Справа № 2а-1831/11/1270
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Солоніченко О.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року справа №2а-1831/11/1270

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегії суддів у складі: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Ляшенко Д.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганської області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2011 р. у справі № 2а-1831/11/1270 за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 до ОСОБА_2 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганської області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2011 року Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_3 (надалі позивач) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 об'єднаної державної податкової інспекції Луганської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ОСОБА_2 об'єднаної державної податкової інспекції № /0 від 14 січня 2011 року (т.1, а.с. 3-6).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 15.04.2011 року позов задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано податкове повідомлення-рішення № /0 від 14.01.2011 року (т. 3, а.с. 264).

Відповідач із вказаною постановою суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне дослідження судом першої інстанції матеріалів справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог СПД ОСОБА_3 у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що документальна невиїзна перевірка відносно ОСОБА_3 проведена на підставі отриманих від інших ДПІ відповідей по взаємовідносинам ОСОБА_3Г з контрагентами за період з 01.10.2007 року по 31.03.2010 року. Перевіркою встановлено, що включення податкових накладних до кредиту декларацій з ПДВ згідно наданих уточнюючих розрахунків та розшифровки податкових зобовязань у додатках № 5 здійснювалось підприємцем після зміни стану контрагента, про що вказано в акті від 29.11.10 №43/17-0113/НОМЕР_1 та в додатках до акту, тобто, перевірка була проведена на законних підставах, а отже, права платника податків порушені не були.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ст. 195 ч.1 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційноїінстанції може вийти за межідоводівапеляційноїскаргивразівстановленняпідчасапеляційногопровадженняпорушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 травня замінено відповідача ОСОБА_2 об'єднаної державної податкової інспекції Луганської області Державної податкової служби на її правонаступника - ОСОБА_2 об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Луганської області.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

ОСОБА_3 зареєстрований у якості фізичної особи-Луганської області, ідентифікаційний номер фізичної особи платника податків НОМЕР_1, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії В01 № 117366, відповідно до свідоцтва № 68837172 є платником податку на додану вартість (т.1, а.с.94- 95)

З 22.11.2010 по 29.11.2010 року посадовими особами податкового органу, згідно із п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону України від 04.12.1990 року № 509-ХП «Про державну податкову службу в Україні та відповідно до наказу Стахановської ОДПІ від 22.11.10 № 782, проведено документальну невиїзну перевірку субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 з питань правомірності формування податкового кредиту по взаємовідносинам з контрагентами - постачальниками за період з 01.10.07 по 31.03.10, відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами проведення зазначеної перевірки складено АКТ № 29.11.2010 року №43/17-0113/НОМЕР_1 за висновками якого встановлено наступні порушення: п.п.7.4.1. п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5, п.п.7.7.1. п.7.7 ст.7 Закону України від 03 квітня 1997 року №168/97-ВР «Про податок на додану вартість» із змінами та доповненнями, у результаті чого завищено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся на загальну суму 406199 грн. у т.ч. у жовтні 2007р.-85083 грн., у листопаді 2007 р. - 214775 грн., у грудні 2007р. - 74210 грн., у червні 2008р -22373 грн. , у липні 2008р.- 9755 грн., п.п.7.4.1. п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5, п.п.7.7.1. п.7.7 ст.7 Закону Україні 1997 року №168/97-ВР «Про податок на додану вартість» із змінами та доповненнями в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся на загальну суму 726423 грн. у т.ч.: у січні 2008 р. - 134026 грн., у березні 2008 р. 142973, у квітні 2008 р. - 262369 грн., у травні 2008 р. -53783 грн., у серпні 2008р.- 26249 грн., у вересні 2008 р.-6596 грн., у жовтні 2008р. -13535 грн., у грудні 2008р. - 3037 грн., у лютому 2009 р. - 654 грн., у березні 2009р. -1932 грн., у квітні 2009р.-936 грн., у червні 2009р-255 грн., у серпні 2009р. -6432 грн. (т. 1, а.с. 17-28, т. 3, а.с. 136-159).

На підставі висновків акту перевірки відповідачем 14.01.2011 року прийнято податкове повідомлення-рішення № 000001171/0, яким позивачу збільшено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість з урахуванням штрафних санкцій на 400280,00 грн., в тому числі за основним платежем320224,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 80056,00 грн. (т. 3, а.с. 163).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, щодо відсутності порушень з боку позивача під час формування податкового кредиту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року №509 ХІІ (надалі Закон №509 ХІІ) та Законом України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (надалі Закон № 168/97-ВР), які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з п. 1 ч. 11 Закону №509 ХІІ (в редакції від 30 жовтня 2010 року), органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі).

Абзацом 2 пункту 1.2 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України 10.08.2005 року № 327 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за № 925/11205 (надалі Порядок) передбачено, що невиїзною документальною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів), незалежно від способу їх подачі.

Згідно з п. п. 7.1., 7.2 ст.7 Закону № 168/97-ВР, поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, яка складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Згідно з пп.7.2.6. п. 7.2. ст. 7 Закону № 168/97-ВР, податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно з пп.7.3.1. п. 7.3 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Відповідно до пп.7.4.5. п.7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

В силу пп. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 Закону № 168/97-ВР, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп.7.7.1. п.7.7. ст.7Закону № 168/97-ВР сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

З акту перевірки вбачається, що висновки відповідача про порушення позивачем вимог пп.7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону № 168/97-ВР базуються на тому, що до складу податкового кредиту податкових декларації з ПДВ, згідно з уточнюючими розрахунками та звітними деклараціями, до реєстру отриманих податкових накладних позивачем включено податкові накладні, отримані від контрагентів-постачальників, які виписані у попередніх періодах.

Відповідно до вищенаведених норм пп.7.5.1 п. 7.5. ст. 7 Закону № 168/97-ВР, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

За змістом зазначених норм вбачається, що позивач має право включати до податкового кредиту податкові накладні по даті їх отримання без врахування дати їх складання.

Апелянт обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що позивачем включено до складу податкового кредиту податкові накладні отримані від контрагентів-постачальників, які були виписані в попередніх періодах, проте жодних доказів на підтвердження того факту, що податкові накладні отримано позивачем в іншому періоді, ніж зазначено останнім не надано.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до п.2.3.4 Порядку, не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб суб'єкта господарювання.

Як вбачається з акту перевірки, висновки податкового органу щодо заниження позивачем податкових зобовязань з ПДВ за перевірений період здійснено на підставі звітності позивача з ПДВ за період 01.10.2007 року по 31.03.2010 року, запитів на проведення зустрічних перевірок та відповідей на них, наданих іншими податковими органами, відомостей з центральної бази даних ДРФО, актів попередньої планової виїзної перевірки від 29.09.2009 року та від 11.04.2008 року, довідки про результати дослідження ГВПМ ДПІ у м. Львові, та постанови ВКРС СВ ПМ ДПА у Львівській області. При цьому первинні документи, що підтверджують (чи спростовують) факт здійснення позивачем господарських операцій, а також податкові накладні, які як було зазначено, є підставою для нарахування податкового кредиту, що прямо передбачено безпосередньо Законом № 168/97-ВР, під час перевірки не досліджувались. Висновки суду першої інстанції в цій частині відповідачем не спростовано.

З матеріалів справи вбачається, що Акт перевірки від 29.11.2010 року містить посилання на відповіді інших підрозділів державної податкової служби на запити про проведення зустрічних перевірок щодо підтвердження взаємовідносин з контрагентами, а саме, апелянт зазначив, що по таким контрагентам, як: ТОВ «Енерготрейд-Луганськ», «ВС-Лугспецстрой», «Електроснаб-37», «Нова Зоря» проведення перевірок неможливо здійснити у звязку із тим, що за юридичною адресою зазначені підприємства не знаходяться, а по таким контрагентам, як: ТОВ «Ванекса», ТОВ «Діонат» неможливо провести перевірки у звязку із тим, що зазначені підприємства припинені, як юридичні особи, проте з обліку не зняті, а відносно ТОВ «Міжрегіональна маркетингова компанія» порушено справу про банкрутство, що також унеможливлює проведення перевірки.

Доводи відповідача стосовно того, що при визначенні податкового зобовязання були враховані відповіді від інших ДПІ по запитам на проведення зустрічних перевірок є безпідставними, оскільки в матеріалах справи документальне підтвердження тих обставин, що вищезазначені підприємства відсутні за місцезнаходженням, припинені, ліквідовані, або відносно яких порушено справу про банкрутство сторонами не надано.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дані, які викладено в Акті перевірки від 29.11.10 №43/17-0113/НОМЕР_1, належним чином не свідчать про заниження або завищення позивачем сум податкових зобовязань, заявлених у податкових деклараціях, а також зазначає, що у разі, коли право платника на податковий кредит підтверджується податковими накладними, отриманими після закінчення податкових періодів, у яких фактично відбулися господарські операції, суми ПДВ, вказані у таких податкових накладних, можуть бути включені до складу податкового кредиту в податковому періоді, в якому такі податкові накладні отримані.

Крім того, до матеріалів справи долучено акти попередніх перевірок, а саме № 45/17-0113 від 29.09.2009 та № 11/17-0113 від 11.04.2007, до яких включено період, в якому встановлено порушення позивачем, згідно висновків Акту від 29.11.2010. Висновки зазначених Актів перевірки не містять посилань на порушення позивачем вимог Закону «Про податок на додану вартість». Згідно зазначених Актів під час перевірок було досліджено первинні та інші документи: платіжні доручення, податкові накладні, договори, книги обліку доходів та витрат, тощо. (т.1 а.с. 45-48, 59-69).

Чинне податкове законодавство не пов'язує право платника на податковий кредит з повнотою відображення постачальником у своїй податковій звітності відповідних господарських операцій, з фактичною сплатою постачальником ПДВ до бюджету, з дотриманням ним законодавчо встановлених умов провадження господарської діяльності. Платник не несе відповідальності за дії всіх підприємств та організацій, що беруть участь у багатостадійному процесі сплати податків до бюджету. Податкові органи не вправі тлумачити поняття добросовісності платника як таке, що породжує у останнього додаткові обов'язки, не передбачені чинним законодавством. Будь-яких рішень в адміністративному чи кримінальному провадженнях про правові наслідки дій щодо господарської діяльності позивачасуду не надавалося.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що висновки, викладені в Акті перевірки від 29.11.2010 року ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганської області - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2011 року у справі № 2а-1831/11/1270 залзишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через пять днів після направлення її копій сторонам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Д.В. Ляшенко

ОСОБА_4