Справа № 802/2996/15-а
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 року м. Київ К/800/1370/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Цвіркуна Ю.І.,

при секретарі: Бруй О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року

та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2015 року

у справі №802/2996/15-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Еталон» (надалі - ТОВ «Агро-Еталон»)

до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (надалі - Вінницька ОДПІ)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

У серпні 2015 року ТОВ «Агро-Еталон» звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом, в якому поставлено питання про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Вінницької ОДПІ № та № від 05.08.2015 року.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 03.11.2015 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ № від 05.08.2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 90676,92 грн., в тому числі основного платежу 19563,92 грн. та штрафних санкцій 71113,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.01.2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення № від 05.08.2015 року, в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 974251,25 грн., в тому числі основного платежу 779401,00 грн. та штрафних санкцій 194850,25 грн. та прийнято у цій частині нову постанову, якою адміністративний позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення № від 05.08.2015 року, в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 974251,25 грн., в тому числі основного платежу 779401,00 грн. та штрафних санкцій 194850,25 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, Вінницька ОДПІ звернулась із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судами норм матеріального права, ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції та прийняття у справі нового рішення, яким відмовити в позові.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, контролюючим органом проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Агро-Еталон» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства в період з 01.07.2011 року по 31.08.2014 року, про що складено акт №1035/2204/34020957 від 21.04.2015 року.

За результатами адміністративного оскарження нарахованих зобов'язань на підставі зазначеного акту перевірки, Вінницькою ОДПІ проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Агро-Еталон» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, що стали предметом оскарження, за період з 01.07.2011 року по 31.08.2014 року, про що складено акт №1764/2204/34020957 від 02.07.2015 року.

За наслідками цієї перевірки, відповідач дійшов висновку про підтвердження порушень позивачем:

- ст. 50, п. 187.1 ст. 187, ст. 200 Податкового кодексу України, Порядку подання та заповнення уточненого розрахунку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 1492 від 25.11.2011 року, Наказом ГУ Міндоходів Украни № 678 від 13.11.2013 року, Наказом Міністерства фінансів України № 966 від 23.09.2014 р. (Порядок № 1492), в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 6442,00 грн.;

- ст. 50, п. 185.1 ст. 185, ст. 192, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, Порядку № 1492, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає відображенню в особовому рахунку платника та повністю залишається у розпорядженні сільськогосподарського підприємства по деклараціях, всього в сумі 788679,00 грн.,

- п. 54.2 ст. 54, п. 57.1 ст. 57, п.п. 168.1.2, 168.1.5 п. 168.1, п.п.168.4.1, 168.4.2, 168.4.3 п.168.4 ст. 168, п. 176.1 «е», п. 176.2 «а» ст. 176 Податкового кодексу України, а саме: неперерахування до бюджету узгодженого податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, самостійно визначеного платником податку в сумі 19563,92 грн.;

- п.п. 168.1.2, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України, а саме: несвоєчасне перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся, в результаті чого нарахована пеня в сумі 399,93 грн.

На підставі висновків акта перевірки №1764/2204/34020957 від 02.07.2015 року та рішення про результати розгляду первинної скарги від 24.07.2015 року № 860/10/02-32-10-04 відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

№ від 05.08.2015 року, згідно з яким збільшено податок на додану вартість у сумі 977948,00 грн., в тому числі основного платежу 782358,00 грн. та штрафних санкцій 195590,00 грн.;

№ , згідно з яким збільшено податок на доходи фізичних осіб в сумі 90676,92 грн., в тому числі основного платежу 19563,92 грн. та штрафних санкцій 71113,00 грн.

Надаючи оцінку обставинам у справі, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Висновок відповідача щодо заниження позивачем податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 6442,00 грн., в тому числі за: жовтень 2012 року на суму 2748,00 грн.; листопад 2012 року на суму 3529,00 грн.; вересень 2013 року на суму 165,00 грн. було зроблено з огляду на те, що позивачем протягом періоду, що перевірявся, при уточненні даних декларацій, які змінювали в сторону зменшення показники рядка 24 «Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (або 20.2 «Зарахування від'ємного значення різниці поточного звітного періоду до складу податкового кредиту наступного звітного періоду) не проводилось відповідне уточнення наступних декларацій, в яких враховувалось значення рядка 24, а саме: не коригувалось значення рядка 21 «Залишок від'ємного значення попереднього звітного періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного періоду», або ж платником не відображалось таке коригування у поточній декларації в періоді, коли відбувався уточнюючий розрахунок.

Згідно з п. 50.1 ст.50 Податкового кодексу України, в разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Разом з тим, із 6442,00 грн. донарахованого зобов'язання, позивачем фактично були задекларовані в уточнених розрахунках та сплачені до державного бюджету 3485,00 грн., несплаченими залишились лише 2957,00 грн., що не заперечувалось позивачем. Неврахування часткової сплати податкового зобов'язання з податку на додану вартість фактично спричиняє повторне стягнення до державного бюджету 3485,00 грн.

За наслідками проведеної перевірки, відповідач дійшов висновку про завищення задекларованих ТОВ «Агро-Еталон» показників у рядку 10.1Б декларації з податку на додану вартість «спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства» - «придбання (виготовлення, будівництво, спорудження) з податком на додану вартість на митній території України товарів послуг) та основних фондів з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку для здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню за основною ставкою» за липень-вересень 2011 року, квітень, липень 2012 року, вересень, грудень 2012 року, вересень 2013 року.

Крім того, ТОВ «Агро-Еталон» при поданні уточнюючих розрахунків податкових зобов'язань за січень-травень, серпень 2012 року, лютий-квітень 2013 року, червень 2014 року по рядку 16.1 не відображено показники коригування податкового кредиту в в'язку з проведенням операцій, які є підставою для такого коригування.

Відповідно до п. 209.1 ПК України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

За змістом п. 209.2 ПК України згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що фактично донараховані за актом перевірки суми завищення податкового кредиту, складаються із сум, які декларувались позивачем в уточнюючих розрахунках до податкових декларацій при коригуванні (зменшенні) податкового кредиту за відповідні періоди та підлягали сплаті та фактично сплачувались під час подання уточнених розрахунків. Помилки по перенесенню залишків в уточнюючих розрахунках до декларацій з податку на додану вартість (скорочена) ніяким чином не впливали на суми, які декларувались до сплати на спецрахунок в уточнюючих розрахунках.

Також за наслідками проведеної перевірки відповідач не визнав право на віднесення до складу податкового кредиту за травень 2014 року та червень 2014 року сум податку на додану вартість по операціях з «Віалонт» та ПП «Херсонагроресурс».

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до статті 201.10 Податкового Кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Для підтвердження правомірності включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених позивачем у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Позивачем на підтвердження виконання умов договору з поставки інокулянту стерильного №ДГ-0000056 від 05.05.2014 року укладеного з ТОВ «Віалонт» та договору поставки сої укладеного з ТОВ «Херсонагроресурс» №ДГ-000017 від 14.06.2014 року було надано податкові накладні, які зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, видаткові накладні, подорожній лист автомобіля щодо транспортування сої придбаної у ТОВ «Херсонагроресурс».

Відповідачем, в свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наведеними документами. Фактично Вінницька ОДПІ послалася на податкову інформацію отриману від ДПІ у м.Херсоні стосовно ТОВ «Віалонт» та акт податкової перевірки ТОВ «Херсонагроресурс».

Втім, обставини щодо відсутності спірного постачальника за місцезнаходженням, неможливості виконати ними спірні поставки в силу браку майна, основних фондів та трудових ресурсів, які є об'єктивно необхідними для досягнення результатів господарської діяльності тощо є лише зовнішніми ознаками безтоварності господарської операції та самі по собі є недостатніми для висновку про недобросовісність податкової вигоди платника податків - покупця. Адже така недобросовісність виникає не в силу наявності ознак номінального суб'єкта господарювання у діяльності контрагента, а у разі впливу цих ознак на умови та/або економічні результати господарської операції та діяльність учасників господарського обороту. А тому необґрунтованість податкової вигоди характеризується відсутністю у господарської операції самостійної ділової мети, фіктивністю господарської операції, її обліком не у відповідності з дійсним економічним змістом, обізнаністю платника про невиконання його контрагентом податкових обов'язків тощо.

До того ж, відсутність товарно-транспортних накладних на транспортування товару не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку платника податків.

А відтак, слід погодитись з висновком суду апеляційної інстанції про правомірність віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за наслідкам господарських операцій з названими контрагентами.

Водночас, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність збільшення зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб щодо неперерахування до бюджету суми узгодженого податкового зобов'язання згідно податкового повідомлення-рішення № від 05.08.2015 року.

Так, згідно з пп. 168.4.3 п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи, нараховані відокремленим підрозділом на користь фізичних осіб, за звітний період перераховуються до відповідного бюджету за місцезнаходженням такого відокремленого підрозділу.

У разі якщо відокремлений підрозділ не уповноважений нараховувати (сплачувати) податок на доходи фізичних осіб за такий відокремлений підрозділ, усі обов'язки податкового агента виконує юридична особа. Податок на доходи, нарахований працівникам відокремленого підрозділу, перераховується до місцевого бюджету за місцезнаходженням такого відокремленого підрозділу.

Підпунктом 168.4.4 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України визначено, що юридична особа за своїм місцезнаходженням та місцезнаходженням не уповноважених сплачувати податок відокремлених підрозділів, відокремлений підрозділ, який уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) до бюджету податок, за своїм місцезнаходженням сплачують (перераховують) суми утриманого податку (одночасно з поданням документів на отримання коштів для виплати належних платникам податку доходів) на відповідні рахунки, відкриті в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, за місцезнаходженням відокремлених підрозділів.

Отже, податок на доходи фізичних осіб з найманих працівників підрозділів (підстанцій, цехів, виробничих баз), які не уповноважені нараховувати (сплачувати) податок на доходи фізичних осіб, повинен бути перерахований до бюджету за місцезнаходженням цих підрозділів.

Як встановлено судами, на території с. Шелюги Якимівського району Запорізької області створений структурний підрозділ ТОВ «Агро-Еталон», що підтверджуються наказом від 07.10.2009 року № 47 та штатним розписом з 01.11.2009 року.

ТОВ «Агро-Еталон» взяте на облік за неосновним місцем обліку у Мелітопільській ОДПІ (Якимівське відділення) у зв'язку з наявністю підрозділу (об'єкта) на території с. Шелюги Якимівського району Запорізької області, що підтверджується відповідним повідомленням від 18.08.2015 року № 2514/10/08-21-11-03.

Відповідно до довідки Мелітопільській ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області від 29.09.2015 року № 3260/10/08-21-11-03 ТОВ «Агро-Еталон» перебуває на обліку як платник податків з грудня 2009 року.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що позивач у даному випадку зобов'язаний був перераховувати податок на доходи фізичних осіб з виплаченим фізичним особам доходів у вигляді орендної плати за земельні ділянки (паї) за своїм місцезнаходженням.

Позивачем було виконано зобов'язання зі сплати податку з доходів фізичних осіб та у повному обсязі перераховано до бюджету 19563,92 грн., у зв'язку з чим нарахування пені є також неправомірним.

За таких обставин, судами виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі не вбачається.

Приймаючи до уваги те, що сплату судового збору ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.03.2016 року відстрочено до ухвалення судового рішення по суті, несплачена сума судового збору підлягає стягненню.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області - залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2015 року - залишити без змін.

Стягнути з Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області судовий збір в сумі 5846,40 (п'ять тисяч вісімсот сорок шість грн. 40 коп.) до спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач УДКCУ у Печерському районі, рахунок отримувача 0007, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, код банку отримувача 820019, банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код класифікації доходу бюджету 22030105 «Судовий збір (Вищий адміністративний суд України, 075)».

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В. Вербицька

___________________ Ю.І. Цвіркун