з питань, що виникають під час перевірки.

Відповідно до п.19.1 розділу ІІ Правил організації діловодства та архіву арбітражного керуючого (розпорядника майна,керуючого санацією, ліквідатора), затверджених наказом Міністерства юстиції України від 15.03.2013 р. №447/5 (далі за текстом також - Правил) копії або витяги з документів, які надаються та зберігаються арбітражним керуючим, повинні бути засвідчені підписом арбітражного керуючого та скріплені його печаткою з обов'язковим зазначенням дати засвідчення.

Таким чином, арбітражний керуючий для проведення перевірки зобов'язаний подавати копії документів, при цьому документи створені ним повинні бути засвідчені підписом такого арбітражного керуючого, скріплені печаткою та обов'язково містити дату засвідчення.

У судовому засіданні позивач не заперечувала, що документи, подані по листу від 18.12.2015 №01-20/2228, не містили дати засвідчення, проте зазначила, що листами від 16.12.2015 за №01-20/2218 та від 11.09.2015 за №01-20/865 нею було надано відповідачу копії документів на 209 арк. та пояснення стосовно перевірки з додатками.

Також позивач зазначила, що отримавши від відповідача довідку про результати перевірки від 22.12.2015 за №19, з урахуванням результатів перевірки, викладених у довідці, 29.12.2015 супровідним листом від 28.12.2015 за №01-19/2245 надала належним чином засвідчені (із зазначенням дати засвідчення) копії документів на 155 арк.

Однак, як пояснив суду представник відповідача, виходячи з того, що перевірка позивача була невиїзною та проводилася за місцем знаходження органу контролю за наявними документами на момент перевірки, усунути виявлені порушення у порядку засвідчення копій документів позивачем на момент складення довідки про результати перевірки було неможливим, про що зазначено у вказаній довідці про результати перевірки.

У відповідності до п. 6.9.1, 6.9.2 Порядку контролю орган контролю виносить розпорядження щодо порушень, які можуть бути усунені арбітражним керуючим, а щодо інших порушень - припис. Припис або розпорядження виноситься органом контролю на підставі акта перевірки не пізніше ніж на третій робочий день з дня підписання акта перевірки та надається арбітражному керуючому особисто або надсилається йому рекомендованим листом та електронною поштою.

Згідно п. 6.12. Порядку контролю у приписі міститься інформація про виявлені під час перевірки порушення, які усунути неможливо, та зобов'язання арбітражного керуючого не допускати аналогічних порушень. У разі якщо арбітражним керуючим протягом року не вчинено аналогічних вказаним у приписі порушень, припис вважається виконаним.

У зв'язку з тим, що у ході судового розгляду знайшли підтвердження виявлені перевіркою позивача обставини, вказані у довідці про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 22.12.2015 №19 та в акті позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 31.12.2015 за №20, а виявлені порушення не могли бути усуненими, то відповідачем обґрунтовано винесено припис про недопущення повторних порушень від 06.01.2016 за №1, яким вказано позивачу у подальшій діяльності не допускати аналогічних порушень (т.1 а.с.6).

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні позовних вимог, витрати понесені позивачем не відшкодовуються.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову, - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Гломб Ю.О.