Справа № 807/116/16
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2016 рокум. Ужгород№ 807/116/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Гелетей А.В.

за участю:

позивача: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, представник - ОСОБА_2;

відповідача: Мукачівська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Закарпатській області, представник - ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за уточненою позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Мукачівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - поз-ивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Мукачівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 20.01.2016 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 190720,00 грн., у тому числі штрафні (фінансові санкції) 95360,00 гривень, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за № НОМЕР_2 від 20.01.2016 року, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 236204,00 гривень.

05.05.2016 року позивач надіслав до суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 109), у відповідності до якої просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 20.01.2016 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 190720,00 грн. та нараховані штрафні (фінансові санкції) 95360,00 грн., визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 20.01.2016 року, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 236204,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнений позов та просив задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, мотивуючи наступним. Відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача, результати якої відображено в Акті перевірки від 05.01.2016 року №4/1702/НОМЕР_3. Так, за наслідками проведеної перевірки були прийняті податкові повідомлення-рішення, а саме: за № від 20.01.2016 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 190720,00 грн. і нараховано штрафні (фінансові санкції) 95360,00 грн., також за № від 20.01.2016 року, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 236204,00 грн. Представник позивача вказував, що основним видом господарської діяльності позивача - є діяльність автомобільного вантажного транспорту. Разом з тим, відповідачем було зроблено висновок, що на підставі даних Єдиного реєстру податкових накладних вбачається, що позивач за жовтень 2015 р. на частку звільнених операцій нарахував податкові зобов'язання на загальну суму 3214737,90 грн. в тому числі 535789,65 грн. податку на додану вартість (далі - ПДВ) (податкові накладні від 31.10.2015р. №496, №497, №498, №490). Дана сума була визначена із розрахунку того, що сума придбаних товарно-матеріальних цінностей (далі - ТМЦ), які підлягають включенню до складу податкового кредиту становить 1011305, 00 грн. ПДВ. Також, відповідачем зазначено в Акті перевірки від 05.01.2016 року №4/1702/НОМЕР_3, що на підставі даних Єдиного реєстру податкових накладних було встановлено завищення позивачем податкового кредиту на суму 919193,00 грн., а тому на частку звільнених операцій платник мав би нарахувати собі податкові зобов'язання на суму 92112,00 грн. Однак, як вказував в судовому засіданні представник позивача, у відповідності до Договору фінансового лізингу №UKR12-0715F від 21.07.2015 року позивач отримав у тимчасове користування для підприємницьких цілей за плату, на строк дії вказаного Договору з подальшим переходом права власності транспортні засоби, а саме: сідельний тягач VOLVO FН 4x2 (В746815) та сідельний тягач VOLVO FН 4x2 (В748000), що підтверджується актами передачі - додатком № 2(1) та додатком № 2(2) , видатковою накладною № 10 від 16.10.2015 року, видатковою накладною № 12 від 26.10.2015 року, актами надання послуг № 486 від 16.10.2015 року, № 487 від 16.10.2015 року, № 492 від 26.10.2015 року, № 493 від 26.10.2015 року та двома графіками лізингових платежів від 21.07.2015 року. Вищевказані транспорті засоби були зареєстровані Мукачівським ВРЕР УДАІ УМВС України в Закарпатській області за позивачем, що підтверджується Свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу за № СХТ 512831 та за № СХТ 541678. Відтак, представник позивача наголошував, що позивач у встановленому законом порядку при придбанні транспортних засобів з метою використання їх у власній господарській діяльності отримав право на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту. На підставі вище викладеного представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі, з підстав викладених в наданих письмових запереченнях та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи наступним. Представник відповідача в даному запереченні на позов вказував на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення за № від 20.01.2016 року та за № від 20.01.2016 року є правомірними з огляду на наступне. Зокрема, позивачем у травні 2014 року було придбано основні засоби, а саме: сідельний тягач VOLVO FН 4x2 (В746815) та сідельний тягач VOLVO FН 4x2 (В748000) від ТОВ "ВФС Україна". Однак, відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань достовірності формування податкового кредиту та нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок за жовтень 2015 року, результати якої відображено в Акті від 05.01.2016 року №4/1702/НОМЕР_3. Зокрема, перевіркою встановлено порушення позивачем п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4, пп. "б" п. 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ на суму 190720,00 грн. та порушення п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК України в частині завищення суми від'ємного значення з ПДВ на суму 236204,00 по декларації за жовтень 2015 року. Як наголошував представник відповідача до податкового кредиту фізичних осіб - суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками податку на додану вартість, можливе включення сум податку на додану вартість по митних деклараціях, у зв'язку з імпортуванням на митну територію України основних засобів, за умови взяття на облік такого майна в якості основних фондів та використання таких засобів в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності та наявності належного документального оформлення та підтвердження відповідних витрат та відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку. Таким чином, транспортні засоби не можуть бути у приватній власності фізичної особи-підприємця, а тому, позивачем було завищено ПДВ, заявлений до відшкодування на розрахунковий рахунок в податковій декларації з ПДВ за травень 2014 року в сумі 92372,00 грн. Позивачем під час перевірки та після складання Акту перевірки не надавалися відповідачеві документи які б підтверджували використання придбаних транспортних засобів в господарській діяльності. Відтак, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань достовірності формування податкового кредиту та нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок за жовтень 2015 року.

Результати даної перевірки відображено в Акті від 05.01.2016 року №4/1702/НОМЕР_3 (а.с. 16-24).

За результатом проведеної перевірки та на підставі Акту перевірки від 1від 05.01.2016 року №4/1702/НОМЕР_3, яким встановлено порушення позивачем п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, пп. "б" п. 200.4 ст. 200 ПК України, відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення, а саме: за № від 20.01.2016 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 190720,00 грн. і нараховано штрафні (фінансові санкції) 95360,00 грн. (а.с. 25), також за № від 20.01.2016 року, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 236204,00 грн. (а.с. 26).

Зокрема, під час проведення перевірки, результати якої відображено в Акті від 05.01.2016 року №4/1702/НОМЕР_3, відповідачем було встановлено завищення позивачем суми бюджетного відшкодування ПДВ на суму 190720,00 грн. по декларації за жовтень 2015 року, а також, завищення останнім суми від'ємного значення з ПДВ на суму 236204,00 грн. по декларації за жовтень 2015 року (а.с. 24).

Як вбачається з Акту перевірки від 05.01.2016 року №4/1702/НОМЕР_3, на формування вище вказаного порушення мало вплив проведення позивачем операцій з купівлі транспортних засобів, а саме: сідельного тягача VOLVO FН 4x2 (В746815) та сідельного тягача VOLVO FН 4x2 (В748000) від ТОВ "ВФС Україна", у зв'язку з чим було виписано наступні податкові накладні: від 19.10.2015 року №19 на загальну суму 2720025,99 грн., в тому числі ПДВ - 453337,5 грн. та від 26.10.2015 року №52 на загальну суму 2795133,00 грн., в тому числі ПДВ - 465855,50 грн. (а.с. 18). Так, відповідачем на підставі даних Єдиного реєстру податкових накладних було встановлено, що позивач за жовтень 2015 року на частку звільнених операцій нарахував податкові зобов'язання на загальну суму 3214737,90 грн. в тому числі 535789,65 грн. ПДВ (а.с. 23). Зокрема, дана сума була визначена із розрахунку того, що сума придбаних ТМЦ, які підлягають включенню до складу податкового кредиту становить 1011305,00 грн. (а.с. 23).

Разом з тим, твердження представника відповідача про те, що не передбачено законодавчих підстав вважати майно, що знаходиться у приватній власності фізичної особи, основними фондами суб'єкта господарювання, спростовується наступним.

У відповідності до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів (послуг) (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно до п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно до пп. "б" п. 200.4 ст. 200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

31.01.1995 року в Мукачівській районній державній адміністрації Закарпатської області було зареєстровано позивача, як фізичну особу-підприємця, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 31.01.1995 року №000158 (а.с. 17). Позивач отримав Свідоцтво від 13.07.2011 року за №100344420 про реєстрацію платника податку на додану вартість (а.с. 17).

Як було встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, фактичним видом господарської діяльності позивача є діяльність автомобільного вантажного транспорту (а.с. 17). Таким чином, основним видом господарської діяльності позивача є надання послуг з вантажних перевезень.

Згідно до пп. 14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість мас право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пп. «б» п.198.1 ст198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Як встановлено п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У відповідності до ч.2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про фінансовий лізинг" у разі переходу права власності на предмет лізингу від лізингодавця до іншої особи відповідні права та обов'язки лізингодавця за договором лізингу переходять до нового власника предмета лізингу.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до Договору фінансового лізингу з ТОВ "ВФС Україна" від 21.07.2015 року №UKR12-0715F - ТОВ "ВФС Україна" зобов'язувався придбати у свою власність обладнання, зазначене у Додатку 1 до цього Договору і надати його позивачеві в тимчасове користування упродовж строку Лізингу для підприємницьких цілей, за плату, на строк і на інших умовах, зазначених у цьому Договорі з переходом права власності на обладнання до позивача наприкінці строку Лізингу (а.с. 28).

Факти передачі позивачеві транспортних засобів, а саме: сідельного тягача VOLVO FН 4x2 (В746815) та сідельного тягача VOLVO FН 4x2 (В748000) від ТОВ "ВФС Україна" та їх оплата підтверджується Видатковими накладними за №10 від 16.10.2015 року (а.с. 56), за №12 від 26.10.2015 року (а.с. 57), Додатком №2 (1) до Договору фінансового лізингу №UKR12-0715F (а.с. 58), Додатком №2 (2) до Договору фінансового лізингу №UKR12-0715F (а.с. 59), Графіком Лізингових платежів (а.с.60-61), Актами надання послуг за №486 від 16.10.2015 року (а.с. 62), за №487 від 16.10.2015 року (а.с. 63), за №492 від 26.10.2015 року (а.с. 64), за №493 від 26.10.2015 року (а.с. 65).

Позивачем були отримані Свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, а саме: сідельного тягача VOLVO FН 4x2 (В746815) (а.с. 66) та сідельного тягача VOLVO FН 4x2 (В748000) (а.с. 67).

Таким чином, сплачений позивачем, у зв'язку з придбанням транспортних засобів податок на додану вартість був включений до складу податкового кредиту.

Відповідно до ч.1 ст.320 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

У відповідності ч. 1 ст. 325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, як вбачається з вище викладеного, позивачем було правомірно набуто право власності на сідельний тягач VOLVO FН 4x2 (В746815) (а.с. 66) та сідельний тягач VOLVO FН 4x2 (В748000), а відтак, у відповідності до ч.1 ст. 320 ЦК України він має право використовувати дані транспортні засоби у підприємницькій діяльності, у тому числі в частині, що регулює порядок формування податкового кредиту та бюджетного відшкодування.

Як відображено відповідачем в Акті перевірки від 05.01.2016 року №4/1702/НОМЕР_3, позивачем у податковій декларації з ПДВ за жовтень 2015 року від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту відображено у рядку 19 податкової декларації за перевіряємий період і складає 472529,00, сума бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок відображена у рядку 23.2 складає 236325,00 грн. та сума від'ємного значення, що зараховується до склдау податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 24) складає 313679,00 грн. (а.с. 18-19).

У відповідності до ст.34 Закону України "Про дорожній рух" державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Відповідно до п.1 "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", затвердженого постановою КМУ №1388 від 07.09.1998 року (далі - Порядок №1388) цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Відповідно до п.2 Порядку №1388 він є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Згідно до п. 6 Порядку №1388 транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції. Транспортні засоби, що належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам), за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб. У разі відсутності одного із співвласників державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі його письмової заяви.

У відповідності до п. 6 Порядку №1388 транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Таким чином, транспортні засоби, які були придбані позивачем, як фізичною особою-підприємцем з метою використання в господарській діяльності, у відповідності до вимог п. 6 Порядку №1388, були зареєстровані за позивачем, як за фізичною особою.

Отже, за позивачем були зареєстровані придбані ним транспортні засоби, а саме: сідельний тягач VOLVO FН 4x2 (В746815), реєстраційний номер НОМЕР_4 та сідельний тягач VOLVO FН 4x2 (В748000), реєстраційний номер НОМЕР_5, що підтверджується Свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів серії СХT 512831 (а.с. 66) та серії СХT 541678 (а.с. 67).

Таким чином, державна реєстрація транспортних засобів проведена позивачем у відповідності до вимог Закону України "Про дорожній рух" та Порядку №1388.

Доказами використання позивачем в господарській діяльності придбаних транспортних засобів є наявні в матеріалах справи копії міжнародних товарно-транспортних накладних CMR (а.с. 112-140).

Також, суд констатує, що відсутність встановленого законом обов'язку фізичної особи-підприємця вести облік основних засобів не заперечує наявність відповідного права у платника податку.

Отже, позивачем були понесені витрати, в тому числі у вигляді сплаченого ПДВ, у зв'язку з придбанням основних фондів, а саме: вище вказаних транспортних засобів.

Відтак, при формуванні податкового кредиту за жовтень 2015 року податок на додану вартість, сплачений в ціні придбаних транспортних засобів, правомірно віднесений до податкового кредиту вказаного періоду.

Згідно до п. 56.21 ст. 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі вище вказаного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, позовні вимоги підтверджено належними та допустимими доказами.

Згідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачені останнім згідно платіжного доручення від 02.02.2016 року №86 (а.с. 4) та платіжного доручення від 16.02.2016 року №143 (а.с. 75) витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 4269,24 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 19, 94, 104-106, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Мукачівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області - задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Мукачівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області № НОМЕР_1 від 20.01.2016 року, яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 190720,00 (сто дев'яносто тисяч сімсот двадцять гривень) грн. та нараховані штрафні (фінансові санкції) 95360,00 (дев'яносто п'ять тисяч триста шістдесят гривень) грн.

3.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Мукачівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області № НОМЕР_2 від 20.01.2016 року, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 236204,00 (двісті тридцять шість тисяч двісті чотири гривні) грн.

4.Стягнути з Мукачівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Горького, 21 "А", ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (Закарпатська область, Мукачівський район, смт. Кольчино, вул. Латорична, 39) витрати зі сплати судового збору в сумі 4269,24 (чотири тисячі двісті шістдесят дев'ять гривень двадцять чотири копійки) грн.

5.Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяОСОБА_4

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 26 травня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 30 травня 2016 року.