Справа № 817/3413/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

іменем України

м. Рівне

Справа № 817/3413/15

12 травня 2016 р.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого - судді Сала А.Б. (головуючий), суддів Гломба Ю.О. Жуковської Л.А. , за участю секретаря судового засідання Мідлік А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідачів: представник Захарець І.А.,

третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Смачило Іванни Василівни: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4
доМіністерства юстиції України Головного територіальне управління юстиції у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі стягнення моральної шкоди та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

З змісту заявленого позову, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.02.2016, позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ Міністра юстиції України №3727/к від 04.11.2015; визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №806/04/к від 04.11.2015; поновити його на займаній посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області з 04.11.2015 (у цій частині встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у 10-денний термін з дня прийняття рішення суду про поновлення на посаді); стягнути з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на його користь заборгованість коштів, що підлягали виплаті при звільненні; стягнути з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на його користь, заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 04.11.2015 по день винесення рішення, звернувши рішення суду в частині стягнення за один місяць до негайного виконання; стягнути з Міністерства юстиції моральну шкоду в розмірі 50 000грн.

На обґрунтування заявленого позову позивач вказує на те, що наказом Міністерства юстиції №104/к від 06.02.2017 він був призначений на посаду начальника Головного управління юстиції у Рівненській області. Наказом Міністра юстиції №1141/к від 16.04.2015 - звільнений з займаної посади у зв'язку із зміною істотних умов праці у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці на підставі п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.06.2015 в справі №817/461/2015 його поновлено на займаній посаді. Проте лише 04.11.2015 наказом Міністра юстиції України №3726/к, виданого на виконання вищевказаної постанови Рівненського окружного адміністративного суду, його фактично поновлено на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області.

Водночас наказом від 04.11.2015 №3727/к він звільнено з займаної посади. Підставою винесення такого наказу стали: попередження від 08.02.2015 з відмовою від пропозицій та пропозиція посад від 27.07.2015 №14-32/1891/1 з відмовою від пропозицій від 31.08.2015. З змістом вказаних наказів його ознайомлено в приміщенні Головного територіального управління юстиції у Рівненській 09.11.2015.

За таких обставин, вказані накази на переконання позивача є необґрунтованими та такими що порушують його права, передбачені Конституцією України, Кодексом законів про працю України, законом України «Про державну службу» та іншим нормативно-правовим актам, у зв'язку із чим підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адміністративний позов підтримала за виключенням вимог в частині стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову вказала на підстави викладені у позовній заяві та додаткових позовних вимогах до адміністративного позову. Просила суд адміністративний позов задовольнити. В частині вимог, що стосуються стягнення моральної шкоди від позову відмовилась на підставі ст.51 КАС України чим фактично зменшила заявлені позовні вимоги.

Представник відповідачів проти позову заперечив. На обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11 червня 2015 року у справі №817/461/15, що підтверджено ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року, встановлено, що у Головному управлінні юстиції у Рівненській області мали місце зміни в організації виробництва і праці, що полягають у збільшенні завдань та функцій управління юстиції, та відповідно й збільшення обсягу повноважень керівника управління юстиції та його заступників. Таким чином, ГУЮ було реорганізоване в Головне територіальне управління юстиції в Рівненській області.

У вказаній постанові суд зазначає, що у зв'язку з цим функції і повноваження Головного територіального управління юстиції значно розширилися порівняно з функціями Головного управління юстиції у Рівненській області. Зокрема, до завдань Головного територіального управління юстиції у Рівненській області додалися завдання щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, щодо діяльності державної виконавчої служби. 06 лютого 2015 року було затверджено нову структуру і штатну чисельність Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Ці обставини свідчать про зміни в організації виробництва і праці. При цьому суд зазначив, що хоч кількісно штат Головного територіального управління юстиції у Рівненській області не змінився, однак змінилися функції працівників, частково змінився склад за посадами.

Відповідно до ч.3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ст.40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Крім того, сам по собі факт наявності вакантних посад на підприємстві не свідчить про можливість зайняття їх особою, яку звільняють. Суттєве значення мають вимоги посадової інструкції до вакантної посади, на зайняття якої претендує працівник, і відповідність їм особи, яку звільняють за скороченням.

Представник відповідача зазначив, що ОСОБА_4 31.08.2015 надав відмову від запропонованих йому 27.07.2015 посад у листі за № 14-32/1891/1. Таким чином, відповідачем в повній мірі дотримано порядок звільнення особи з врахуванням законності підстав звільнення.

Третя особа що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила. Участь уповноваженого представника не забезпечила.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності судом встановлено наступне.

ОСОБА_4 на підставі наказу Міністра юстиції України № 104/К з 06.02.2007 обіймав посаду начальнику Головного управління юстиції у Рівненській області.

08.02.2015 позивача було попереджено про наступне звільнення його з посади за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у разі відмови обійняти посаду начальника Острозького районного управління юстиції у Рівненській області.

16.04.2015 згідно наказу Міністра юстиції України №1141/к, враховуючи впровадження нової структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції У Рівненській області від 06.02.2015 позивача, начальника Головного управління юстиції у Рівненській області - звільнено з роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці в порядку визначеному п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Підставою для прийняття даного наказу слугувало попередження від 08.02.2015 та рекомендації Кадрової комісії Міністерства юстиції України.

Водночас Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.06.2015 у справі №817/461/15 наказ Міністерства юстиції України №1141/к від 16.04.2015 визнано протиправним та скасовано. Позивача поновлено на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області.

Проте лише 04.11.2015 наказом Міністра юстиції України №3726/к виданим на виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 11.06.2015 позивача поновлено на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області.

Однак, наказом від 04.11.2015 №3727/к про звільнення ОСОБА_4, останнього повторно звільнено з займаної посади. Звільнення відбулось знову ж таки за умови впровадження нової структурної та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 06.02.2015.

Підставою винесення такого наказу стали: попередження від 08.02.2015 з відмовою від пропозицій та пропозиція посад від 27.07.2015 №14-32/1891/1 з відмовою від пропозицій від 31.08.2015.

Крім того, як встановлено судом, на виконання наказів Міністерства юстиції України від 04.11.2015 №3726/к про поновлення на роботі ОСОБА_4 та №3727/к про звільнення ОСОБА_4, начальником Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Смачило І.В. було винесено відповідні накази №805/04/к від 04.11.2015 про оголошення наказу Міністерства юстиції України №3726/к та № 806/04/к від 04.11.2015 про оголошення наказу Міністерства юстиції України №3727/к.

Зі змістом вказаних наказів позивача було ознайомлено в приміщенні Головного територіального управління юстиції у Рівненській 09.11.2015.

Водночас, позивач не погодившись із наказами про його повторне звільнення, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно п.15 ч.1 ст.3 КАС України - публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п.1,2 ч.2 ст.17 КАС України).

Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, Законом України «Про державну службу» та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються Законом України «Про державну службу». Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Водночас підстави для припинення державної служби визначені ст. 83 Закону України «Про державну службу». Припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення визначені ст. 87 вказаного Закону.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу", підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Відповідно до частини 3 статті 87 Закону України "Про державну службу" - процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

В свою чергу, згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Стаття 42 КЗпП передбачає, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не виконано передбачені статтею 49-2 КЗпП вимоги та не запропоновано позивачу вакантні посади для працевлаштування на день звільнення.

Матеріалами справи стверджується що вакантні посади позивачу пропонувались ще 08.02.2016 та 27.07.2016 - коли позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Аналізуючи приведене законодавство, нормативні акти, які врегульовують спірні правовідносини, та враховуючи ту обставину, що відповідачем не було виконано свій обов'язок згідно ч.3 ст.49-2 КЗпП України та не запропоновано позивачу всі вакантні посади в Управлінні на день звільнення - суд приходить до висновку, що позовна вимога в частині визнання протиправним спірного наказу про звільнення №3727/к від 04.1.2015 підлягає задоволенню, а позивач поновленню на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області.

Крім того задоволенню підлягає вимога позивача про скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №806/04/к від 04.11.2015 яким було оголошено наказ Міністерства юстиції України №3727/к про звільнення ОСОБА_4

При цьому, суд зазначає, що вимога про поновлення позивача на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області є такою, що не може бути задоволена судом, оскільки позивача звільняли з посади начальника Головного управління юстиції у Рівненській області про що свідчить оспорюваний наказ та запис в трудовій книжці позивача.

Водночас, статтею 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Поняття «поновлювати» означає повертати втрачений стан, продовжувати перерваний процес, стосунки і т. ін. Отже, поновлення на роботі це - надання працівнику обумовленої трудовим договором роботи, саме з тієї, з якої він був звільнений. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного суду України від 11.07.2012 №6-65цс12.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині поновлення на посаді - вимоги що стосуються стягнення з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на його користь заборгованості з коштів, що підлягали виплаті при звільненні задоволенню не підлягають.

Що стосується стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України при прийнятті рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один рік.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу з 04.11.2015 по 12.05.2016 підлягає до задоволення.

Як встановлено судом розмір середньоденної заробітної плати позивача на час вирішення питання про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 16.04.2015 по 11.06.2015 (справа №817/461/15) становив 298,36грн. Таким чином враховуючи те що час вимушеного прогулу позивача становить 102 робочі дні - стягненню підлягає середня заробітна плата в розмірі 32521,24грн.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Отже, постанову суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 6556,00 грн. слід звернути до негайного виконання.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №3727/к від 04.11.2015.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №806/04/к від 04.11.2015.

Поновити ОСОБА_4 на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області з 04 листопада 2015 року.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Замкова,22а, код 34922678) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 04 листопада 2015 року по день винесення рішення у розмірі 32521,24 грн.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу з один місяць в сумі 6556 грн.00 коп. (сума без сплати податків та інших обов'язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати даної суми працівнику) підлягає до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий cуддя Сало А.Б.

Судді Гломб Ю.О.

Жуковська Л.А.