Справа № 826/17604/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 червня 2016 року письмове провадження № 826/17604/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. при секретарі судового засідання Шевченко М.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м.Києва Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києва третя особа: Державна податкова інспекція у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва (далі - відповідач-1), Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києва (далі - відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна податкова інспекція у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва № 684 від 21.10.2014, визнання протиправною та скасування постанови Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києва від 01.04.2015 про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення УПФУ в Святошинському районі м. Києва № 684 від 21.10.2014, визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києва від 29.04.2015 про арешт коштів боржника, зобов'язати старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києва зняти арешт з коштів позивача у межах суми 8 378,39 грн., які знаходяться у Філії «Центральне РУ «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ПАТ «УКРІНБАНК».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що прийняті рішення відповідачів щодо нарахування штрафних санкцій, їх стягнення та арешт коштів у банківських установах є незаконними та необґрунтованими.

19.11.2016 у судовому засіданні встановлено, що прийняте рішення може вплинути на права та обов'язки Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, протокольною ухвалою в судовому засіданні залучено останню до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

В судове засідання 12.01.2016 представники відповідача-2 та третьої особи не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідач-1 надав суду письмове заперечення проти позову, в якому просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі у зв'язку з необґрунтованістю та безпідставністю доводів позивача.

Кабінетом міністрів України від 16.12.2015 прийнято постанову №1055 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» на виконання якої утворено Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві шляхом злиття управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва, управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва.

Відповідно до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив. Таким чином суд вважає за необхідне замінити відповідача у даній справі з управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва на Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Станом на час винесення рішення заперечень проти позовної заяви або інших клопотань від відповідача-2 та третьої особи до суду не надходило.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, на підставі статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

ОСОБА_1 є платником страхових внесків та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва.

На підставі пункту 2 частини 9 статті 106 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV Управлінням Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва прийнято рішення № 684 від 21.04.2014 про застосування до позивача фінансових санкцій у вигляді стягнення суми штрафу в розмірі 3 642,75 грн. та пені 3 883,06 грн. у зв'язку з несвоєчасною сплатою страхових внесків.

Старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову від 01.04.2015 ВП № 47054085 про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення № 684 від 21.04.2014.

Постановою від 29.04.2015 відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках, відкритих в Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», ПАТ «УКРІНБАНК» у межах суми 8 378,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на норми Цивільного кодексу, Господарського кодексу України та вказував на те, що управлінням Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва втратило право вимоги про стягнення штрафних санкцій та пені застосованих у жовтні 2014 року на підставі рішення № 648 від 21.10.2014 з пропуском строку відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України.

На думку позивача, нараховуючи пеню та штрафні санкції за несвоєчасне перерахування страхових внесків відповідач-1 посилався на пункт 2 частини 9 статті 106 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в той час як пункт 2 частини 9 статті 106 цього Закону було виключено на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, а тому нарахування штрафних санкцій в період з 08.07.2010 по 21.09.2010 є незаконним та безпідставним, оскільки застосована норма закону втратила чинність.

Крім того, позивач посилався на норми Господарського кодексу України та зазначив, що спірна сума фінансових санкцій у вигляді штрафу та пені є адміністративно-господарськими санкціями у розумінні статей 238, 239 Господарського кодексу України, які повинні застосовуватись у межах строків, визначених статтею 250 Господарського кодексу України. Таким чином на думку позивача, рішення № 684 від 21.10.2014 прийнято з пропуском терміну, передбаченого законодавства, а відтак є неправомірним. Отже, позивач вважає, що постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.04.2015 та про арешт коштів боржника від 29.04.2015, винесені відповідачем-2 є також протиправними.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1.

Згідно статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхувальниками відповідно до цього Закону є фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхувальники зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Статтею 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство. Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Частиною 6 статті 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, є календарний місяць.

У відповідності до частини 13 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» про нарахування пені та накладення штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, виносять рішення, які протягом трьох робочих днів із дня їх винесення надсилаються страхувальнику, банку чи організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій.

Слід зазначити, що відповідно до частини 12 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нарахування пені, передбаченої частинами дев'ятою і десятою цієї статті, починається з першого календарного дня, що настає за днем настання строку відповідного платежу, до дня його фактичної сплати страхувальником, або з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку перерахування (зарахування) відповідних сум, до дня їх фактичного перерахування (зарахування) банками та організаціями, які здійснюють виплату і доставку пенсій.

Аналогічні норми містить «Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затверджена Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1 (далі - Інструкція).

Так, зокрема підпунктом 9.3.2 пункту 9.3 Інструкції визначено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Суд відхиляє доводи позивача про застосування норми пункту 2 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка втратила чинність та прийняття рішення № 684 від 21.10.2014 з пропуском терміну, передбаченого законодавства виходячи з наступного.

Нормою пункту 15 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано, що строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Відповідно до пункту 2 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка діяла до 1 січня 2011 року, було передбачено застосування виконавчими органами ПФУ до страховиків за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами ПФУ фінансових санкцій, а саме накладення штрафу у встановленому розмірі.

Із набранням чинності з 1 січня 2011 року Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» наведена вище норма матеріального права до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків.

Так, відповідно до абзацу 6 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Отже, після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за органами Фонду збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій (пені) за несплату заборгованості зі страхових внесків, яка виникла до 1 січня 2011 року.

Як вбачається з зазначеного, відповідач-1 мав право і після 1 січня 2011 року застосовувати фінансові санкції відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Приписами частини першої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Окрім того, частиною третьою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано суду жодних доказів своєчасної сплати страхових внесків, при цьому в позовній заяві зазначено, що ним виконано основне зобов'язання за період 01.04.2009-21.09.2010.

Відповідачем-1 суду надано індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1, а саме, картку особового рахунку за період з 01.01.2009 по 15.01.2016, з якої вбачається, що позивач має заборгованість у розмірі 7 525,81 грн., в тому числі фінансові санкції 3 642,75 грн. та пеню 3 883,06 грн.

З картки особового рахунку видно, що ОСОБА_2 сплачувались з 2009 по 2010 рік страхові внески не у повному обсязі та з порушенням строків їх внесення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, відповідач-1 приймаючи рішення № 684 від 21.04.2014 вірно застосував норму пункту 2 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що діяла на момент виникнення заборгованості 01.04.2009-21.09.2010, оскільки абзацом 6 пунктом 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» мав повноваження застосовувати фінансові санкції (пені) за несплату страхових внесків, що виникли до 1 січня 2011 року.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 12.05.2015 по справі № 21-370а15.

Крім того, суд не погоджується з доводами позивача про неправомірність прийнятих рішень державним виконавцем, оскільки пунктом 14 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що рішення органу Пенсійного фонду про нарахування пені або накладення штрафу, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, є виконавчим документом.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження убачається, що рішення №684 від 21.04.2014 набрало законної сили 06.11.2014, заява про примусове виконання подана відповідечем-1 30.03.2015.

Пунктом 3 частини 2 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Управлінням Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва подано рішення № 684 від 21.04.2014 до державної виконавчої служби для примусового виконання відповідно до положень, норм та у строки передбачені чинним законодавством України.

Отже, позовні вимоги до старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві є передчасними, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено державному виконавцю надавати оцінку правомірності рішень пенсійного фонду, а лише повноваження щодо перевірки правильності складення виконавчого документу і строків звернення, відтак відсутні підстави для висновку про порушення відповідачем-2 прав позивача.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69-71, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій