Справа № 802/3959/15-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3959/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дмитришена Р.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

26 травня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Загороднюка А.Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

Представника позивача: ОСОБА_2

Відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області до ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 про зобовязання до вчинення дій.

Відповідно до постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на прийняття оскарженого рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції оскаржену постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники позивача в судовому засіданні доводи скарги підтримали у повному обсязі з підстав і мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи та підтвердилось з матеріалів справи, звертаючись до суду та на аргументацію позовних вимог, позивач вказав на те, що на підставі доповідної записки головного державного інспектора будівельного нагляду ОСОБА_4 від 21.04.2015р. Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Вінницькій області 28.04.2015р. було проведено позапланову перевірку законності будівництва гр. ОСОБА_3 прибудови до житлового будинку (баня) за адресою: провул. Комарова, 5, м. Вінниця. За результатами проведеної перевірки встановлено, що відповідач самовільно, без направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт проводить будівництво господарської будівлі, яке здійснюється з порушенням вимог ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та згідно з ст. 376 ЦК України має ознаки самочинного будівництва. В установлений строк відповідач добровільно не виконав вимоги, встановлені приписом від 28.04.2015р. Враховуючи зазначене позивач звернувся до суду із даним позовом, регламентуючи своє право на звернення до суду відповідно до ст.38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача не довів суду наявності підстав для застосування до гр. ОСОБА_5 такого виняткового заходу для усунення виявлених порушень, як знесення самочинного будівництва.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з даним рішенням суду першої інстанції та надаючи правову оцінку публічно - правовому спору в межах апеляційної скарги, зазначає наступне.

Як встановлено судом І інстанції та підтвердилось при апеляційному розгляді справи, Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області 28.04.2015р. була проведена позапланова перевірка законності виконання гр. ОСОБА_3 будівельних робіт з будівництва прибудови до житлового будинку по провул. Комарова, 5, м. Вінниця.

За результатами проведеної перевірки був складений акт №450-ПП від 28.04.2015р. у якому зафіксоване порушення вимог ст. 34 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, а саме: самовільне, без розробленої та затвердженої в установленому порядку документації, проведення гр. ОСОБА_3 будівельних робіт з будівництва прибудови до житлового будинку по провул. Комарова, 5, м. Вінниця та виявлено порушення вимог абз.3 п. 3.25 ДБН-360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, відповідно до яких відстань до сусідської межі земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції приймається не менше 1,0 м.

28.04.2015р. позивачем складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.5 ст.96 КУпАП, та винесено припис, яким зобов'язано ОСОБА_3 усунути виявлені перевіркою порушення до 30.09.2015р.

По факту вчинення правопорушення відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності постановою від 30.04.2015р. №146 шляхом накладення штрафу у сумі 4250,00 грн., який був сплачений ОСОБА_3 у повному обсязі, про що свідчить копія квитанції.

Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області з метою перевірки виконання вимог припису від 28.04.2015р. №13, керуючись нормами п. 7 Порядку №553, проведена наступна позапланова перевірка. За результатами якою встановлено, що вимоги припису не виконано, що підтверджується актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил №998-ПП від 12.10.2015 року та протоколом про адміністративне правопорушення від 12.10.2015 року, в наслідок цієї перевірки, позивачем складено черговий протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 188-42 КУпАП та винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення №353 від 22.10.2015 р., відповідно до якої ОСОБА_3 притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 5100,00 грн.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги припису, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Дійсно, статтею 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачене право звернення позивача - органу державного архітектурно-будівельного контролю до суду з позовом про знесення самочинного будівництва.

Тобто, у разі добровільного невиконання вимог, встановлених у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням, а не з позовом про зобов'язання вчинити такі дії.

За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво. Замовником робіт із знесення зазначеного об'єкта є орган державного архітектурно-будівельного контролю, за позовом якого прийняте відповідне рішення суду.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що в законодавстві чітко встановлені повноваження та дії центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (його територіальних органів) з винесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та з приводу порядку звернення до суду із позовною вимогою про знесення самочинно збудованого об'єкта.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд зазначає, що позивачу необхідно надати докази наявності певних умов, а саме, докази того, що будівельні роботи, виконані відповідачем, суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб та надати докази неможливості перебудови такого об'єкту з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм.

Отже, звернення контролюючого органу до суду із позовом про знесення самочинного будівництва можливе лише, як крайній захід, коли використані всі передбачені законодавством України заходи, і коли наявні істотні порушення будівельних норм і правил або наявна шкода суспільним інтересам чи інтересам інших осіб, за умови неможливості перебудови.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 Цивільного кодексу України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо:

1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети;

2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту;

3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, наявність однієї із умов, визначених у статті 376 Цивільного кодексу України, є підставою для ствердження, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові від 30.03.2012 №6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз'яснив, що самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91.

У пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не враховано статтю 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який набув чинності 11.09.1997, відповідно до якої, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тобто, для того, щоб захід був сумісний зі статтею 1 Протоколу він повинен бути законний. Крім того, необхідно знайти справедливу рівновагу між загальними інтересами суспільства і фундаментальним правом людини на захист своєї власності. Вимога знаходження справедливої рівноваги означає, що завжди має бути розумна пропорційність між використовуваними засобами органів державної влади і метою, яка ними досягається. Якщо на людину покладено надмірний тягар у порівнянні з загальними інтересами суспільства, то рівновага досягнута не була. Вказана позиція висловлена в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема в справі "Пердігау проти Португалії" (подання № 24768/06).

На переконання суду, вимога позивача суперечить принципу пропорційності, який є універсальним і незмінним гарантом захисту основних прав і свобод людини за допомогою збалансованого обмеження прав і свобод та забезпечення гармонії в суспільстві.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі протягом п'яти днів.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7