Справа № 2а/2570/3292/11
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" травня 2016 р. м. Київ К/9991/64098/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Заїки М.М.,

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2012 року в справі за позовом управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради до Головного управління юстиції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення штрафу,

в с т а н о в и л а :

У червні 2011 року управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради звернулося в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначало, що постановою головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області від 07 червня 2011 року незаконно накладено штраф у розмірі 680 грн. за невиконання без поважних причин у встановлений строк рішення суду, у зв'язку з чим просив скасувати дану постанову.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, позивач просив скасувати судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 24 січня 2011 року зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради провести перерахунок та здійснити виплату ОСОБА_4 як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії ІІІ групи інвалідності недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік відповідно до частини четвертої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

29 березня 2011 року старшим державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-а/2506/684/11. Виконавчий документ підлягав негайному виконанню.

07 квітня 2011 року управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради звернулося до виконавчої служби з проханням роз'яснити порядок виконання судового рішення, на що отримав повідомлення про порядок роз'яснення с удового рішення.

У зв'язку із невиконанням судового рішення без поважних причин, 07 червня 2011 року головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 680 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що постанова про накладення штрафу є правомірною, невиконання судового рішення у зв'язку з відсутністю коштів не може бути визнано поважною причиною, оскільки реалізація особою свого права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Незрозумілість резолютивної частини судового рішення не є підставою для його невиконання.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною третьою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» органами державної виконавчої служби є:

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень;

управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним.

Структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, відділи примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - не визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у справах, що розглядаються відповідно до статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головне управління юстиції у Чернігівській області, до якого звернувся позивач з позовними вимогами, не входить до визначеного Законом України «Про державну виконавчу службу» переліку органів державної виконавчої служби, що виключає можливість його участі як відповідача у справах, що розглядаються відповідно до статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд першої інстанції, відповідно до вимог статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, не вирішив питання про заміну первинного відповідача на належного, перелік, яких визначено статтею 3 Закону України «Про державну виконавчу службу», що призвело до процесуальних порушень, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд, залишаючи без змін судове рішення, дану правову помилку не виправив.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Сторонами у виконавчому провадженні відповідно до статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ, а боржником - фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Позивач як сторона виконавчого провадження (боржник) просив скасувати постанову державного виконавця про накладення штрафу за невиконання постанови Деснянського районного суду міста Чернігова. Проте суди попередніх інстанцій не звернули увагу на вимоги статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак залишилося не з'ясованим питання підсудності даної позовної заяви окружному адміністративному суду.

Допущені судами порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді: