Справа № 826/523/16
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/523/16 Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В.І. Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

26 травня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання кваші Я.А.,

за участю представників сторін:

від позивача Бойко Г.В.

від відповідача Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 березня 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УкрХотелІнвестКомпані» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, податковий, контролюючий орган), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 05.01.2016 року №, № , № 000061304, № , № , № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 березня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення невірно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, посадовими особами відповідача була проведена планова виїзна перевірка товариства з обмеженою діяльністю «УкрХотелІнвестКомпані» з питань дотримання вимог законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2013 року по 31.12.2014 року.

Результати перевірки відображено в акті перевірки від 17.12.2015 №1/26-15-13-04-03-15/37080867, в якому контролюючим органом встановлено наступні порушення позивачем вимог податкового законодавства:

- п. 44.1 ст. 44, п.п. 14.1.228 п.14.1 ст. 14, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 254 419 грн. за 2013 рік, завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1 657 269 грн. за 2014 рік;

- п. 185.1 ст. 185, п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку у розмірі 390 352 грн., завищено суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню у розмірі 15 750 грн. та завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту на ступного податкового кредиту у розмірі 193 056 грн.;

- абз. 3 п. 2.11 гл.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ №637 від 15.12.2004;

- порушено вимоги «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку» затвердженого Наказом ДПА України від 24.12.2010 року №1020, а саме при заповненні довідки за формою №1-ДФ підприємством не в повній мірі відображено виплати фізичним особам-підприємцям.

На підставі акта перевірки від 17.12.2015 №1/26-15-13-04-03-15/37080867 ГУ ДФС у м. Києві було винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 381 628, 50 грн (за основним платежем 254 419 грн., за штрафним (фінансовими ) санкціями 127 209 грн.);

- № , яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування на прибуток у розмірі 1 657 269 грн.;

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 523 272 грн. за основним платежем 348 848 грн., за штрафним (фінансовими ) санкціями 174 424 грн.);

- № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 15 750 грн., штрафні санкції 7 875грн.;

- № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 234 560 грн.;

- № , яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 134 496, 79 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що господарські відносини ТОВ «УкрХотелІнвестКомпані» з ТОВ «Юкреніан менеджмент хотел компані» є реальними та підтверджуються необхідними документами, а послуги, що придбавалися позивачем у вказаного контрагента, отримувались з метою використання та були використані платником податків у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій та безпідставності тверджень відповідача про неправомірне формування податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток за наслідками таких операцій. Суд першої інстанції також зазначив, що висновок відповідача щодо порушення позивачем абзацу 3 пункту 2.11 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року № 637, є необґрунтованим, а винесене на його підставі податкове повідомлення рішення № 4 є неправомірним.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідність рішень суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В даному випадку по взаємовідносинах позивача з ТОВ «Юкреніан менеджмент хотел компані» дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, показники податкової звітності з податку на прибуток та податку на додану вартість, виходячи з позиції податкового органу, сформовані позивачем неправомірно, оскільки господарські операції ТОВ «УкрХотелІнвест Компані» з ТОВ «Юкреніан менеджмент хотел компані» не мали реального характеру у зв'язку з тим, що такі операції не підтверджуються належним чином оформленими первинними документами. До складу операційної діяльності безпідставно включено заохочувальну винагороду, нараховану і сплачену на користь ТОВ «Юкреніан менеджмент хотел компані», в результаті чого завищено задекларованих позивачем показників у рядку 05.1 Декларацій у розмірі 2 995 787, 50 грн.; перевіркою встановлено заниження суми податку, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 390 352 грн.; з каси підприємства було видано готівкові кошти з оформленням видаткових касових ордерів по суб.рахунку 3721 на загальну суму 606 807, 17 грн., що є порушенням абз.3 п. 2.11 гл. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ № 637 від 15.12.2004.

Наслідки в податковому обліку платника податків створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Перевіряючи реальність здійснення позивачем господарських операцій у спірний період, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в період, за який проведено перевірку, позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Юкреніан менеджмент хотел компані».

ТОВ «УкрХотелІнвест Компані» (Замовник) було укладено з ТОВ «Юкреніан менеджмент хотел компані» (Виконавець) договір від 31.12.2012 про надання консультаційних послуг.

За умовами вказаного договору послуги, що надаються Замовнику, включають:

- надання консультацій з питань розробки річного бюджету, який є бюджетом, щорічно пропонується Виконавцем Замовнику на розгляд та затвердження, який передбачає оцінку результатів та витрат Готелю на відповідний рік;

- надання консультацій з питань маркетингу та продажу;

- надання консультацій та допомоги укладення відповідних договорів для включення Готелю в будь - яке партнерство та програму «лояльності», що реалізуються Групою АККОР;

- надання консультацій з питань ведення управлінського обліку Готелю;

- надання консультацій з питань персоналу;

- надання інформації щодо міжнародних постачальників, консультування щодо різних питань, що мають міжнародні аспекти та наслідки;

- надання консультацій керуючому Готелем з питань участі у переговорах та укладенні договорів, які необхідні для здійснення маркетингу, продажу номерів та діяльності Готелю;

- надання консультацій з питань започаткування та організації маркетингових, промоутерських та рекламних акцій для Готелю;

- рекомендації та консультації щодо договорів, що стосуються реклами та просування відповідно до свого досвіду управління готелями, що діють під торгівельною маркою та інші.

Відповідно до умов договору, виконавець отримує за надані послуги комісійні за продаж та маркетинг у розмірі 0,5 % Валового доходу Готелю до сплати податків та базову оплату з дати підписання цього договору до 31 серпня 2014 року 0,5 % Валового доходу Готелю до сплати податків, з 01 вересня 2014 року 1 % від Валового доходу Готелю до сплати податків.

Крім того, ТОВ «УкрХотелІнвестКомпані» виплачує Заохочувальну винагороду в наступному розмірі:

- 8 % частини валового виробничого прибутку Готелю до сплати податків, яка нижче або дорівнює 40 % Валового доходу готелю;

- 11 % частини валового виробничого прибутку Г отелю, за винятком будь - яких податків, що перевищує 40 % Валового доходу готелю.

Наприкінці кожного Фінансового року, коли Сторонами вже подано звіт по прибутках та збитках, повинно проводитись коригування Заохочувальної винагороди, виходячи з остаточного Валового виробничого прибутку за Фінансовий рік.

Якщо протягом Фінансового року Валовий виробний прибуток є збитковим, то така сума в жодному разі не переноситься на наступні періоди для розрахунку Заохочувальної винагороди подальших років дії цього Договору.

Заохочувальна нагорода має виплачуватися Замовником Виконавцю після отримання рахунку-фактури, який розраховується Виконавцем на підставі виконаного виробничого прибутку за минулий місяць та встановлюється Замовнику з посиланням на підписаний акт прийому-передачі послуг.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано копії актів здачі-приймання робіт (надання послуг).

Відповідно до актів здачі-приймання робіт (надання послуг) позивачем надано Перелік наданих послуг за кожний місяць з 2013 року по 2014 рік з детальним зазначенням наданих послуг.

В матеріалах справи містяться рахунки на оплату консультаційних послуг, наданих ТОВ «Юкреніан менеджмент хотел компані».

З акта перевірки вбачається, що позивачем до перевірки було надано податкові накладні за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року.

На підтвердження фактичного виконання умов договору позивачем долучено до матеріалів справи звіти щодо підбору персоналу, рекомендації щодо управлінської діяльності мережі ІВIS, звіт про проведені тренінги, звірка звіту про прибутки та збитки, статистична інформація щодо аналізу ринку послуг у сфері готельного бізнесу, проект бюджету, матрикс звіти (а.с. 125 - 250, том 1, 1-90, том 2).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що фактичне виконання договору з ТОВ «Юкреніан менеджмент хотел компані» підтверджується первинними документами та прослідковується зв'язок з господарською діяльністю платника податку.

Щодо посилань податкового органу, що за даними податкової звітності платника податків ТОВ «Юкреніан менеджмент хотел компані» на підприємстві працювало 3 особи, у зв'язку з чим надання таких послуг не вбачається можливим, колегія суддів зазначає, що як вказано в умовах договору, ТОВ «Юкреніан менеджмент хотел компані» належить до групи «АККОР», що спеціалізується на діяльності в сфері готельного господарства, має розвинуту мережу про всьому світу та здійснює діяльність під торговельною маркою ІВIS.

Наведене підтверджується матеріалами, наданими на доведення виконання умов договору, що містять логотип ІВIS.

Враховуючи встановлені обставини, податковим органом не спростовано можливість контрагента позивача використовувати у своїй діяльності напрацювання та можливості групи «АККОР», до якої входить ТОВ «Юкреніан менеджмент хотел компані».

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про безпідставність тверджень відповідача про неправомірне формування податкового кредиту та віднесення вартості товарів до валових витрат за наслідками таких операцій.

Окрім того, згідно з ч. 1 ст. 18 «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідачем не надано доказів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, щодо наявності запису про виключення з реєстру контрагентів позивача на момент укладення чи виконання договорів або відсутності у них статусу платника ПДВ.

Враховуючи те, що надання послуг підтверджене первинними документами, які були надані відповідачу до перевірки, доведеність використання придбаних послуг у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку, суд приходить до висновку про безпідставність тверджень відповідача щодо неправомірного формування податкового кредиту за наслідками таких операцій.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Водночас відповідно до п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені де складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, первинні документи, оформлені на виконання спірного договору, відповідають встановленим вимогам та видам господарської діяльності позивача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що право позивача на отримання податкового кредиту підтверджене належними доказами, а тому висновок відповідача про порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1, статті 200, пунктів 201.4, 201.7, 201.8, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України внаслідок завищення від'ємного значення з податку на додану вартість на підставі податкових накладних не відповідає дійсним обставинам справи.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що право позивача на отримання податкового кредиту підтверджене належними доказами, а тому висновок відповідача про порушення позивачем вимог п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України внаслідок завищення від'ємного значення з податку на додану вартість не відповідає дійсним обставинам справи.

Перевіряючи висновок податкового органу про порушення позивачем вимог пункту 138.2 статті 138, підпунктів 139.1.7 та 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, колегія суддів виходить з наступного.

В силу приписів пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених визначеними законодавством документами.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми та обставини справи, суд дійшов висновку, що взаємовідносини позивача з ТОВ «Юкреніан менеджмент хотел компані» підтверджені виданими контрагентом відповідними первинними документами, отже позивачем були виконані передбачені законодавством вимоги для підтвердження включення відповідних витрат до складу валових витрат підприємства та права на отримання податкового кредиту, а тому винесення відповідачем податкових повідомлень-рішень від 05.01.2016 року №, № , № 000061304, № , № є неправомірним.

Стосовно висновку податкового органу про порушення позивачем вимог пп. абз. 3 п. 2.11 гл. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ №637 від 15.12.2004 (далі по тексту - Положення), на підставі якого було винесене податкове повідомлення-рішення від 05.01.2016 № , колегія суддів виходить з такого.

Підставою для такого висновку відповідача стала та обставина, що в період з 01.01.2013 по 31.12.2014 з каси підприємства було видано готівкові кошти з оформленням видаткових касових ордерів по суб. рахунку 3731 (під звіт) на загальну суму 606 807,17 грн., а загальна сума коштів, що були витрачені на господарські потреби, та на які складено звіти про використання коштів, становить 64 819,98 грн. Решту готівкових коштів в сумі 541 987,19 грн. своєчасно повернуто до каси підприємства без складання звітів про використання коштів.

Відповідно до п. 2.11 гл. 2 Положення видача готівкових коштів під звіт або на відрядження (далі - під звіт) здійснюється відповідно до законодавства України.

Видача готівкових коштів під звіт на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини, крім металобрухту, дозволяється на строк не більше 10 робочих днів від дня видачі готівкових коштів під звіт, а на всі інші виробничі (господарські) потреби на строк не більше двох робочих днів, уключаючи день отримання готівкових коштів під звіт.

Якщо підзвітній особі одночасно видана готівка як на відрядження, так і для вирішення в цьому відрядженні виробничих (господарських) питань (у тому числі для закупівлі сільськогосподарської продукції у населення та заготівлі вторинної сировини), то строк, на який видана готівка під звіт на ці завдання, може бути продовжено до завершення терміну відрядження.

Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми.

Звітування за одержані під звіт готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України.

Абзацом 5 пункту 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки, а також за видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів - у розмірі 25 відсотків виданих під звіт сум.

Згідно з пунктом 5 наказу Міністерства фінансів України від 05.12.2012 року № 1276 «Про затвердження форми Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, та Порядку його складання» (чинний на момент здійснення касових операцій) звіт складається платником податку (підзвітною особою), що отримала такі кошти від підприємств всіх організаційно-правових форм або самозайнятої особи.

Відповідно до пункту 5 наказу Міністерства фінансів України від 24.12.2013 року № 845 «Про затвердження форми Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, та Порядку його складання» (чинний на момент здійснення касових операцій) звіт складається платником податку (підзвітною особою), що отримала такі кошти на підприємствах всіх організаційно-правових форм або у самозайнятої особи.

До суми перевищення не включаються та не оподатковуються документально підтверджені витрати, здійснені за рахунок готівкових чи безготівкових коштів, наданих платнику податку під звіт роботодавцем на організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків у межах граничного розміру таких витрат, передбаченого у розділі III Кодексу, що здійснені таким платником та/або іншими особами з рекламними цілями.

Фізична особа, що отримала такі кошти, заповнює всі графи Звіту, крім: "Звіт перевірено", "Залишок унесений (перевитрата видана) у сумі за касовим ордером", бухгалтерських проводок, розрахунку суми утриманого податку за несвоєчасно повернуті витрачені кошти на відрядження або під звіт, які заповнюються особою, що надала такі кошти, та "Звіт затверджено", які підписуються керівником (податковим агентом).

Таким чином, невикористання підзвітною осою виданих підприємством коштів не звільняє від обов'язку щодо складання звіту.

У висновках акта перевірки зазначено, що ТОВ «УкерХотелІнвестКомпані» було видано працівникам підприємства 541 987,19 грн. під звіт, які своєчасно повернуто до каси підприємства без складання звітів про використання коштів.

Колегія суддів зазначає, що акт перевірки не містить посилання на первинні документи (звіти, ордери) із зазначенням конкретних сум, що підтверджували б порушення позивачем абзацу 3 пункту 2.11 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року № 637 та застосування фінансових санкцій у визначеному розмірі.

Такі висновки зроблені податковим органом на підставі довідки, наданої підприємством, в якій зазначено про використання лише частини виданих коштів на господарські потреби та про повернення невикористаних коштів.

Перевірку первинних документів на підтвердження чи спростування зазначених обставин податковим органом не проведено, а, отже, такі висновки відповідача ґрунтуються на припущеннях та не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів.

При цьому позивачем надано звіти про використання коштів, що спростовують наведені висновки відповідача, в яких заповнено відповідну графу про повернення невикористаних коштів за касовими ордерами та відповідні касові ордери, які були видані у період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року.

Отже, висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог абзацу 3 пункту 2.11 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року № 637 не відповідають дійсним обставинам справи.

Тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 4 не можна вважати законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права дійшов вірного висновку про задоволення вимог адміністративного позову.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 167, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 30.05.2016

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.