Справа № 824/138/16-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/138/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АМІ-ТРЕЙД» до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «АМІ-ТРЕЙД» звернулось до суду з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень.

Позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення №100250001/2015/000037/2 від 07 серпня 2015 року, винесене Київською міською митницею Державної фіскальної служби України, про коригування митної вартості товарів товариством з обмеженою відповідальністю «АМІ-ТРЕЙД» та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №100250001/2015/00110 від 07 серпня 2015 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що ним правильно було обрано метод визначення митної вартості імпортованого товару за ціною договору й надано відповідачу всі необхідні документи, які не містили неточностей чи розбіжностей, на підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару. Однак, митний орган безпідставно та необґрунтовано дійшов висновків про те, що в поданих до митного оформлення документах вказані різні банківські реквізити, декларантом не подано документи, що підтверджують оплату товару за попередніми поставками, крім цього митна декларація країни виробника (Туреччина) подана іноземною мовою без перекладу українською мовою, офіційною мовою митних союзів чи іншою іноземною мовою митних союзів та декларантом обрано невірний метод визначення митної вартості за ціною договору, внаслідок чого протиправно прийняв оскаржувані рішення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові. Також надав суду додаткові пояснення в обґрунтування позовних вимог. Зокрема, вказав, що митною декларацією з Туреччини підтверджено правильність заявленої позивачем митної вартості на суму 25099,01 дол. США, а відповідачем протиправно застосовано метод визначення митної вартості товару згідно статті 60 Митного кодексу України. Наголосив, що умови контракту про перехід ризику від продавця до покупця не суперечать положенням законодавства України, не визнані в судовому порядку недійсними та повністю узгоджуються із загальноприйнятими звичаями міжнародної торгівлі.

Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Про причини неявки суд не повідомив. Водночас, в матеріалах справи містяться заперечення відповідача проти позову у письмовій формі від 30 березня 2016 року, в яких субєкт владних повноважень просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилаючись на правомірність оскаржуваних рішень, митний орган вказував, що подані до митного оформлення позивачем на підтвердження заявленої митної вартості товару документи містили розбіжності, у звязку з чим декларанта було зобовязано надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару. Проте, надані позивачем документи не усували встановлених митним органом розбіжностей. Також декларантом так і не надано документи, що підтверджують оплату товару за попередніми поставками та переклад митної декларації країни відправлення. Тому за невірно проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару та за результатом проведення консультації щодо обрання методу визначення митної вартості товару контролюючим органом було правомірно визначено вартість імпортованого товару за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. Також зазначав про те, що в результаті звернення позивача до Державної фіскальної служби України щодо перегляду оскаржуваного у даній справі рішення останньою прийнято рішення про направлення до митних органів Туреччини запиту для встановлення автентичності документів, які були підставою для здійснення митного оформлення товарів, заявлених товариством з обмеженою відповідальністю «АМІ-ТРЕЙД» за митною декларацією від 07 серпня 2015 року №100250001/2015/009038.

Заслухавши пояснення особи, яка зявилась в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07 серпня 2015 року позивач подав відповідачу для здійснення митного оформлення товару (радіатори та їх частини сталеві, неелектричні, для центрального опалення ) декларацію №100250001/2015/ 009038.

Заявлена декларантом митна вартість товару згідно указаної декларації становить 25099,01 дол. США (графа 42). Митну вартість було визначено декларантом за ціною згідно умов договору, зазначеною в рахунку-фактурі на поставку партії товару (комерційний інвойс) № 059406 від 31 липня 2015 року.

Так, між товариством з обмеженою відповідальністю «АМІ-ТРЕЙД» (Покупець) та турецькою компанією «MASTAS ISI CIHAZLARI SAN.VE TIC.A.S.» (Продавець) укладено контракт купівлі-продажу №1 від 25 березня 2013 року, згідно якого Продавець зобов'язався протягом дії договору поставляти Покупцю товар, а Покупець зобов'язався прийняти такий товар та оплатити.

Згідно пункту 3.1 Контракту Продавець поставляє Покупцю товар на умовах СРТ Чернівці, Україна, згідно INCOTERMS 2010.

Відповідно до пунктів 1.2 та 4.1 Контракту Продавець зобовязується передати Покупцю продукцію згідно з Фактурою.Ціна Товару, що підлягає поставці, встановлюється в доларах США та зазначається у Фактурі.

Пунктом 5.2 Контракту передбачено, що розрахунки за контрактом проводяться в безготівковій формі шляхом банківського переказу грошових коштів з поточного рахунку Покупця, на поточний рахунок Продавця. За домовленістю Сторін оплачується передоплата 50 відсотків від вартості Фактури, інші 50 відсотків оплачується через 30 днів з дня відвантаження Товару.

31 липня 2015 року Продавцем сформовано комерційний інвойс (фактуру) №059406. Згідно фактури проведено митне оформлення товару у митниці Туреччини для вивозу до України 860 одиниць товару на загальну суму 25099,01 дол. США із вказівкою щодо вартості кожної одиниці товару окремо. Умови поставки СРТ Чернівці, Україна, умови оплати через 30 днів з дня відвантаження Товару.

Разом із митною декларацією позивачем були подані такі документи:

- зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу № 1, укладений 25 березня 2013 року у м. Чернівцях між компанією «MASTAS ISI CIHAZLARI SAN.VE TIC.A.S.»(Туреччина-Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «АМІ-ТРЕЙД» (Україна-Покупець) і додатки № 1, 2 до нього;

- інвойс (рахунок-фактуру) № 059406 від 31 липня 2015 року;

- пакувальний лист б/н від 31 липня 2015 року;

- товарно-транспортну накладну міжнародного зразка СМR 008970 від 31 липня 2015 року;

- сертифікат походження товару від 31 липня 2015 року;

- митну декларацію № GC 0210586, подану продавцем про декларування товару для експорту з Туреччини до України.

В ході здійснення контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару митним органом встановлено, що документи, подані до митного оформлення на підтвердження заявленої митної вартості товару, містять розбіжності, а саме:

- в інвойсі від 31 липня 2015 року №059406 міститься інформація щодо наявності замовлення (order 12), що є фактом домовленості сторін відповідно до контракту купівлі-продажу №1 від 25 березня 2013 року. Даний документ до митного оформлення не подано;

- відповідно до п 1. Додатку №2 до контракту купівлі-продажу №1 від 25 березня 2013 року у рахунку-фактурі сторони узгоджують адресу поставки кожної партії товару. Дана інформація в інвойсі відсутня, наявна лише юридична адреса компанії. Відповідно до п.6.2 контракту купівлі-продажу №1 від 25 березня 2013 року покупець зобов'язаний прийняти поставку товару в погодженому сторонами місці, що встановити неможливо;

- вартість товару на умовах поставки СРТ не включає витрати на страхування, в той час до митного оформлення не надано документів, що підтверджують факт страхування та його вартісний вираз, при цьому вищевказаний контракт купівлі-продажу містить інформацію щодо зобов'язання продавця (п.6.1 контракту) нести ризики пошкодження чи втрати до моменту передачі його у розпорядження покупця:

- наступна невідповідність пунктів контракту: відповідно до п.6.2 ризики пошкодження чи втрати товару несе покупець з моменту його отримання, в той час як п.5.3 передбачено, що витрати, податки і збори покупець несе на своїй території.

У звязку з цим, контролюючим органом було зобовязано декларанта подати згідно пункту 3 статті 53 Митного кодексу України додаткові документи:

- виписку з бухгалтерської документації;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- копію митної декларації країни відправлення;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

На вимогу митного органу декларантом в той же день, тобто 07 серпня 2015 року, було надано:

- витяг з бухгалтерської документації;

- прейскурант (прайс-лист) виробника від 18 травня 2015 року, завірений торгово-промисловою Палатою Туреччини;

- копію експортної митної декларації Туреччини № 15160100ЕХ051461 від 31 липня 2015 року;

- експертний висновок №В-1875 Житомирської ТПП від 27 липня 2015 року про вартісні характеристики ідентичних товарів;

- додаткові бухгалтерські документи-калькуляція виробника;

- лист виробника про підтвердження актуальності ціни товарів та лист виробника щодо знижок на конкретні моделі радіаторів.

За результатами опрацювання зазначених документів митний орган дійшов висновку про неможливість застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, у звязку з наявністю розбіжностей у документах поданих до митного оформлення та документах поданих додатково, а саме:

- в інвойсі фактурі та зовнішньоекономічному договорі зазначено банківські реквізити Vakifbank Organize-Sanayі Brancn, Bursa р/р 7182, в той час як у наданій декларації країни відправлення в гр.28 значені зовсім інші банківські реквізити того ж продавця Turkiye Vakillar Bankasi Т.А.О. Bursa р/р 16;

- декларантом на вимогу митного органу не надані бухгалтерські документи (документи, що підтверджують оплату товару за попередніми поставками термін яких вже сплинув відповідно до умов оплати визначених зовнішньоекономічним договором та додатками до нього);

- декларантом не надано перекладу митної декларації країни відправлення.

За таких обставин, Київською міською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №10025001/2015/000037/2 від 07 серпня 2015 року, відповідно до якого митну вартість імпортованого позивачем товару скориговано до 35525,00 дол. США.

Згідно указаного рішення митним органом було проведено процедуру консультацій шляхом надіслання електронних повідомлень, за результатами якої відповідач обрав метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. При цьому було взято до уваги митну декларацію від 31 липня 2015 року №408040001/2015/9887 та рішення про корегування митної вартості товару від 30 липня 2015 року №408040001/2015/901936.

На підставі рішення про коригування митної вартості товарів №10025001/2015/000037/2 від 07 серпня 2015 року м/п (митний пост) «Західний» надав позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №100250001/2015/00110, в якій причиною відмови вказано: «У відповідності до ст. 54 МКУ, неможливе митне оформлення за МД так як невірно розраховано митну вартість та вибрано метод визначення митної вартості. Згідно рішення про коригування митної вартості товару від 07 серпня 2015 року №100250001/2015/0000372/2 митну вартість було скореговано»

Також роз'яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а саме: подання нової митної декларації з урахуванням рішення про коригування митної вартості від 07 серпня 2015 року №100250001/2015/0000372/2

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями субєкта владних повноважень, товариство з обмеженою відповідальністю «АМІ-ТРЕЙД» звернулось до суду з даним позовом.

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про корегування митної вартості та оскаржуваної картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, суд зазначає таке.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов'язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (далі МК України).

Згідно статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу, якою передбачені методи визначення митної вартості товарів.

Частиною першою та другою статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації

Відповідно до положень статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно положень статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

За змістом статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;в) на основі віднімання вартості;г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої та третьої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно положень статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ОАТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

При цьому, враховуючи фактичні обсяги партії товарів, для визначення митної вартості використовується найменша вартість із альтернативних, згідно наявної у митного органу інформації.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органи доходів і зборів (митні органи) мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції таких органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обовязок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Витребування документів, визначених частиною третьою статті 53 МК України, може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей щодо заявленої митної вартості товару, а саме: якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України: 1) містять розбіжності; 2) містять наявні ознаки підробки; 3) не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 4) не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Поряд з цим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України в аналогічних спірних правовідносинах, що викладена, зокрема, у постанові від 29 травня 2012 року у справі №21-91а12, у постанові від 30 червня 2015 року у справі №814/283/14.

Згідно частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Частинами першою та третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд відзначає, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі і обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Між тим, в ході судового розгляду справи митним органом як субєктом владних повноважень усупереч наведеним вище нормам матеріального та процесуального права не надано суду обґрунтованих доводів й, відповідно, не доведено наявності обґрунтованого сумніву у достовірності поданих декларантом відомостей на підтвердження правильності визначення ним митної вартості товарів за ціною договору при здійсненні контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару у митній декларації №100250001/2015/ 009038 від 07 серпня 2015 року.

Як вбачається з обставин справи, під час проведення контролю правильності визначення митної вартості товару, заявленого позивачем до митного оформлення за указаною митною декларацією, відповідачем встановлено наявність розбіжностей у документах, а саме: в інвойсі від 31 липня 2015 року №059406 міститься інформація щодо наявності замовлення (order 12), що є фактом домовленості сторін відповідно до контракту купівлі-продажу №1 від 25 березня 2013 року. Даний документ до митного оформлення не подано; відповідно до п 1. Додатку №2 до контракту купівлі-продажу №1 від 25 березня 2013 року у рахунку-фактурі сторони узгоджують адресу поставки кожної партії товару. Дана інформація в інвойсі відсутня, наявна лише юридична адреса компанії. Відповідно до п.6.2 контракту купівлі-продажу №1 від 25 березня 2013 року покупець зобов'язаний прийняти поставку товару в погодженому сторонами місці, що встановити неможливо; вартість товару на умовах поставки СРТ не включає витрати на страхування, в той час до митного оформлення не надано документів, що підтверджують факт страхування та його вартісний вираз, при цьому вищевказаний контракт купівлі-продажу містить інформацію щодо зобов'язання продавця (п.6.1 контракту) нести ризики пошкодження чи втрати до моменту передачі його у розпорядження покупця; відповідно до п.6.2 ризики пошкодження чи втрати товару несе покупець з моменту його отримання, в той час як п.5.3 передбачено, що витрати, податки і збори покупець несе на своїй території.

У звязку з цим, контролюючим органом було зобовязано декларанта подати такі документи, як: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Однак, усупереч наведеним вище нормам матеріального та процесуального права, відповідач ні в оскаржуваному рішенні, ні в ході судового розгляду справи не вказав й, відповідно, не довів, що витребувані митним органом у декларанта документи є документами, необхідними для усунення (спростування) саме тих розбіжностей, які мали місце, на думку митного органу, в документах, поданих позивачем до митного оформлення товару.

Судом встановлено, що на вимогу відповідача позивачем на підтвердження заявленої митної вартості товару було подано: витяг з бухгалтерської документації; прейскурант (прайс-лист) виробника від 18 травня 2015 року, завірений торгово-промисловою Палатою Туреччини; копію експортної митної декларації Туреччини № 15160100ЕХ051461 від 31 липня 2015 року; експертний висновок №В-1875 Житомирської ТПП від 27 липня 2015 року про вартісні характеристики ідентичних товарів; додаткові бухгалтерські документи-калькуляція виробника; лист виробника про підтвердження актуальності ціни товарів та лист виробника щодо знижок на конкретні моделі радіаторів.

Тобто, декларант надав в повному обсязі усі документи, про які вказував відповідач.

Проте, за результатами опрацювання зазначених документів митний орган дійшов висновку про неможливість застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, у звязку з наявністю розбіжностей у документах поданих до митного оформлення та документах поданих додатково, а саме: в інвойсі фактурі та зовнішньоекономічному договорі зазначено банківські реквізити Vakifbank Organize-Sanayі Brancn, Bursa Turkеу р/р 7182, в той час як у наданій декларації країни відправлення в гр.28 значені зовсім інші банківські реквізити того ж продавця Turkiye Vakiflar Bankasi Т.А.О. Bursa р/р 16; декларантом на вимогу митного органу не надані бухгалтерські документи (документи, що підтверджують оплату товару за попередніми поставками, термін яких вже сплинув відповідно до умов оплати визначених зовнішньоекономічним договором та додатками до нього); декларантом не надано перекладу митної декларації країни відправлення.

Указаний висновок відповідача є безпідставним та необґрунтованим.

Так, згідно пояснень позивача, Vakifbank Turkеу є назвою банку на англійській мові, а Turkiye Vakiflar Bankasi є назвою того ж банку на турецькій мові. Контракт та інвойс укладені англійською мовою, а томи в них указано Vakifbank Turkеу, а в турецькій митній декларації, складеною турецькою мовою, - Turkiye Vakiflar Bankasi.

Банківські реквізити у турецькій митній декларації призначені для розрахунків за митне оформлення товарів між турецькими продавцем та митницею Туреччини, що здійснюється в турецьких лірах Банківські реквізити у інвойсі №059406 від 31 липня 2015 року призначені для розрахунків в доларах США між покупцем-позивачем та турецькою компанією. Тому, вказано різні розрахункові рахунки. Субєктам господарської діяльності не заборонено мати декілька розрахункових рахунків.

Зазначеного відповідачем не спростовано.

Щодо тверджень відповідача про те, що декларантом не було надано бухгалтерські документи (документи, що підтверджують оплату товару за попередніми поставками, термін яких вже сплинув відповідно до умов оплати визначених зовнішньоекономічним договором та додатками до нього) та перекладу митної декларації країни відправлення, то такі в обґрунтування прийнятого рішення про корегування митної вартості товару є безпідставними, оскільки згідно запиту від 07 серпня 2015 року про надання додаткових документів митний орган не вимагав їх у позивача.

При цьому суд зазначає, що згідно положень статті 53 МК України митний орган має право витребовувати у декларанта лише ті документ, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені цією статтею. Одними із документів, які підтверджують митну вартість товару є банківські платіжні документи, що стосуються саме оцінюваного товару.

Відтак, відповідач, перевіряючи правильність визначення декларантом митної вартості товару у митній декларації №100250001/2015/ 009038 від 07 серпня 2015 року, не повинен був вимагати у позивача бухгалтерські документи, що стосувались іншої поставки товару, тобто не оцінюваного товару.

За змістом статті 254 МК України, на яку відповідач посилався, стверджуючи про ненадання позивачем перекладу митної декларації країни відправлення, дозволено подавати документи мовою їх оригіналу, переклад документів надається лише на вимогу митного органу.

Однак, як уже зазначено вище, 07 серпня 2015 року відповідач не вимагав у позивача надання перекладу митної декларації країни відправлення.

До того ж, переклад митної декларації країни відправлення відсутній в переліку обовязкових документів, що подаються декларантом першочергово у порядку частини другої статті 53 МК України.

Поряд з цим, судом встановлено, що 20 серпня 2015 року позивач надав відповідачу переклад на українську мову експертної митної декларації Туреччини, завіреної печаткою агентства перекладів.

Як вбачається з оскаржуваного рішення та згідно пояснень відповідача у письмових запереченнях проти позову, з декларантом проводилась процедура консультацій шляхом надіслання електронних повідомлень.

Водночас, як зазначив позивач, проведення консультації щодо визначення основи вартості товарів було формальним, без будь-яких пояснень та допомоги посадової особи митниці.

Суд зазначає, що в силу положень Митного кодексу України указана консультація має надаватись з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товарів та дотримання обовязку послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Однак, митний орган по суті поставив перед фактом декларанта про обрання ним методу визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, передбаченого статтею 60 МК України.

При цьому, відповідач не довів неможливості обрання двох попередніх методів: за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), передбаченого статтею 58 МК України, та за ціною договору щодо ідентичних товарів, передбаченого статтею 59 МК України.

Згідно статті 60 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5 - 7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці у таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними подібними (аналогічними) товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо подібних (аналогічних) товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

Обравши метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, відповідач взяв до уваги митну декларацію від 31 липня 2015 року №408040001/2015/9887.

Як вбачається з указаної декларації, відповідно до графи « 43» у процесі її формування був використаний шостий метод визначення митної вартості товарів резервний метод, передбачений статтю 64 МК України.

Однак, з огляду на наведені норми, документи, сформовані за шостим методом визначення митної вартості товарів, не можуть бути основою застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення про корегування митної вартості товару відповідач діяв незаконно; необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття; упереджено; не добросовісно й не розсудливо.

Таким чином, зазначене рішення субєкта владних повноважень є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність досліджених в ході судового розгляду справи доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем було надано достатньо належних документів (таких як: зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу № 1, укладений 25 березня 2013 року у м. Чернівцях між компанією «MASTAS ISI CIHAZLARI SAN.VE TIC.A.S.»(Туреччина-Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «АМІ-ТРЕЙД» (Україна-Покупець) і додатки № 1, 2 до нього; - інвойс (рахунок-фактуру) № 059406 від 31 липня 2015 року, згідно якого загальна ціна 860 одиниць товару складає 25099,01 дол. США; пакувальний лист б/н від 31 липня 2015 року; товарно-транспортну накладну міжнародного зразка СМR 008970 від 31 липня 2015 року; сертифікат походження товару від 31 липня 2015 року; митну декларацію № GC 0210586, подану продавцем про декларування товару для експорту з Туреччини до України, згідно якої вартість товару складає 25099,01 дол. США; витяг з бухгалтерської документації; прейскурант (прайс-лист) виробника від 18 травня 2015 року, завірений торгово-промисловою Палатою Туреччини; копію експортної митної декларації Туреччини № 15160100ЕХ051461 від 31 липня 2015 року; експертний висновок №В-1875 Житомирської ТПП від 27 липня 2015 року про вартісні характеристики ідентичних товарів; додаткові бухгалтерські документи-калькуляція виробника; лист виробника про підтвердження актуальності ціни товарів та лист виробника щодо знижок на конкретні моделі радіаторів, а також документи на підтвердження факту перевезення товару з вартістю таких послуг 1800,00 дол. США) на підтвердження заявленої у митній декларації від 07 серпня 2015 року №100250001/2015/ 009038 митної вартості, визначеної декларантом за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

Зазначені документи не містили неточностей чи розбіжностей, їх данні піддаються обчисленню та підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару 25099,01 дол. США, визначену ним за основним методом.

Відтак, рішення відповідача щодо відмови позивачу у митному оформленні товару за заявленою митною вартістю та про наявність підстав для корегування митної вартості товару є безпідставними.

Субєкт владних повноважень не довів обґрунтованість та правомірність оскаржуваного позивачем рішення про корегування митної вартості товарів.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, в результаті звернення позивача до Державної фіскальної служби України щодо перегляду оскаржуваного у даній справі рішення останньою прийнято рішення про направлення до митних органів Туреччини запиту для встановлення автентичності документів, які були підставою для здійснення митного оформлення товарів (радіатори панельні сталеві), заявлених товариством з обмеженою відповідальністю «АМІ-ТРЕЙД» за митною декларацією від 07 серпня 2015 року №100250001/2015/009038.

У відповідь на запит Державна фіскальна служба України отримала лист від 10 лютого 2016 року з копією експертної декларації від 31 липня 2015 року №, яка містить дані, що підтверджують правомірність заявленої позивачем митної вартості товару, чого відповідачем не спростовано.

За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення №100250001/2015/000037/2 від 07 серпня 2015 року, винесеного Київською міською митницею Державної фіскальної служби України, про коригування митної вартості товарів обґрунтованими, а тому такі підлягають задоволенню.

Враховуючи, що оскаржувана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №100250001/2015/00110 від 07 серпня 2015 року була прийнята у звязку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів №100250001/2015/000037/2 від 07 серпня 2015 року, яке є протиправним, та зважаючи, що позовна вимога про її скасування є фактично похідною від попередньої вимоги про скасування рішення про коригування митної вартості товарів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав і для задоволення позову в частині визнання протиправною та скасування відповідної картки відмови.

Щодо розподілу судових витрат слід зазначити таке.

У позовній заяві позивач у разі задоволення заявлених позовних вимог повністю просив суд вирішити питання про відшкодування йому судових витрат у розмірі сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу.

Так, за змістом статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» у разі якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу, компенсація таких витрат виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, у розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка встановленої законом мінімальної заробітної плати в місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Компенсація витрат на правову допомогу виплачується за рахунок державного бюджету в межах видатків, передбачених Державній судовій адміністрації України на здійснення правосуддя місцевими загальними та місцевими адміністративними судам.

Отже, вказаними приписами Закону передбачено відшкодування витрат за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Між тим, представником позивача не було надано суду розрахунку вартості наданої правової допомоги у даній справі, який би підпадав під вказаний, визначений Законом перелік послуг.

Позивачем не надано суду жодного документа на підтвердження сплати його представнику коштів на правову допомогу у цій справі.

Таким чином, підстави для компенсації позивачу витрат на правову допомогу відсутні.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, то позивачу необхідно повернути судовий збір, сплачений ним за подання позову згідно платіжних доручень №939 від 22 лютого 2016 року та №943 від 29 лютого 2016 року у розмірі 2756,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення №100250001/2015/000037/2 від 07 серпня 2015 року, винесене Київською міською митницею Державної фіскальної служби України, про коригування митної вартості товарів товариством з обмеженою відповідальністю «АМІ-ТРЕЙД».

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №100250001/2015/00110 від 07 серпня 2015 року.

Стягнути з Київської міської митниці Державної фіскальної служби України за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АМІ-ТРЕЙД» судовий збір у розмірі 2756,00 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 30 травня 2016 року.