Справа № 463/571/16-а
Суддя: Гирич С. В.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року м. Львів 463/571/16-а 2-а/463/72/16

Личаківський районний суд м. Львова

в складі

головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань Попович Х.І.

з участю позивача ОСОБА_2

представників відповідача УПФУ в

Личаківському районі м. Львова Марадь С.М., Гаврилів Г.І.

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова, третьої особи: Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання дій незаконними, зобов'язання виплатити пенсію, суд,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача, третьої особи про визнання дій незаконними, зобов'язання виплатити пенсію, стягнення моральної шкоди. В процесі розгляду справи уточнив позовні вимоги, просить визнати незаконними дії Управління пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова та зобов'язати Управління пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова виплатити пенсію ОСОБА_2 за період із серпня 2015 року по квітень 2016 року включно в розмірі - 3658,84 грн.

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що у 2009 році відповідачем йому було призначено пенсію, як інваліду третьої групи внаслідок загального захворювання, і він отримував пенсію в розмірі 2402 грн. 91 коп. Однак, в період з серпня 2015 року по квітень 2016 року йому було відповідачем неправомірно зменшено розмір пенсії та в серпні 2016 року виплачено 2262 грн. 30 коп., а в подальшому в розмірі 1884 грн. 11 коп.

Вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки жодні відрахування із пенсій, в силу положень ст.90 Закону України «Про пенсійне забезпечення в Україні», без відповідного рішення суду, чи іншого виконавчого документу передбаченого Законом, не допускається. Крім цього зазначив, що дійсно він працював в період з 2011 року по 2013 року охоронцем у ТзОВ «Світлана», де отримував заробітну плату в розмірі 700 грн., відтак положення ст.85 Закону щодо виплати працюючим пенсіонерам 85% призначеного розміру пенсії на нього не поширюються, оскільки він являється інвалідом третьої групи, який отримував заробітну плату меншу від затвердженого на той час розміру прожиткового мінімуму. Крім цього, зміни у вказані положення Закону були прийняті 02.03.2015 року після того, як він звільнився з роботи, і такі не можуть поширюватися на правовідносини, що мали місце до їх прийняття, так як в цій частині закон не має зворотної сили. Також вказав, що надана відповідачем довідка про розмір пенсії від 04.01.2016 року за 2015 року не відповідає реальним виплатам такої, оскільки в довідці зазначено більший розмір пенсії від того який він отримував за період з серпня по грудень 2015 року, а саме в сумі 2258 грн. 89 коп. А тому просить адміністративний позов задоволити.

В судовому засіданні позивач підтримав адміністративний позов з аналогічних підстав.

Представники відповідача в судовому засіданні відносно адміністративного позову заперечили, суду пояснили, що на підставі заяви позивача, йому було призначено з 27.11.2009 року пенсія по інвалідності третьої групи від загального захворювання. При цьому, оскільки позивач на час призначення пенсії являвся непрацюючим інвалідом ІІІ-ої групи при наявності страхового стажу більше 25 років, з урахуванням ч.2 ст.33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», йому призначено пенсію по інвалідності у розмірі пенсії за віком. Однак, як було встановлено Пенсійним фондом у вересні 2015 року, що в період з 01.04.2011 року по 31.03.2013 року позивач працював та отримував заробітну плату, а відтак не мав права на отримання пенсії по інвалідності як непрацюючий інвалід, а тому така підлягала перерахунку до встановленого Законом розміру. Тому ними було правомірно, в межах наділених повноважень ч.1 ст.50 цього Закону винесено розпорядження про перерахунок пенсії як працюючому пенсіонеру з часу працевлаштування і до часу виповнення пенсійного віку 13.09.2011 року, а надміру виплачені кошти стягнуто із позивача в межах сум, що можуть відраховуватися із розміру пенсійного забезпечення. А тому просять у позові відмовити.

Третя особа ПАТ «УкрСиббанк» про час та місце розгляду адміністративної справи повідомлявся у встановленому законом порядку, явку свого представника не забезпечив, причин своєї неявки суду не повідомив, а тому вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши думку учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи та давши правову оцінку представленим доказам у їх сукупності, суд вважає, що слід постановити судове рішення про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.3.ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 являється інвалідом ІІІ-ої групи загального захворювання, та на підставі його заяви від 11.01.2010 року управлінням Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова з 27.11.2009 року йому призначено, нараховано та проводилася виплата пенсії по інвалідності третьої групи від загального захворювання, як непрацюючому інваліду при наявності стажу більше 25 років.

Дійсно, як вбачається із ч.2 ст.33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції на час призначення пенсії позивачу) за наявності у непрацюючих інвалідів II і III груп - у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу за їх вибором пенсія по інвалідності призначається в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

При цьому, за загальним правилом, встановленим частиною 1 цієї ж статті названого Закону було визначено, що пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: інвалідам I групи - 100 відсотків пенсії за віком; інвалідам II групи - 90 відсотків пенсії за віком; інвалідам III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

З аналізу зазначених правових положень убачається, що істотною обставиною, що впливає на визначення розміру пенсії по інвалідності є наявність у інваліда місця працевлаштування, чи його відсутність. Відтак при зміні зазначених істотних умов змінюється і право пенсіонера на отримання пенсійного забезпечення виходячи із того чи іншого правового положення.

При цьому суд враховує, що про вказані обставини позивач знав, оскільки пенсія по інвалідності як непрацюючому інваліду йому могла бути призначена лише за його згодою. Крім цього, як вбачається з представленої пам'ятки пенсіонеру, підписаної 11.01.2010 року позивачем ОСОБА_2 (а.с.74), його попереджено про обов'язок попереджати органи Пенсійного фонду про обставини, що спричинюють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати внаслідок вступу на роботу, звільнення з роботи тощо.

Однак, як встановлено безспірно в ході судового розгляду, і вказані обставини підтверджуються відомостями про застраховану особу (а.с.35-38) після призначення пенсії, позивач ОСОБА_2 з 01.04.2011 року вступив у трудові відносини з ТзОВ «Світлана», де працював по 31.03.2013 року та отримував заробітну плату.

Про вказані обставини позивач управління Пенсійного фонду не повідомив, факт працевлаштування за вказаний період позивача відповідачем встановлено шляхом порівняння даних в центральній базі даних одержувачів пенсій та системі персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб. На підставі встановлених даних відповідачем здійснено перерахунок розміру пенсії з серпня 2015 року шляхом відрахування із встановленого розміру пенсії безпідставно переплаченої суми пенсії по 20% щомісячно до повного погашення.

Таке рішення Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова суд вважає законним виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV ,,Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до ст. 101 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII ,,Про пенсійне забезпечення" (далі Закон № 1788-XII) органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Частиною першою статті 103 Закону № 1788-XII встановлено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4 (далі Порядок).

Згідно п. 3 Порядку повернення коштів проводиться відповідно до статті 103 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення" у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо.

Таким чином, відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов, зокрема, зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних.

А відтак, оскільки позивач достеменно знав, що йому призначено та виплачується пенсія по інвалідності як непрацюючому інваліду, як і про свій обов'язок повідомляти органи пенсійного фонду про зміну обставин, що впливають на розмір пенсії, в тому числі у випадку його працевлаштування, але не повідомив і продовжив отримувати пенсію по інвалідності, хоч працював, тому суд вважає, що ним було отримано пенсію як непрацюючим інвалідом за період його працевлаштування з 01.04.2011 року і по час набуття права на призначення пенсії на інших підставах за досягненням пенсійного віку 13.09.2011 року безпідставно та внаслідок зловживання своїм правом на пенсійне забезпечення. У зв'язку із цим розмір такої був правомірно перерахований органом пенсійного фонду та з часу виявлення вказаних обставин надміру виплачені кошти стягуються із позивача за рахунок зменшення розміру отримуваного розміру пенсії у дозволеному об'ємі.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача про те, що відповідні стягнення з пенсії неправомірно здійснюються без рішення суду на підставі рішення пенсійного органу, оскільки вказані правовідносини, що виникли між сторонами, зокрема щодо стягнення надміру виплачених пенсій, регулюються положеннями ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не ст.90 цього ж Закону.

Крім цього, безпідставними є посилання позивача на положення ст.85 Закону України «Про пенсійне забезпечення», так як вказані правові норми регулюють порядок та розмір виплати пенсій пенсіонерам працюючим у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, та не мають відношення до правовідносин, що виникли між сторонами у адміністративній справі.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про безпідставність заявленого адміністративного позову, у зв'язку із чим в його задоволенні слід відмовити. У відповідності до положень ст.94 КАС України судові витрати у даній адміністративній справі із сторін не стягуються.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 94, 160-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова, третьої особи: Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання дій незаконними, зобов'язання виплатити пенсію - відмовити за безпідставністю.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга в порядку і в строки передбачені ст.186 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 30 травня 2016 року.

Суддя: Гирич С. В.