Справа № 816/396/16
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року 17:11м. ПолтаваСправа № 816/396/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ясиновського І.Г.,

за участю: секретаря судового засідання Лайко О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Карлівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправними та скасування вимоги та податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

25 березня 2016 року позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся (надалі по тексту також - позивач) до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (надалі, по тексту - Карлівська ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 24 березня 2016 року, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 14 березня 2016 року, рішення про застосування штрафної санкції № від 23 березня 2016 року (з врахуванням заяви про зміну позовних вимог /а.с.76-81/).

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що підставою для винесення оскаржуваних рішень є акт від 14 березня 2016 року №29/13/НОМЕР_1 про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року з дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року. Вважає помилковими висновки акта перевірки про порушення позивачем пункту 177.2, пункту 177.10 статті 177, пункту 178.6 статті 178 Податкового кодексу України, підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», оскільки господарські операції з Приватним підприємство «Трак Шина Сервіс -1» носили реальний характер та повністю відображені в бухгалтерському та податковому обліку на підставі первинних документів, оформлених у відповідності до вимог чинного законодавства. Вказував на те, що витрати, по провадженню господарської діяльності з фізичними особами-підприємцями ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у 2015 році не включалися через їх не оплату у звітному періоді, відповідно вказані витрати не включалися до податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік. Вважає, що податкові повідомлення-рішення від 24 березня 2016 року №, №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24 березня 2016 року № та вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 14 березня 2016 року підлягають скасуванню.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні. У долучених до матеріалів справи запереченнях відповідач в обґрунтування правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги зазначав, що перевіркою встановлено порушення пункту 177.2, пункту 177.10 статті 177, пункту 178.6 статті 178 Податкового кодексу України, підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Відповідач вказував, що позивачем завищено валові витрати відповідно до декларацій про майновий стан в доходи за 2014 рік та 2015 рік /а.с.98-101, т.2/.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 /ідентифікаційний номер / зареєстрований як фізична особа-підприємець 18 березня 2008 року за №0000656, взятий на податковий облік у контролюючому органі 19 березня 2008 року /а.с.8-10, т.1/.

Відповідно до ОСОБА_4 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осібпідприємців та громадських формувань основними видами діяльності позивача є 49.32 - надання послуг таксі, 49.41 вантажний автомобільний транспорт, 52.29 - інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

15 лютого 2016 року по 04 березня 2016 року, з продовженням строку проведення перевірки на 5 робочих днів з 29 лютого 2016 року, Карлівською ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року.

За результатами проведеної перевірки складений акт від 14 березня 2016 року № 29/13/НОМЕР_1, яким зафіксовані порушення:

- пункт 177.10 статті 177 та пункт 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України та Порядку ведення ОСОБА_6 обліку доходів і витрат, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України 16 вересня 2013 року за №481, фізичні особи-підприємці зобовязані вести ОСОБА_6 обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не надано книгу обліку доходів і витрат на перевірку;

- підпункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, встановлено заниження податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб від провадження діяльності за 2014 рік, 2015 рік в сумі 34559,57 грн, в тому числі за 2014 рік 28197,08 грн, за 2015 рік 6362,49 грн;

- підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», встановлено заниження суми чистого оподаткованого доходу, на який нараховується єдиний внесок, в результаті донарахованого єдиного соціального внеску у сумі 79709,67 грн, в тому числі за 2014 рік 63544,68 та за 2015 рік 16164,99 грн /а.с. 12-41, т.1/.

Правомірність підстав та порядку проведення перевірки позивачем не оспорюється.

На підставі акту перевірки Карлівською ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області винесено:

- вимогу № Ф- від 14 березня 2016 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 79709,61 грн /а.с.42/;

- податкове повідомлення-рішення № від 24 березень 2016 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 51839,36 грн, в тому числі 34559,57 грн - за основним платежем, 17279,79 грн - за штрафними санкціями /а.с.95/;

- податкове повідомлення рішення № від 24 березня 2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 510 грн /а.с.97/;

- рішення про застосування штрафних санкція за донарахування відповідним фіскальним органом або своєчасно не нарахованого єдиного внеску № НОМЕР_2 від 24 березня 2016 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 7970,97 грн /а.с.96/.

Позивач, не погоджуючись з правомірністю спірних рішень, оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку спірним податковим повідомленням-рішенням, рішенню та вимозі суд виходив із наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24 березня 2016 року № НОМЕР_3, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 51839,36 грн з яких 34559,57 - за основним платежем, 17279,79 - за штрафними (фінансовими) санкціями, суд дійшов до наступних висновків.

Під час перевірки правильності визначення витрат, безпосередньо повязаних з одержанням доходу у сумі 3292188,77 грн за перевіряємий період, задекларованих платником в деклараціях про доходи та деклараціях про майновий стан і доходи, відповідачем встановлено їх завищення всього у сумі 223552,49 грн у тому числі за 2014 рік у сумі 181135,83 грн та за 2015 рік у сумі 42416,66 грн.

Так, за твердженням відповідача, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 віднесено до складу валових витрат:

- за 2014 рік вартість придбаних згідно видаткових накладних ПП «Трак Шина Сервіс -1» шин, дисків в кількості 53 шт., на загальну суму 181135,83 грн;

- за 2015 рік вартість надання послуг по перевезенню вантажів ФОП ОСОБА_7 у розмірі - 17416,66 грн та вартість надання бухгалтерських послуг ФОП ОСОБА_5 у розмірі 20500, всього на загальну суму 42416,66 грн;

Проте, документи, що підтверджують витрати понесені позивачем та повязані із здійсненням ним підприємницької діяльності за 2014 2015 роки, для перевірки не надано, також видаткова накладна не підтверджує витрат підприємця.

У зв'язку із чим, Карлівська ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області дійшла до висновку, що позивачем в порушення пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України завищено валові витрати відповідно до декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік та додатку 5 до декларації на суму 223552,49 грн.

При цьому, контролюючий орган дійшов до висновку, що завищення валових витрат за 2014-2015 роки в сумі 223552,49 зменшує об'єкт оподаткування - чистий дохід.

Відповідно до п.п. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно приписами п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є:

163.1.1. загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід;

163.1.2. доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);

163.1.3. іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно п. 167.1 ст. 167 Податкового Кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Відповідно до пунктів 177.1-177.4 ст. 177 Податкового кодексу України Доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Тобто, норма п. 177.4. ст. 177 ПК України є відправною нормою, яка вказує на те, що витрати суб'єкта господарювання, який не є платником податку на прибуток, але надає звітність про доходи від заняття підприємницької діяльністю, формуються у тому ж порядку як у платників податку на прибуток.

Згідно пунктів 137.1, 137.4 статті 137 Податкового кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг. Датою отримання доходів, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, є звітний період, у якому такі доходи визнаються згідно з цією статтею, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань), визначений з урахуванням норм цього пункту та статті 159 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З огляду на вимоги наведених правових норм, підставою для зменшення платником податків об'єкту оподаткування на суму витрат з придбання (виготовлення) товарів (послуг) є будь-які витрати платника податку, визначені на підставі первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та здійснені для провадження господарської діяльності платника податку.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною 11 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Матеріалами справи підтверджено, що 17 серпня 2013 року між позивачем (покупець) та Приватним підприємством "Трак - шина - сервіс - 1) (постачальник) укладено договір поставки №1130813/П /а.с.43-44, т.1/, за умовами якого останній зобов'язується поставити Покупцеві автомобільні товари. Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній Постачальником, яка після її підписання сторонами має силу специфікації (п.1.1 Договору).

Приватним підприємством "Трак - шина - сервіс - 1" виписано позивачу податкові накладні, видаткові накладні на шини та диски колісні, копії яких наявні у матеріалах справи /а.с.49-50, 52-53, 55-57, 59-60, 65-66, 70-71, т. 1/.

Із пояснень представника позивача, судом встановлено, що придбаний товар використовувався позивачем у власній господарській діяльності.

Так, позивачем частина придбаного у Приватного підприємства "Трак - шина - сервіс - 1" товару використовувалася для заміни пошкоджених шин, що підтверджується наданими актами здачі-прийняття робіт /а.с.51, 54, 58, 61-62, 67, 68-69, т.1/, відповідно до яких здійснювався шиномонтаж у комплексі.

Наявність автомобілів у позивача підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів та договором найму (оренди) транспортного засобу, копії яких долучено до матеріалів справи /а.с.45-43, т.1/.

Інша частина невикористаного товару зберігалася за місцем реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в с. Новий Тагамлик, вул. Леніна, 37, Машівського району, Полтавської області /а.с.161-163, т.2/.

Витрати по придбанню товару у Приватного підприємства "Трак - шина - сервіс - 1" у розмірі 181135,83 грн включено до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів.

Відповідачем не спростовано надані позивачем докази реальності господарських операцій.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними доказами звязок витрат на придбання шин та дисків з метою його господарською діяльністю, а саме надання послуг вантажного перевезення власним та орендованим транспортом, які в свою чергу, в подальшому використані у його господарській діяльності, тому суд не погоджується з доводами контролюючого органу щодо завищення таких витрат позивачем.

Крім того, в ході судового розгляду справи не знайшло свого підтвердження посилання контролюючого органу на завищення позивачем витрат у 2015 році від провадження господарської діяльності з фізичними особами - підприємцями ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Під час проведення перевірки, на підтвердження завищення позивачем витрат у 2015 році, було взято до уваги акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000140 від 08 грудня 2015 року та №ОУ-0000150 від 18 грудня 2015 року по взаємовідносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 та акт здачі-прийняття робіт №ОУ - 0000045 від 25 грудня 2015 року по взаємовідносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5

Судом встановлено, що між позивачем (експедитор) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 (перевізник) 23 червня 2015 року укладено договір №23.6-04 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів. Відповідно до умов договору останній зобов'язується виконувати роботи і зробити передбачені цим договором послуги з виконання перевезень вантажів по території України /а.с.103-104, т.1/.

На підтвердження виконання умов даного договору підписано акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ - 0000140 від 08 грудня 2015 року та №ОУ - 0000150 18 грудня 2015 року /а.с.105-106, т.1/.

05 січня 2015 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (виконавець) укладено договір №ДГ - 0000003, за умовами якого виконавець приймає на себе зобов'язання надати консультаційні послуги замовнику з питань бухгалтерського та податкового обліку, складання фінансової звітності та оподаткування, пов'язаних з виробничою діяльністю Замовника /а.с.107, т. 1/.

На підтвердження виконання умов договору № ДГ - 0000003 між замовником та виконавцем підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ - 0000029 від 31 грудня 2015 року /а.с.108, т.1/.

В судовому засіданні позивач пояснив, що у 2015 році за вищевказаними актами здачі-приймання до витрат, які враховуються для визначення об'єкту оподаткування, не включав витрати по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_5 на загальну суму безпідставно та необґрунтовано визначену відповідачем у розмірі 42416,66 грн у 2015 році, на підтвердження чого надано таблицю доходів та витрат за 2015 рік /а.с.82-93, т.1/.

Відповідно до таблиці доходів та витрат за 2015 рік, позивачем у 2015 році включено та оплачено витрати по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_5 за іншими актами здачі-прийняття робіт, які не були об'єктом перевірки контролюючого органу та не включені до акту перевірки.

Відповідачем не надано належних доказів щодо включення позивачем витрат ФОП ОСОБА_1 по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_5 на суму 42416,66 грн у 2015 році.

Крім того, представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що витрати згідно перевірки за 2015 рік, по оплаті позивачем пального, визначено без вирахування сум податку на додану вартість та сум акцизного збору. Зокрема у таблиці наданій представником відповідача визначено, що у квітні-травні 2015 року суми витрат підтверджені документально у розмірі: 297175,83 грн та зазначено документи, які підтверджують вказані витрати. В той же час, згідно вказаних документів, а саме оплата за паливно-мастильні матеріали входить і ПДВ і акцизний збір, який позивач не включав до витрат, оскільки не має законодавчих підстав, а представник відповідача не зміг пояснити у зв'язку із чим перевіряючим під час визначення суми документально підтверджених витрати, які позивач зазначив у себе в декларації, було встановлено суму, яка включає ПДВ і акцизний збір, які включені до вартості паливно-мастильних матеріалів, але не включені до витрат позивачем.

Оскільки контролюючим органом під час проведення перевірки та складання акту перевірки не було вірно розраховано розмір витрат, які позивач включив до декларації, а також розмір витрат, які на думку контролюючого органу підтвердженні документально, відповідно, висновок про відповідача, про завищення ним валових витрат у 2015 році у розмірі 223552,49 грн документально не підтверджено, а представник відповідача не зміг пояснити походження вказаної суми та надати належне обґрунтування вказаним твердженням.

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з суми доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 36,60 %, 38,11 % задекларованого ФОП ОСОБА_1 за 2014 - 2015 роки, встановленого заниження суми чистого оподаткованого доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок у сумі 223552,49 грн, в результаті чого донараховано єдиного соціального внеску за ставкою 36,06%, 38,11% в сумі 79709,67 грн, в тому числі за 2014 рік - 63544,68 грн, 2015 році - 16164,99 грн, що і стало єдиною підставою для донарахування єдиного соціального внеску позивачу.

Таким чином, з огляду на частину 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факт порушення позивачем п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України по господарським операціям з Приватним підприємством "Трак - шина - сервіс - 1", ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_5, що полягає у завищенні податку на доходи з фізичних осіб у періоді, що перевірявся на загальну суму 34559,57 грн., та відповідно не доведено факту порушення позивачем пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та заниження єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 79709,67 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з виявленням перевіркою порушення п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та донарахуванням за її наслідками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, рішенням Карлівської ОДПІ ГУ ДФС України в Полтавській області від 24 березня 2016 року № до позивача застосовано штраф у розмірі 7970,97 грн на підставі пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема, за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Разом з тим, відповідачем не доведено факту порушення позивачем пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та відповідно завищення позивачем у перевіряємому періоді єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 79709,61грн. Відтак, штрафні санкції в розмірі 7970,97 грн застосовані до позивача безпідставно та неправомірно.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 24 березня 2016 року, рішення № від 24 березня 2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимога про стягнення боргу (недоїмки) №Ф- від 14 березня 2016 року винесені Карлівською ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області без урахування всіх обставин, необхідних для прийняття рішень, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню від 24 березня 2016 року №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 510 грн, суд виходив з наступного.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Обов'язок платника податків вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, передбачений підпунктом 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України.

Фізичні особи підприємці згідно з пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України зобов'язані вести ОСОБА_6 обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма такої книги і порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації ОСОБА_6 обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник ОСОБА_6 у разі обрання способу ведення ОСОБА_6 у паперовому вигляді.

Відповідно до пункту 2 Порядку ведення ОСОБА_6 обліку доходів і витрат, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 (надалі Порядок № 481) ОСОБА_6 ведеться за вибором платника податку в паперовому або електронному вигляді.

Пунктами 3, 4 Порядку № 481 передбачено, що у разі обрання самозайнятою особою ведення ОСОБА_6 у паперовому вигляді:

1) самозайнята особа зобов'язана подати до контролюючого органу за основним місцем обліку примірник ОСОБА_6, на титульному аркуші якої зазначаються: прізвище, ім'я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), податкова адреса, номер та дата свідоцтва про право на здійснення незалежної професійної діяльності (за наявності);

2) книга прошнурована, пронумерована, безоплатно реєструється в контролюючому органі. ОСОБА_6 засвідчується підписом керівника або заступника контролюючого органу та скріплюється печаткою;

3) записи у ОСОБА_6 виконуються розбірливо чорнилом темного кольору або кульковою ручкою. Внесення виправлень здійснюється шляхом нового запису, який засвідчується підписом самозайнятої особи;

4) у разі необхідності реєстрації нової ОСОБА_6 протягом податкового (звітного) періоду записи в ній продовжуються наростаючим підсумком, а попередня ОСОБА_6 залишається у самозайнятої особи.

У разі обрання самозайнятою особою ведення ОСОБА_6 в електронній формі:

1) самозайнята особа зобов'язана: отримати посилені сертифікати відкритих ключів, сформованих акредитованими центрами сертифікації ключів, включених до системи подання податкових документів в електронному вигляді, укласти договір про визнання електронних документів з контролюючим органом та сформувати заяву на отримання ОСОБА_6 і надіслати її до контролюючого органу за місцем податкового обліку засобами електронного зв'язку з дотриманням умов щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством;

2) контролюючий орган за місцем податкового обліку реєструє заяву самозайнятої особи на отримання ОСОБА_6 у реєстрі поданих заяв та протягом 3 робочих днів формує і надсилає самозайнятій особі повідомлення про реєстрацію ОСОБА_6 із зазначенням реєстраційного номера ОСОБА_6 та дати її реєстрації;

3) після отримання самозайнятою особою повідомлення про реєстрацію ОСОБА_6 така особа здійснює операції з її ведення згідно з цим Порядком;

4) у ОСОБА_6 в електронному вигляді допускаються виправлення помилок або коригування шляхом доповнення рядка, в якому відображається від'ємне або позитивне значення.

В силу вимог пункту 9 Порядку № 481 дані книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

З аналізу наведених норм суд вбачає, що заповнення фізичною особою-підприємцем податкової декларації про майновий стан і доходи здійснюється на підставі даних ОСОБА_6 обліку доходів та витрат, яка зареєстрована у податковому органі у встановленому законодавством порядку.

Суд встановив, що під час проведення перевірки позивач не надав відповідачу ОСОБА_6 обліку доходів і витрат.

В судовому засіданні позивач пояснив, що ним ОСОБА_6 обліку доходів і витрат не ведеться ні і паперовому ні в електронному вигляді.

Ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом та/або незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтю 44 цього Кодексу строків їх зберігання згідно з пунктом 121.1 статті 121 Податкового кодексу України тягне за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Враховуючи зясовані обставини та викладені норми законодавства, а також відсутність зі сторони позивача будь-яких пояснень в частині наявності підстав для скасування податкового повідомленн-рішення від 24 березня 2016 року №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 510 грн, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 24 березня 2016 року № відповідач діяв у порядку та способом, що передбачені законодавством.

За таких обставин, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в цій частині не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 24 березня 2016 року, визнання протиправним та скасування рішення № від 24 березня 2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та визнання протиправною та скасування вимогу про стягнення боргу (недоїмки) №Ф- від 14 березня 2016 року.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України відповідно до задоволених вимог (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

В силу приписів статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року №3674-VI (у редакції із змінами, внесеними Законом України від 22 травня 2015 року №484-VIII, який набрав чинності з 01 вересня 2015 року) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову, майнового характеру, який подано, зокрема, фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2016 року становить 1378 грн.

Системний аналіз положень частини третьої статті 6 Закону України "Про судовий збір" є підставою для висновку про те, що з позовних заяв, що містять кілька вимог немайнового характеру, судовий збір справляється з кожної вимоги окремо.

Аналогічну правову позицію наведено у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 №2 "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір".

Позовна заява містить вимоги майнового характеру про визнання протиправною та скасування вимоги № Ф- від 14 березня 2016 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 79709,61 грн, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24 березень 2016 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 51839,36 грн, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № від 24 березня 2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 510 грн, та визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкція за донарахування відповідним фіскальним органом або своєчасно не нарахованого єдиного внеску № НОМЕР_2 від 24 березня 2016 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 7970,97 грн.

Таким чином, за звернення до суду з переліченими вимогами позивач повинен був сплатити судовий збір за кожну позовну вимогу окремо у сумі 2450,70 грн (79709,61*1%=797,10, 51839,36*1%=518,39 - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати = 551,20 грн, 510*1%=5,1 грн - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати = 551,20 грн, 7970,97*1%=79,71 - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати = 551,20 грн).

До позовної заяви додано документ про сплату судового збору у розмірі 2197,70 грн, тобто позивачем не сплачено судовий збір в повному обсязі за кожну вимогу окремо.

Оскільки позивачем не доплачено суму судового збору в розмірі 253,30 грн (2450,70 - 2197,40), а різниця між сумою судового збору складає 297,90 (551,20-253,70), суд вважає, що в силу часткового задоволення позовних вимог, сума судового збору, що підлягає поверненню складає 1899,50 грн (2197,40 - 297,90).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2,7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправними та скасування вимоги та податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Карлівської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Полтавської області № НОМЕР_3 від 24 березня 2016 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Карлівської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Полтавської області № від 24 березня 2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Карлівської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Полтавської області про стягнення боргу (недоїмки) №Ф- від 14 березня 2016 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1899,50 грн. (одна тисяча вісімсот девяносто девять гривень 50 копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови виготовлено 30 травня 2016 року.

Суддя І.Г. Ясиновський