Справа № 2а-1951/10/2370
Суддя: В.І. Коваленко
Дата ухвалення: 2010-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2010 року справа № 2а-1951/10/2370
17 год. 45 коп. м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді - Коваленка В.І.,

при секретарі - Поповій Ю.Є.,

за участю:
від позивача - ОСОБА_1 ,

від відповідача - Калюжного А.П., за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними, скасування наказу, зобов`язання перерахувати грошову надбавку та стягнення матеріальної допомоги,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій відповідача неправомірними, скасування наказу, зобов`язання перерахувати грошову надбавку та стягнення матеріальної допомоги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в судовому засіданні позивач зазначив, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 27.03.2009 року під час знаходження його на лікуванні його викликав командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 . При прибутті у військову частину йому запропонували здати військовий квиток, від чого він відмовився, оскільки перебував на лікарняному, тому вважав, що його відпустка на той момент ще тривала.

На підставі вищевказаного позивача наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2009 року №181 про результати службового розслідування попереджено про неповну службову відповідність. Не погоджуючись із наказом від 15.04.2009 року № 181 про накладення на нього дисциплінарного стягнення, позивач просить суд визнати дії відповідача про накладення на нього дисциплінарного стягнення неправомірними; скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2009 року № 181; зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 зробити перерахунок по належній йому грошовій надбавці за виконання особливо важливих завдань за період з 31.03.2009 року по 16.04.2009 року та виплатити у повному обсязі; стягнути з військової частини належну йому матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових проблем за 2009 рік, передбаченої п. 33,1 наказу Міністра оборони України №260 від 11.06.2008 року та судові витрати покласти на відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив повністю, надавши суду письмові заперечення та зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду, що передбачено статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства, тому позов підлягає відхиленню.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив, що ОСОБА_1 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника відділення бойового управління - заступника начальника штабу з бойового управління військової частини НОМЕР_2 . На підставі наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 21.02.2009 року № 62, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2009 року №82 був виключений із списків частини.

В засіданні встановлено, що з 09.02.2009 року по 25.03.2009 року ОСОБА_3 , знаходився у основній щорічній відпустці за 2009 рік. По закінченню основної відпустки, 26.03.2009 року позивач до військової частини не прибув, не надавши жодного пояснення своєму начальнику про свій стан здоров`я та про місце свого перебування, чим порушив вимоги ст.ст.11,12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІV.

Суд встановив, що військовослужбовцями військової частини приймалися міри щодо розшуку позивача. Позивач по справі прибув на співбесіду до командира військової частини НОМЕР_1 27.03.2009 року, пояснивши свою відсутність хворобою та знаходженням на лікуванні в медичному закладі, а саме в Золотоніській центральній районній лікарні (ЦРЛ). На вимогу командира надавати будь які документи стосовно свого одужання він відмовився.

На підставі рапорту начальника медичної служби наказом 31.03.2009 року ОСОБА_1 був відданий як такий, що знаходиться на лікуванні у Золотоніській ЦРЛ. Крім того, на запит від 31.03.2009 року, Золотоніською ЦРЛ військову частину НОМЕР_1 повідомлено про те, що позивач знаходився на лікуванні в умовах денного стаціонару поліклініки з 25.03.2009 року, а з 30.03.2009 року поступив на стаціонарне лікування в неврологічне відділення ЦРЛ з діагнозом попереково крижовий остеохондроз, люмбоішалгія, загострення, затяжний перебіг, виражений больовий синдром, при цьому він порушив порядок подовження відпустки за хворобою, визначений п. 25 Статуту гарнізонної та вартової служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 550 XІV та пункту 191 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, чим допустив порушення дисципліни.

Судом встановлено, що під час відвідування в лікарні ОСОБА_1 31.03.2009 року особою, яка проводила службове розслідування, він відмовився від дачі пояснень в присутності старшого лейтенанта ОСОБА_4 та капітана ОСОБА_5 , про що ними складено відповідну довідку. Судом встановлено, що 09.04.2009 року позивача виписано з лікарні після чого він прибув до військової частини, надавши відпускний квиток, в якому відсутні будь-які відмітки про місце перебування в основній відпустці, чим порушив вимоги статті 25 Статуту гарнізонної та вартової служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 550-XIV та пункту 189 Положення, «Листок звільнення від службових обов`язків по тимчасовій непрацездатності» за № 44 та написав рапорт на продовження терміну основної відпустки на один день. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2009 року № 75 ОСОБА_3 відданий як такий, що прибув з лікування та пішов в основну відпустку на один день. 10.04.2009 року капітан ОСОБА_3 прибув у військову частину, де наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2009 року № 77 відданий як такий, що прибув з основної відпустки та приступив до здачі посади.

Судом встановлено, що командиром військової частини ОСОБА_2 позивача оголошено в розшук та подано документи до військової служби правопорядку Черкаського гарнізону про порушення відносно нього кримінальної справи. Проте, у порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 по факту неприбуття із основної відпустки за 2009 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 407 КК України відмовлено на підставі ч.2. ст. 5КПК України, тобто за відсутністю у діянні складу злочину.

В ході проведення службового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 порушив вимоги ст.ст. 11, 12, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV, щодо додержання законів України та вимог статутів Збройних Сил України, вимоги статті 25 Статуту гарнізонної та вартової служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 550-XIV, щодо необхідності повідомляти у разі хвороби начальника органу управління військової служби правопорядку в гарнізоні та необхідності робити позначки в документах про час та причину затримання військовослужбовця, вимоги пункту 189 Положення, щодо зобов`язання військовослужбовця ставати та зніматись з обліку під час проведення відпустки, вимоги пункту 191 Положення, щодо порядку продовження відпустки військовослужбовцю у разі затримання у відпустці у зв`язку із хворобою.

При дослідженні письмових матеріалів справи, в судовому засіданні також встановлено, що 16.04.09 року ОСОБА_3 прибув в стройову частину для отримання документів про звільнення. Виконавцем ОСОБА_6 в присутності юрисконсульта ОСОБА_7 , інженера служби РАО ОСОБА_8 та діловода ОСОБА_9 , позивачу надано для ознайомлення наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 15.04.09 року №181 «Про результати службового розслідування». ОСОБА_3 наказ прочитав, але розписатися про ознайомлення відмовився, що підтверджується в судовому засіданні показами свідків та листом бесіди від 15.04.2009 року. Зазначену обставину в судовому засіданні підтвердив позивач, який критично оцінив дії посадових осіб відповідача, які ознайомили його із спірним наказом в присутності осіб, які не являються офіцерами, чим на його думку порушено порядок ознайомлення із спірним наказом.

Судом встановлено, що відповідно до пункту 33.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.07.08 року за №638/15329, матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини. Відповідно до пункту 12 наказу Міністра оборони України від 24.01.2009 року № 30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2009 рік» видання наказів про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється після розгляду заяв військовослужбовця, поданих за підпорядкованістю, та прийняття за ними рішення заступниками Міністра оборони України, начальником Генерального штабу-Головнокомандувачем ЗС України та командувачами видів ЗС України. Рапорт ОСОБА_10 від 04.03.2009 року підписаний виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 та у відповідності до вимог вищевказаного наказу направлений за підпорядкованістю до військової частини НОМЕР_3 . Це підтверджується, також, наданим позивачем супровідним листом від 04.03.2009 року №259/1. В подальшому будь - яких повідомлень з приводу реалізації даного рапорту до військової частини НОМЕР_1 не надходило.

Крім того, судом встановлено, що грошове забезпечення за лютий 2009 року та грошову допомогу на оздоровлення ОСОБА_1 отримав по роздавальній відомості № 10/4 на виплату грошового забезпечення генералам, офіцерам і військовослужбовцям надстрокової служби військової частини НОМЕР_2 за лютий 2009 року, що підтверджується його особистим підписом.

Дослідивши в судовому засіданні книгу обліку видачі довідок військової частини НОМЕР_1 , суд встановив, що ОСОБА_12 17.04.2009 року видано довідку про додаткові види грошового забезпечення, про що ним зроблено підпис 17.04.2009 року.

Суд зазначає, що нормативним документом, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах є Статут Внутрішньої Служби України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 р. № 548-XIV.
Даним Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України.
Зокрема пунктами 11 та 12 даного Статуту передбачено загальні обов`язки військовослужбовців, а саме, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Згідно положень п.25 Статуту гарнізованної та вартової служб Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 550-XIV, у разі порушення військовослужбовцем військової дисципліни під час перебування його у звільненні або відрядженні всім начальникам органів управління Служби правопорядку в гарнізоні, військовим комендантам на транспорті, а також військовим комісарам за місцем проведення військовослужбовцем звільнення (відрядження) надається право припиняти звільнення (відрядження) і відправляти цього військовослужбовця до своєї військової частини.

Про всі заходи, вжиті стосовно військовослужбовця, який порушив військову дисципліну, начальник органу управління Служби правопорядку в гарнізоні повідомляє командирові його військової частини, робить відповідну позначку в його відпускному квитку, посвідченні про відрядження або приписі, записці про звільнення та в книзі обліку військовослужбовців, які перебувають у відпустці або відрядженні і повідомляє начальникові гарнізону.

Коли особа затриманого військовослужбовця не може бути негайно встановлена через відсутність у нього документів, начальник органу управління Служби правопорядку в гарнізоні протягом доби з моменту затримання військовослужбовця повинен вжити заходів для встановлення його особи. Про таких осіб військовий комендант гарнізону негайно повідомляє начальникові гарнізону і повідомляє відповідного військового прокурора. Рішення щодо цих осіб має бути прийнято не пізніше ніж через 3 доби з моменту їх затримання.

Облік таких осіб ведеться: у відповідних органах управління Служби правопорядку в гарнізоні - у книзі обліку затриманих військовослужбовців за встановленою формою (військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, номер військової частини, її поштова адреса, підлеглість і найменування оперативного командування, кому повідомлено і яких вжито заходів); на гауптвахті - у книзі обліку заарештованих, які тримаються на гауптвахті.

Якщо військовослужбовець затримався в дорозі до місця відпустки або відрядження внаслідок непередбачених перешкод у сполученні або через хворобу чи вчасно не може прибути до місця своєї служби з тих самих причин, начальник органу управління Служби правопорядку в гарнізоні повідомляє про причину затримки військовослужбовця командирові військової частини, з якої військовослужбовець прибув, і продовжує відпустку на фактичний строк затримання.

У разі смерті або тяжкої хвороби близьких родичів військовослужбовця (батька, матері, дружини та близьких її родичів, дітей, рідних братів, сестер або інших осіб, які його виховували), а також у разі пожежі або стихійного лиха, від яких постраждала сім`я військовослужбовця, який перебував у відпустці, начальник органу управління Служби правопорядку в гарнізоні має право подовжити відпустку на строк до 10 діб, негайно повідомивши про це командира військової частини, з якої прибув військовослужбовець.

Про час відбуття військовослужбовця до місця відпустки або відрядження та причину його затримання начальник органу управління Служби правопорядку в гарнізоні робить позначку в документах військовослужбовця та в книзі обліку військовослужбовців, які перебувають у відпустці або у відрядженні.

Суд також зазначає, що відповідно до п.189 Указу Президента України 10 грудня 2008 року № 1153/2008 Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, після прибуття до місця проведення відпустки військовослужбовці зобов`язані стати на облік, а в разі вибуття - знятися з обліку в порядку, визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України. Відпустку може бути продовжено в разі затримки на шляху до місця проведення відпустки або неможливості виїзду з місця проведення відпустки внаслідок непередбачених перешкод у сполученні або через хворобу військовослужбовця, який прямує у відпустку або повертається з неї, на підставі документів, засвідчених посадовими особами, зазначеними в абзаці другому пункту 147 цього Положення, - на фактичний строк затримки, що підтверджується відповідними документами.

Право продовження військовослужбовцю відпустки належить начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або військовому комісару за місцем проведення відпустки. Про строки і причини затримки начальник органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або військовий комісар негайно повідомляє командира(начальника) військової частини, з якої прибув військовослужбовець, і робить відповідну позначку у відпускному квитку.

Крім того, суд зазначає, що п. 191 вищевказаного Положення зазначено, що відпустку може бути продовжено в разі затримки на шляху до місця проведення відпустки або неможливості виїзду з місця проведення відпустки внаслідок непередбачених перешкод у сполученні або через хворобу військовослужбовця, який прямує у відпустку або повертається з неї, на підставі документів, засвідчених посадовими особами, зазначеними в абзаці другому пункту 147 цього Положення, - на фактичний строк затримки, що підтверджується відповідними документами.

Право продовження військовослужбовцю відпустки належить начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або військовому комісару за місцем проведення відпустки. Про строки і причини затримки начальник органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або військовий комісар негайно повідомляє командира (начальника) військової частини, з якої прибув військовослужбовець, і робить відповідну позначку у відпускному квитку.

Згідно п.86 Дисциплінарного статуту після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Вислухавши доводи позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд зазначає, що згідно статті 101 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до статті 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Суб`єкт владних повноважень має право звернутися до адміністративного суду у випадках, встановлених законом.

Статтею 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що про існування та зміст наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2009 року № 181 ОСОБА_1 знав 16.04.2009 року, що в судовому засіданні підтвердив сам позивач, а з позовною заявою позивач звернувся до суду 30.04.2010 року. При цьому позивачем не подано доказів, які належним чином могли б підтвердити поважність причини, що зумовили перебіг строку звернення до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд приймає до уваги, що відповідач заперечень проти позову із вищевказаних підстав, а позивач звертаючись до суду не надав про відновлення процесуального строку звернення до суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб`єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі вищесказаного, суд приходить до висновку про те, що посилання представника відповідача про пропущений строк звернення до суду є обґрунтованими, тому суд в судовому засіданні приходить до висновку про те, що позов не підлягає до задоволення.

На підставі вищевказаного та керуючись ст.ст. 86, 94, 159, 162 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.
Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження, з подачею копій відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 01.07 2010 року.

Суддя В.І. Коваленко