Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" квітня 2016 р. м. Київ К/9991/71192/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

при секретарі: Корецькому І.О.,

розглянувши у судовому засіданні
касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25.08.2011

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.10.2011

у справі № 2а/0570/13530/2011 Донецького окружного адміністративного суду

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації (ПАТ) «Донецькміськгаз»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку (СДПІ)

про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25.08.2011, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.10.2011, позов задоволено: визнані протиправними дії СДПІ у м. Донецьку щодо зарахування грошових коштів у сумах 1871242,00 грн. та 1861890,00 грн., стягнутих з поточних рахунків ПАТ «Донецькміськгаз» на виконання постанов Донецького окружного адміністративного суду від 05.05.2011 у справі № 2а/0570/6974/2011 і від 31.05.2011 у справі № 2а/0570/8914/2011, на зменшення податкового боргу минулих років; зобов'язано СДПІ м. Донецьку внести зміни в особову картку платника податків - ПАТ «Донецькміськгаз» із врахуванням сум 1871242,00 грн. та 1861890,00 грн. на зменшення податкового боргу за березень 2011 року у розмірі 1871242,00 грн. по декларації з податку на додану вартість від 20.04.2011 № на виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 05.05.2011 у справі № 2а/0570/6974/2011, та за квітень 2011 року у розмірі 1861890,00 грн. по декларації з податку на додану вартість № 5 на виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 31.05.2011 у справі № 2а/0570/8914/2011.

У касаційній скарзі СДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як встановлено у судовому процесі, за позивачем рахувалась заборгованість із ПДВ у сумах 1871242,00 грн. та 1861890,00 грн. у зв'язку з не сплатою сум податкового зобов'язання, задекларованих у податкових деклараціях з ПДВ за березень та квітень 2011 року відповідно. Ці суми податкового боргу були стягнуті з ПАТ «Донецькміськгаз» згідно з постановами Донецького окружного адміністративного суду від 05.05.2011 у справі № 2а/0570/6974/2011 та від 31.05.2011 року у справі № 2а/0570/8914/2011, на виконання були примусово списані з розрахункового рахунку позивача.

Вказані суми, як свідчить досліджений у судовому процесі судами попередніх інстанцій лист СДПІ у м. Донецьку від 26.07.2011 № 29522/10/24-013 «Щодо погашення податкового боргу», адресований позивачу, були направлені на погашення податкового боргу позивача за минулі податкові періоди. Зокрема, сума 1871242,00 грн., стягнена за постановою суду від 05.05.2011, в обліку сплачених позивачем податків, зборів спрямована на погашення податкового боргу за декларацією з ПДВ за вересень 2009 року від 20.10.2009 № (616175,38 грн.); в рахунок платежів за рішенням про розстрочення грошового зобов'язання від 30.06.2009 №18 (200000,00 грн.); в рахунок відсотків за користування податковим кредитом по рішенню про розстрочення грошового зобов'язання від 30.06.2009 №18 (4629,04 грн.); податкового боргу за декларацією з ПДВ за жовтень 2009 року від 20.11.2009 № (941209,58 грн.); нарахованої на суми податкового боргу пені (109228,00 грн.). Грошові кошти у сумі 1861890,00 грн., стягнуті за постановою суду від 31.05.2011, обліковані відповідачем як погашення податкового боргу за декларацією з ПДВ за грудень 2010 року від 20.01.2011 № (1511890,00 грн.) та нарахованої пені (350000,00 грн.).

Відповідно до пункту 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України (ПК, у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків у яких виник спір) у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходили з неправомірності дій контролюючого органу щодо перерозподілу суми податкового боргу, який виник за березень, квітень 2011 року та був стягнутий за судовим рішенням на погашення податкового боргу, який виник раніше. До такого висновку суди дійшли внаслідок застосування норм пункту 87.9 ст. 87 ПК, вказавши при цьому, що нормами цього пункту не передбачено право контролюючого органу на перерозподіл податкового боргу, який стягнутий у примусовому порядку. При цьому, суд, застосувавши норми ст.2, 7, 8, 9, 11 КАС України, змінив спосіб захисту порушеного права позивача, який, як свідчить текст постанови суду першої інстанції, просив у позовній заяві зобов'язати СДПІ зарахувати кошти, які стягнуті згідно з постановами Донецького окружного адміністративного суду від 05.05.2011 у справі № 2а/0570/6974/2011 та від 31.05.2011 у справі № 2а/0570/8914/2011, на погашення сум податкового боргу із ПДВ за березень, квітень 2011 року. Правильним способом захисту, за висновком суду, є визнання неправомірними дій СДПІ щодо перерозподілу сум податкового боргу на погашення податкового боргу за минулі податкові періоди та зобов'язання здійснити відповідні зміни в особовій картці платника податку.

Разом із тим, із такими висновками судів попередніх інстанцій не можна погодитись, оскільки вони зроблені без встановлення всіх обставин у справі та з порушенням норм процесуального права.

Як свідчить текст касаційної скарги, СДПІ у судовому процесі звертала увагу суду на те, що при виконання судових рішень у справах № 2а/0570/6974/2011 та № 2а/0570/8914/2011, СДПІ виходив з резолютивних частин таких судових рішень, які не мають посилання щодо цільового призначення сум податкового боргу. Суди попередніх інстанцій не звернули увагу на ці доводи СДПІ та такі не були перевірені у судовому процесі, що призвело до неправильного встановлення обставин у справі.

Таким чином, у випадку відсутності у постановах суду цільового призначення стягнених сум податкового боргу, необґрунтованим є висновок судів про неправомірність дій СДПІ щодо зарахування в обліку сплачених позивачем податків, зборів сплачених ним із застосуванням процедур примусового стягнення грошових коштів на погашення податкового боргу за принципом черговості виконання платником податків податкового обов'язку.

Не можна також погодитись із висновком судів, що норми пункту 87.9 ст. 87 ПК визначають черговість погашення податкових зобов'язань платником податків виключно щодо податкових платежів, здійснених таким платником у добровільному порядку.

Встановлюючи черговість погашення сум податкового боргу, законодавець переслідував мету не допустити накопичення податкового боргу та збільшення тим самим його розміру внаслідок нарахування пені, стимулювання платника податків до належного виконання податкового обов'язку, який виникає відповідно до певного, встановленого законом податкового періоду. При цьому, основоположною ознакою є черговість виконання платником податків свого податкового обов'язку, яка не залежить від способу їх здійснення - самостійна сплата або примусове стягнення у судовому порядку.

Підтвердженням правомірності таких висновків є норми Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення деяких податкових норм» від 24 травня 2012 року № 4834-VI, якими абзац перший пункту 87.9 статті 87 ПК доповнено реченням другим такого змісту: "У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом".

Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до частини 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Вказаними правовими нормами встановлені межі розгляду спору судом - позовна заява. Надаючи право суду на вихід за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, законодавець, однак, не передбачав право суду на їх повну зміну. Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи судові рішення за позовними вимогами, які позивач не заявляв, виходили з неправильного вибору позивачем способу захисту порушеного права. У той час, як процесуальним наслідком неправильного вибору позивачем способу захисту свого порушеного права є відмова у позові.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України.

Наведені вище порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права унеможливлюють висновок щодо правильності вирішення спору, а відтак у відповідності до ст. 227 КАС України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, перевірити належним чином доводи сторін, у разі необхідності, зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування відповідних обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 КАС України.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку задовольнити частково, скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25.08.2011 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.10.2011, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев