Справа № 814/18/16
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/18/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Милосердного М.М.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Мишевській О.В.

з участю: територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області - Волєва М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до територіального управління Державної судової адміністрації (далі ТУ ДСА) України в Миколаївській області про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу вихідної допомоги, як судді звільненому у відставку;

- зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити вихідну допомогу, у зв'язку з виходом у відставку в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував на неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно їх матеріального та соціального забезпечення.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що на день прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення ОСОБА_3 чинне законодавство не містило норми, яка б регулювала питання права позивача на отримання вихідної допомоги.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач з 06 жовтня 1983 року працював на посаді судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області.

29 вересня 2014 року позивач подав заяву про звільнення його з посади судді, у зв'язку з виходом у відставку зі стажем 37 років 9 місяців.

Звільнення позивача з посади судді було розглянуто Верховною Радою України 16 липня 2015 року та прийнято відповідну постанову, а наказом голови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 липня 2015 року №189 його було відраховано зі штату суду.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день подачі заяви про звільнення, у зв'язку з виходом у відставку, та на день звільнення законодавством не було передбачено право позивача на отримання вихідної допомоги, оскільки ця норма права була виключена із Закону України "Про судоустрій та статус суддів" з 01 квітня 2014 року.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2, ст. 19, п.9 ч.5 ст. 126 Конституції України, ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71, 72 КАС України, Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення ст. 136 із Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказується, що Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" №1166 від 27 березня 2014 року не стосується тих суддів у відставці, стаж яких на 01 квітня 2014 року становив більше 20 років.

Судова колегія не приймає до уваги ці доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до п.9 ч.5 ст. 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно зі статтею 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Частиною 6 ст. 111 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Згідно з ч.1 ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції чинній до 01 квітня 2014 року) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Вказана норма втратила чинність згідно із Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" №1166-VII від 27 березня 2014 року, який набрав чинності 01 квітня 2014 року.

Рішення щодо неконституційності Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення статті 136 із Закону України "Про судоустрій та статус суддів", Конституційним Судом України не приймалося.

Разом з тим, у рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи з приписів ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час подання апелянтом заяви про звільнення його з посади судді та прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

З матеріалів справи вбачається, позивач подав заяву про звільнення його з посади судді 29 вересня 2014 року, звільнення його з посади судді було розглянуто Верховною Радою України 16 липня 2015 року, таким чином, ТУ ДСА України в Миколаївській області діяло з дотриманням вимог, передбачених Конституцією та законами України, а тому правомірно не здійснило нарахування та виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення виготовлений 27 травня 2016 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Милосердний М.М.

Суддя: Ступакова І.Г.