Справа № 820/599/16
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 р.Справа № 820/599/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бершова Г.Є.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2016р. по справі № 820/599/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ТДК"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "ТДК" (далі за текстом ТОВ фірма "ТДК", позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі за текстом ГУ ДФС у Харківській області, відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 03.02.2016р. № НОМЕР_1 на загальну суму 989 318,75 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2016 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 03.02.2016р. № НОМЕР_1 на загальну суму 989 318,75 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме вимог п.п. 14.1.257 п. 14.1. от. 14 п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п.138.1, п.138.2, п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про заниження позивачем доходів у звязку з не включенням до інших доходів підприємства суми безповоротної фінансової допомоги у вигляді заборгованості за векселями, яка є простроченою, завищенням витрат у звязку з недоведеністю економічної обґрунтованості господарських операцій з надання юридичних послуг ФОП ОСОБА_1, завищенням витрат через неправомірне включення дебіторської заборгованості по взаємовідносинам з ТОВ «Слобожанщина».

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області була проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «ТДК» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 р. по 31.12.2014 р. за період з 26.11.2015 по 24.12.2015 р.

В результаті проведення даної перевірки відповідачем 30.12.2015 р. було складено акт № 68/20-40-22-07/32796917 «Про результати виїзної планової документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «ТДК» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 року по 31.12.2014 року.

Як зазначено у висновках акту, позивачем порушено:

- п.п. 14.1.257 п. 14.1. от. 14 п.п. 135.5.4 п. 135.5 статті 135, п.138.1, п.138.2, п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податку на прибуток у сумі 791454 грн., у тому числі: - за 2012 рік на 454914 грн.; за 2013 рік на 159600 грн.; за 2014 рік на 176940 грн;

- п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України підприємство сформувало показники податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами (митними деклараціями) на загальну суму 6756555 грн., в т.ч. за січень 2014р. в сумі 6155401 грн., за лютий 2014р. в сумі 601154 грн. Дані порушення не призвели до завищення або заниження податкових зобовязань;

- п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 розділу IV Податкового Кодексу України у листопаді 2014 року, податок на доходи фізичних осіб при виплаті додаткового блага у лютому 2013року у сумі 6,00грн. та березні 2013 року у сумі 6,00 грн., до бюджету не перераховано;

- абз. б) п.2, ст.176 розділу IV Податкового Кодексу України, встановлено не перерахування податку на доходи фізичних осіб при виплаті податкового блага у лютому 2013 року та березні 2013 року.

На підставі акту перевірки, 03.02.2016 року, відповідачем було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання позивача за платежем: «Податок на прибуток приватних підприємств» на загальну суму 989 318,75 грн., у тому числі основний платіж 791 455,00 грн. та штрафні санкції - 197 863,75 грн.

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) субєктів владних повноважень, суд зобовязаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Колегія суддів перевіряючи податкове повідомлення рішення від 03.02.2016р. № НОМЕР_1 на відповідність наведеним вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, приходить до висновку, що воно прийнято необгрунтовано, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою встановлено не проведення позивачем грошових розрахунків та списання заборгованості за простими векселями АА0354389 від 28.09.2007р. номінальною вартістю 51000,00 грн., 9026 від 25.01.2005р. номінальною вартістю 500000,00 грн., 3668 від 05.05.2006р. номінальною вартістю 900000,00 грн, у звязку з чим заборгованість по вказаним векселям є простроченою та підлягає включенню як безповоротна фінансова допомога до інших доходів декларації з податку на прибуток ТОВ фірма "ТДК" за 2012 рік в загальній сумі 1451000 грн.

В обґрунтування вказаного порушення контролюючий орган посилається на ст.ст. 4, 6 Закону України Про обіг векселів в Україні та вважає, що заборгованість, за якою були виписані нові векселі (19.06.2012 р.) не була пов'язана з товарами, роботами, послугами, видача нових векселів є неправомірною, а строк позовної давності необхідно відраховувати від дати, вказаної на первинному векселі.

Між тим, колегія суддів вважає такі доводи контролюючого органу безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України інші доходи включають, зокрема вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Згідно з п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога це, зокрема, сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Колегією суддів встановлено, що згідно угоди про пролонгацію векселів від 25.12.2009 року, укладеної між ТОВ фірма "ТДК" (векселедавець) та ТОВ Пірс (векселеотримувач) сторони домовились внести зміни щодо встановлення нового строку погашення векселя 3668 від 05.05.2006р. номінальною вартістю 900000,00 грн, а саме до 19.06.2012 року (т. 1 а.с. 123).

Також згідно угоди про пролонгацію векселів від 15.10.2010 року, укладеної між ТОВ фірма "ТДК" (векселедавець) та ТОВ Пірс (векселеотримувач) сторони домовились внести зміни щодо встановлення нового строку погашення векселя 9026 від 25.01.2005р. номінальною вартістю 500000,00 грн, а саме до 19.06.2012 року (т. 1 а.с. 124). При цьому, ТОВ Пірс набув статус векселедержателя за векселем №9026 згідно індосаменту, здійсненого ТОВ Аквізіт-Інвест.

В подальшому згідно актів пролонгації векселів шляхом видачі нових 19.06.2012 р. ТОВ Пірс та ТОВ Фірма ТДК здійснили пролонгацію векселів (відстрочку платежу) шляхом видачі нових векселів №№АА0876729, АА0876730 від 19.06.2012 р. строком погашення 19.06.2020р. (т. 1 а.с. 125).

Також згідно акту пролонгації векселів шляхом видачі нових 12.07.2014 р. ТОВ Пірс та ТОВ Фірма ТДК здійснили пролонгацію векселя АА0354389 від 28.09.2007р. номінальною вартістю 51000,00 грн - строком погашення 12.07.2025р. (т. 1 а.с. 126).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Строки позовної давності безпосередньо за вексельними зобовязаннями встановлені нормами Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, запроваджені Женевською конвенцією 07.06.1930 р. У відповідності до ст. 70 цього Закону позовні вимоги до акцептанта (юридичної особи, яка прийняла на себе зобовязання сплатити за векселем), які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу.

У відповідності до ст. 34 Уніфікованого закону переказний вексель строком за предявленням підлягає оплаті при його предявленні. Він повинен бути предявлений для платежу протягом одного року від дати його складання.

Згідно з положеннями ст. 1 Уніфікованого закону переказний вексель містить: 1. Назву "переказний вексель", яка включена до тексту документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений; 2. Безумовний наказ сплатити визначену суму грошей; 3. Найменування особи, яка повинна платити (трасат); 4. Зазначення строку платежу; 5. Зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; 6. Найменування особи, якій або за наказом якої повинен бути здійснений платіж; 7. Зазначення дати і місця видачі векселя; 8. Підпис особи, яка видає вексель (трасант).

Статтею 77 Уніфікованого закону визначено, що до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо строку платежу (ст.ст. 33-37).

Згідно зі ст. 4 Закону України Про обіг векселів в Україні видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги. На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов'язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем.

Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов'язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що платіж за векселем на території України здійснюється тільки в безготівковій формі.

Згідно ст. 13 Закону України Про обіг векселів в Україні зміни до тексту векселя можуть вноситися за ініціативою його держателя виключно векселедавцем (за переказним векселем - трасантом) шляхом закреслення старого реквізиту та написання нового із зазначенням дати внесення змін та підписанням відповідно до цього Закону.

Держатель векселя повинен дати згоду на внесення змін до тексту векселя шляхом написання на зворотному боці векселя слів "відповідно до змін" із зазначенням дати внесення змін та підписанням згідно з вимогами цього Закону.

У разі зміни строку платежу за переказним векселем держатель векселя повинен одержати згоду (акцепт) трасата на оплату векселя відповідно до нового строку. У разі коли акцепт вже було здійснено раніше, держатель векселя повинен одержати додаткову згоду акцептанта відповідно до нового строку.

Якщо держатель векселя, який погодився на внесення змін до тексту векселя, бажає зберегти відповідальність попередніх індосантів, він повинен одержати їх згоду. У противному разі попередні індосанти несуть відповідальність таку, як і до внесення змін.

Отже, з системного аналізу вказаних норм випливає, що гранично допустима дата предявлення простого векселя із строком платежу за предявленням до погашення складає 1 рік від дати його складання, з якої починається сплив строку позовної давності, а необхідною умовою для зміни строку платежу за векселем є згода держателя векселя на внесення змін до тексту векселя та згода (акцепт) трасата на оплату векселя відповідно до нового строку.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.06.2012 р. ТОВ Пірс та ТОВ Фірма ТДК згідно актів пролонгації векселів узгодили зміни строку платежу за векселями шляхом видачі нових векселів №№АА0876729, АА0876730 від 19.06.2012 р. строком погашення 19.06.2020р.

Таким чином, на дату перевірки строк платежу за вексельними зобовязаннями, із закінченням якого кредиторська заборгованість за векселями набуває статусу безповоротної фінансової допомоги та підпадає під дію пп 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України, не настав, а тому підстави для включення номінальної вартості таких векселів до інших доходів декларації з податку на прибуток підприємства відсутні.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 13-1 Закону України Про обіг векселів в Україні за видачу векселя без наявності грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги або без визначення у відповідному договорі умови проведення розрахунків із застосуванням векселів чи із зазначенням суми платежу за векселем, що є більшою від суми зобов'язань трасата перед трасантом або векселедавця (за переказним векселем - трасанта) перед особою, якій чи за наказом якої має бути здійснений платіж, на юридичну особу - векселедавця (за переказним векселем - трасанта) накладається штраф у розмірі від чотирьохсот до п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Розгляд справ та складання протоколів за порушення умов видачі векселя здійснюються уповноваженими особами органів доходів і зборів, державного фінансового контролю, Національного банку України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку в порядку, встановленому законом.

Між тим, на виконання вказаних норм, контролюючим органом не надано доказів встановлення порушень щодо обліку векселів на підприємстві позивача або наявності накладення штрафу за видачу позивачем неправомірних векселів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що попередньою перевіркою Дергачівської МДПІ у Харківській області з подальшим складанням акту про результати виїзної планової документальної перевірки від 06.12.2012 р. № 736/22-204/32796917, предметом якої було дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.04.2011 р. по 30.06.2012 р. та прийняттям податкових повідомлень-рішень, не було встановлено заниження інших доходів в порушення п.п. 135.5.4 п.135.5 ст.135 з урахуванням положень п.44.1, 44.2 ст.44, п.135.1, п.135,2 ст.135, п.137.10 ст.137 Податкового кодексу України або порушення умов видачі векселів (т. 1 а.с. 149-181).

Зважаючи на погодження сторонами зміни строку платежу за вексельними зобовязаннями шляхом видачі нових векселів, які на момент перевірки не є погашеними та строк настання платежу за якими не настав, а також враховуючи, що пролонгація проведена і відображена в бухгалтерському обліку підприємства на дату періоду, який був вже перевірений податковими органом та актом перевірки порушень щодо обліку обороту векселів на підприємстві не виявлено, колегія суддів дійшла висновку, що контролюючий орган не довів порушення позивачем вимог п.п. 135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України за результатами спірної перевірки.

Також перевіряючими, згідно наданого для перевірки акту пролонгації від 12.07.2014 р. було виявлено вексель №АА0354389 на суму 51000,00 грн., заборгованість за яким не було відображено у бухгалтерському обліку.

Відповідач здійснює класифікацію векселя №АА0354389 на суму 51000,00 грн., як інші доходи, отримані як безповоротна фінансова допомога, що виникла у результаті перетворення у заборгованість, строк позовної давності минув.

Між тим, колегія суддів зазначає, що відсутність в бухгалтерському обліку заборгованості та не здійснення грошових розрахунків за нею, не приводить до класифікації як заборгованості, строк позовної давності, по якої минув.

Колегією суддів встановлено, що на дату перевірки на балансі підприємства не обліковується ні кредиторська заборгованість за векселем №АА0354389 на суму 51000,00 грн., ні кредиторська заборгованість перед векселеотримувачем ТОВ Майданпроект. Вексель є діючим, не погашеним.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснив відновлення заборгованостей шляхом коригування наступними бухгалтерськими проводками: дт631 ТОВ Майданпроект Кт511 №АА0354389 51000,00 грн., дт441 Кт631 ТОВ Майданпроект - 51000,00 грн.

За фактом не відображення в бухгалтерському обліку вищевказаного векселя та встановлення бухгалтерської помилки, бухгалтером підприємства було складено бухгалтерську довідку, щодо проведення цього векселя в обліку.

Внаслідок викладеного, заборгованість за вказаним векселем є чинною, а тому не підлягає до включення в склад інших доходів декларації з податку на прибуток ТОВ фірма "ТДК".

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів Головного управління ДФС у Харківській області щодо заниження ТОВ фірма "ТДК" інших доходів на загальну суму 1 451 000,00 грн. у звязку з не включенням до інших доходів підприємства суми безповоротної фінансової допомоги у вигляді заборгованості за векселями, яка є простроченою.

Наступним порушенням, встановленим відповідачем в ході проведення спірної перевірки, що призвело до заниження ТОВ фірма "ТДК" інших доходів декларації з податку на прибуток за 2012 рік, стали висновки контролюючого органу про обовязок позивача включити суму кредиторської заборгованості по взаємовідносинам з ВАТ «Тепловозоремонтний завод» в загальному розмірі 87 000,00 грн.

Відповідач кваліфікує вказане порушення як безнадійну кредиторську заборгованість, яка станом на момент проведення перевірки є непогашеною та строк позовної давності якої минув. Відповідач також посилається на те, що TOB Фірма «ТДК» не надано до перевірки первинних документів щодо взаємовідносин з TOB «Тепловозоремонтний завод».

Колегія суддів зазначає, що перелік ознак безнадійної заборгованості наведений в п.п. 14.1.11 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України та є вичерпним: а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; б) прострочена заборгованість, що не погашена внаслідок недостатності майна фізичної особи, за умови, що дії кредитора, спрямовані на примусове стягнення майна боржника, не призвели до повного погашення заборгованості; в) заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією; г) заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних після звернення кредитором стягнення на заставлене майно відповідно до закону та договору, за умови, що інші дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника, визначені нормативно-правовими актами, не призвели до повного покриття заборгованості; ґ) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством; д) прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, недієздатними або оголошені померлими, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

З пояснень позивача вбачається, що 01.01.2009 року між TOB фірмою «ТДК» (постачальник) і ВАТ «Тепловозоремонтний завод» (покупець) був укладений договір на постачання природного газу, за умовами якого постачальник поставляє замовлений покупцем об'єм природного газу, а покупець зобовязаний прийняти та оплатити за природний газ на умовах даного договору.

Сума грошових коштів у розмірі 87 000,00 грн є передплатою за природний газ за умовами вищевказаного договору.

Колегія суддів зазначає, що згідно п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

На виконання вказаних вимог, передплату в розмірі 87000,00 грн. було відображено позивачем як постачальником в Книзі обліку продажу товарів і в Реєстрі виданих-отриманих податкових накладних (копія податкової накладної № 404 від 03.07.2009 року на загальну суму 87000,00 грн. з ПДВ міститься в матеріалах справи та є кредиторською заборгованістю перед TOB фірмою «ТДК» (т. 1 а.с. 131-136).

Колегією суддів встановлено, що загальна сума без ПДВ у розмірі 72 500,00 грн. TOB фірмою «ТДК» була включена в доход підприємства за 9 місяців 2009 року і відображена в Декларації з податку на прибуток згідно з пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (т. 1 а.с. 141-148).

Так, згідно п.п. 11.3.1. п. 11.3 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: - або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівку - дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; - або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

Отже, збільшення валового доходу підприємства відбулось за датою зарахування коштів від покупця (авансу), а сума податку на додану вартість платником податків TOB фірмою «ТДК» була включена до податкових зобов'язань відповідного податкового періоду.

Враховуючи, що передплату за товар позивачем отримано до 01.04.2011 року (дата набрання чинності розділу ІІІ Податкового кодексу України) і включено в доходи по першій події, тому у позивача відсутні підстави при списанні кредиторської заборгованості повторно відносити до доходу суми авансу в розмірі 87000 згідно пп. 14.1257 п. 14.1, пп. 135.54 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України, оскільки вказана дія призведе до подвійного оподаткування.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними висновки контролюючого органу про заниження позивачем задекларованих інших доходів за 2012 рік на загальну суму 87000 грн. в результаті фінансово-господарських відносин з ВАТ «Тепловозоремонтний завод».

Також колегією суддів встановлено, що перевіркою не визнано податкові наслідки операцій з придбання позивачем юридичних послуг протягом перевіреного періоду у ФОП ОСОБА_1 через не доведення позивачем економічної доцільності придбання таких послуг та їх документального підтвердження.

З матеріалів справи вбачається, що протягом періоду з 01.07.2012 р. по 31.12.2014 р. TOB фірма «ТДК» отримував юридичні послуги від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1М (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) за договорами про надання юридичних послуг.

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу витратами є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

За приписами п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, витрати підприємства за придбані послуги повинні бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України господарська діяльність - діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність особи, пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з вищенаведених норм, обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.

На підтвердження реальності господарських відносин з з ФОП ОСОБА_1 позивачем були надані до суду копії наступних документів: договорів на юридичне обслуговування, укладених TOB фірмою «ТДК» з ФОП ОСОБА_1 за період з 01.07.2012 р. по 31.12.2014 р. № 3 від 03.04.2012 р., № 4 від 01.10.2012 р., № 5 від 15.10.2012 р., № 6 від 01.11.2012 р., №1 від 03.01.2013 p., № 8 від 01.08.2013 p., № 9 від 21.08.2013 p., № 10 від 07.11.2013 p., № 2/1 від 08.01.2014 р. та додаткової угоди № 1 від 05.12.2014 р., актів прийому - передачі наданих послуг за вказаними договорами (т. 1 а.с. 230-250А, т. 2 а.с. 1-74), платіжних доручень на загальну суму 2 113 000,00 грн., що підтверджують сплату позивачем в повному обсязі отриманих юридичних послуг (т. 2 а.с. 75-139), акту звірки взаємних розрахунків TOB фірми «ТДК» з ФОП ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 140-143).

Колегією суддів встановлено, що основним видом діяльності TOB фірма «ТДК» є торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи, розподілення та постачання газу (т. 1 а.с. 83).

Як вбачається з письмових пояснень позивача, у звязку з відсутністю у штаті підприємства посади юриста (спеціаліста з права), у позивача при здійсненні господарської діяльності з постачання природного газу, виникла необхідність в отриманні юридичних послуг по захисту прав підприємства та представництва в судах та інших органах державної влади, підготовці процесуальних документів правового характеру, розробці та підготовки типових договорів на поставку природного газу та на виконання робіт пообєктного обмеження, відновлення газопостачання споживачі-боржників тощо, про що свідчать надані позивачем до матеріалів справи копії договорів на постачання природного газу, додаткових угод до них, договорів оренди приміщень, копії позовних заявкопії вимог щодо погашення заборгованості та ін. (т. 2 а.с. 159-235, т. 3 а.с. 1-250, т. 4 а.с. 1-169, т. 6 а.с. 11-209, т. 7 а.с. 1-341).

Колегія суддів зазначає, що факт звернення з боку позивача на отримання конкретної юридичної послуги безпосередньо міститься в кожному договорі про надання юридичних послуг, укладених між TOB фірма «ТДК» та ФОП ОСОБА_1, в актах прийому - передачі наданих послуг міститься детальний перелік наданих юридичних послуг, їх вартості для замовника пропорційно кількості витраченого виконавцем часу тощо (т. 1 а.с. 230-250А, т. 2 а.с. 1-74).

При цьому, колегія суддів зазначає, що будь-яких доказів на підтвердження доводів, що грошові кошти за вказаними договорами надання юридичних послуг були використані на потреби, які не повязані з господарською діяльністю підприємства або без мети отримання прибутку, відповідачем надано не було.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необгрунтованість доводів контролюючого органу щодо заниження позивачем податку на прибуток за 2012-2014 роки в сумі 395340,00 грн., у звязку заниженням суми витрат в розмірі 2103000,00 грн., в результаті фінансово-господарських відносин з ФОП ОСОБА_1

Щодо висновків податкового органу про завищення позивачем валових витрат на суму дебіторської заборгованості в розмірі 348256,00 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Слобожанщина», колегія суддів вважає вказані висновки контролюючого органу безпідставними, з огляду на наступне.

В ході перевірки відповідачем встановлено, що за даними бухгалтерського обліку підприємства ТОВ Фірма «ТДК» за рахунком 361 «Розрахунки з покупцями», станом на 01.07.2012 р. обліковується дебіторська заборгованість по взаємовідносинам з ТОВ «Слобожанщина» () в сумі 417 907,57 грн, в т.ч. ПДВ 69 651,26 грн.

Як зазначено в Акті перевірки в ІV кварталі 2012 року до складу інших витрат (рядок 06.5 декларації з податку на прибуток за 2012 рік) позивачем включено дебіторську заборгованість по взаємовідносинах з ТОВ «Слобожанщина» в загальній сумі 348 256,00 грн.

Перевіркою також встановлено ненадання позивачем первинних документів відносно господарських відносин між ТОВ Фірма «ТДК» та ТОВ «Слобожанщина» та порушення ТОВ Фірма «ТДК» вимог Цивільного кодексу України щодо строків позовної для звернення до суду з вимогою про захист порушеного права чи інтересу, та порушення п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України щодо завищення інших витрат в 4 кварталі 2012 року.

Колегією суддів встановлено, що у період з 03.03.2008 року по 31.03.2008 р. фахівцями Дергачівської МДПІ та співробітниками УБВДОЗШ ДПА у Харківській області проводилась виїзна планова документальна перевірка ТОВ фірми «ТДК» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2006 р. по 31.12.2007 р.

За результатами перевірки був складений акт № 398/23-104/32796917 від 07.04.2008 р. На підставі зазначеного акту 18.03.2008 р. були постановлені податкові повідомлення-рішення № /0 та /0, яким ТОВ Фірма «ТДК» були визначені суми податкового зобовязання по податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2008 року позов ТОВ Фірма «ТДК» про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень задоволений в повному обсязі. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2008 р. апеляційну скаргу Дергачівської міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області залишено без задоволення, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2008 р. без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.01.2013 року касаційну скаргу Дергачівської міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області залишено без задоволення, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2008 р., ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2008 р. без змін.

Враховуючи період, який був предметом вищезазначеної перевірки, позивачем фахівцям Дергачівської МДПІ та УБВДОЗШ ДПА у Харківській області були надані первинні бухгалтерські документи, які підтверджували господарські взаємовідносини з ТОВ «Слобожанщина» протягом 2006-2007 р.р.

Разом з тим, Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.11.2007 року (справа №Б-48/110-07) ТОВ Фірма «ТДК» була визнана конкурсним кредитором і відповідно, визнано кредиторські вимоги, затверджений реєстр вимог конкурсних кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.12.2008 року (справа №Б-48/110-07) ТОВ «Слобожанщина» визнано банкрутом та викрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.03.2009 року (справа №Б-48/110-07) затверджено ліквідаційний звіт та ліквідаційний баланс і ліквідовано ТОВ «Слобожанщина» (, зареєстрована як юридична особа 31.01.2000 р. Дергачівською районною державною адміністрацією Харківської області, місцезнаходження: Харківська обл., Дергачівський р-н, с.Слатине).

Вимоги кредитора ТОВ фірми «ТДК» не були задоволені за недостатністю майна боржника, і відповідно до ч.6 ст.31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» - вважаються погашеними.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність та обґрунтованість включення ТОВ фірмою «ТДК» витрат на суму дебіторської заборгованості в розмірі 348256,00 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Слобожанщина».

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства через ненадання первинних документів щодо господарських відносин між ТОВ Фірма «ТДК» та ТОВ «Слобожанщина», враховуючи наступне.

Загальний строк зберігання документів передбачений п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, яким встановлено зобовязання платника податків забезпечити зберігання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з розрахунком і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, контроль за виконанням якого покладений на контролюючі органи, не менш 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються вказані документи.

У випадку неподання звітності за відповідним податком, платник податків і зборів повинен забезпечити зберігання документів протягом 1095 днів від передбаченого Податковим кодексом України граничного строку надання такої звітності.

Якщо бухгалтерські документи повязані з предметом перевірки (процедурою оскаржування податкового повідомлення-рішення) або судового розгляду, то відповідно пункту 44.4 Податкового кодексу України, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки (строку оскарження прийнятих за її результатом рішень) і/або судового рішення (вищої судової інстанції), але не менш 1095 днів.

Таким чином, на час проведення спірної перевірки, результати якої оформлені актом від 30.12.2015 р. № 68/20-40-22-07/32796917, передбачений п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України строк зберігання платниками податків документів вже минув.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність доводів контролюючого органу про порушення правил надання документів до перевірки, встановлених Податковим кодексом України.

Крім того, згідно п.85.6 ст.85 Податкового кодексу України, у випадку відмови платника податку надати копії документів, посадова особа державного податкового органу складає акт щодо факту відмови, із зазначенням посади представника платника податків і переліку документів, які було запропоновано надати.

Між тим, доказів складання відповідного акту посадовими особами відповідача до суду не надано.

За викладених обставин та досліджених письмових доказів, колегія суддів вважає висновки Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області недоведеними належними і допустимими доказами порушення позивачем вимог п.п. 14.1.257 п. 14.1. ст. 14 п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п.138.1, п.138.2, п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України, що, відповідно, виключає законність донарахування за оскарженим податковим повідомленням-рішенням.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 03.02.2016р. № НОМЕР_1 на загальну суму 989 318,75 грн.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглянувши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2016р. по справі № 820/599/16 залишити без змін.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рахунок УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова (банківські реквізити отримувач УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк ГУДКУ у Харківській області, рахунок 1011, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173) судовий збір у розмірі 16323,75 грн. (шістнадцять тисяч триста двадцять три гривні 75 копійок).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений 27.05.2016 р.