Справа № 810/1306/16
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року 810/1306/16

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доУправління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві
провизнання протиправними дій, скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому просить:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян Олени Грайровни щодо винесення рішення у вигляді постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07.04.2016 №50712699;

- скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян Олени Грайровни про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07.04.2016 №50712699 з примусового виконання виконавчого листа №810/252/16, виданого Київським окружним адміністративним судом від 16.03.2016;

- зобов'язати уповноважену особу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві вжити передбачених законодавством заходів для виконання виконавчого листа №810/252/16, а саме прийняти до виконання та відкрити виконавче провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа по справі №810/252/16, виданого 16.03.2016 Київським окружним адміністративним судом про зобов'язання Головного управління Національної поліції в Київській області надати ОСОБА_1 доступ до публічної інформації у формі довідки щодо наявних вакантних посад в Головному управлінні МВС України в Київській області та підпорядкованих структурних і територіальних підрозділах станом на 18.02.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. протиправно винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07.04.2016 №50712699 з примусового виконання виконавчого листа №810/252/16, виданого Київським окружним адміністративним судом від 16.03.2016, оскільки факт відсутності у виконавчому документі ідентифікаційного коду (номера) сторін виконавчого провадження не є підставою, яка перешкоджає примусовому виконанню.

Відповідач будь-яких письмових пояснень або заперечень проти позову до суду не надав.

У судове засідання сторони, які належним чином були повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, не з'явились.

Разом з цим, через канцелярію суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню часткового, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 16.02.2016 в адміністративній справі №810/252/16, яка була прийнята в порядку скороченого провадження, зокрема, зобов'язано Головне управління Національної поліції в Київській області надати ОСОБА_1 доступ до публічної інформації у формі довідки щодо наявних вакантних посад в Головному управлінні МВС України в Київській області та підпорядкованих структурних і територіальних підрозділах станом на 18.02.2015.

16 березня 2016 року Київським окружним адміністративним судом, з метою звернення вказаного вище судового рішення до примусового виконання, видано виконавчий лист у даній справі.

04 квітня 2016 року вказаний виконавчий лист був пред'явлений до примусового виконання до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

07 квітня 2016 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян Оленою Грайровною прийнято постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження №50712699 з примусового виконання виконавчого листа №810/252/16, виданого Київським окружним адміністративним судом 16.03.2016.

В якості підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження посадовою особою відповідача зазначено, що виконавчий документ не відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки у поданому на виконання виконавчому документі не зазначено ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності боржника та індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача.

Зазначена постанова разом із оригіналом виконавчого документа була направлена Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві на адресу ОСОБА_1 та отримана останнім 14.04.2016.

Однак, не погодившись із діями державного виконавця щодо прийняття постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникла між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з приписами частини другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Звернення судового рішення до примусового виконання здійснюється адміністративним судом шляхом видачі виконавчого листа.

Частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Про такі обов'язки державного виконавця зазначено також і в пункті 2.1. розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція 512/5), відповідно до якого державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов'язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення своєчасного і повного виконання рішення.

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення та на підставі виконавчого документа.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

При цьому, пунктом 3 частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Приписами пункту 3.3. розділу ІІІ Інструкції №512/5 визначено, що виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 18 Закону України "Про виконавче провадження".

При перевірці відповідності виконавчого документа вимогам пункту 3 частини першої статті 18 Закону державний виконавець враховує таке: а) повне найменування для юридичних осіб повинно містити інформацію про організаційно-правову форму такої особи відповідно до вимог чинного законодавства; б) ім'я фізичної особи (яка є громадянином України) складається з її прізвища, власного імені та по батькові (частина перша статті 28 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України "Про національні меншини в Україні" громадяни, в національній традиції яких немає звичаю зафіксовувати по батькові, мають право записувати в паспорті лише ім'я та прізвище, а у свідоцтві про народження - імена батька та матері; в) відсутність коду за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України стягувача та боржника (для юридичних осіб) допускається, якщо законодавством країни, на території якої зареєстровано юридичну особу, не передбачено присвоєння юридичній особі такого коду; г) для фізичних осіб реєстраційний номер облікової картки платника податків не зазначається у виконавчому документі, якщо особа є іноземцем та законодавством країни, на території якої проживає фізична особа, встановлено інші форми обліку або якщо особа відмовилась його мати через свої релігійні переконання, про що є відповідна відмітка у паспорті особи. ґ) реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія і номер паспорта можуть не зазначатися в постановах у справах про адміністративні правопорушення, які виносяться на місці вчинення правопорушення або без участі особи.

З аналізу зазначених норм вбачається, що зазначення ідентифікаційного номеру боржника та стягувача не є обов'язковим реквізитом виконавчого документа та його наявність визначена законодавцем альтернативно, лише якщо такі дані, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ.

При цьому, виходячи з приписів наведених норм, суд звертає увагу, що обов'язковими даними виконавчого документу є найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист, який було пред'явлено позивачем до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві містить відомості про найменування та місцезнаходження боржника та стягувача, при цьому, щодо його ідентифікаційного коду (номера) зазначено, що такі відомості відсутні.

Крім того, суд звертає увагу на те, що приписами частини першої статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Зазначене дає підстави для висновку, що у разі не зазначення індивідуального ідентифікаційного номера (коду), державний виконавець не позбавлений можливості самостійно звернутись до відповідного державного органу державної податкової служби із запитом щодо надання довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (код) боржника та стягувача.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець не скористався в повному обсязі наданими йому правами та обов'язками, встановленими приписами Закону України "Про виконавче провадження", оскільки відомості про ідентифікаційний номер (код) можуть бути надані лише на вимогу державного органу, яким позивач не є.

Отже, відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера (коду) боржника не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України у від 25.06.2014 у справі №6-62цс14 та від 21.05.2014 у справі №6-45цс14, які у відповідності до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою до застосування судом першої інстанції при прийнятті судового рішення.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Аналогічне положення закріплено в статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Отже, рішення про відмову відповідача у відкритті виконавчого провадження позбавляє права позивача на забезпечення виконання рішення суду та захисту порушеного права.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07.04.2016 ВП №50712699 є протиправною та підлягає скасуванню.

В той же час суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про визнання протиправними дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян Олени Грайровни відносно прийняття спірного рішення, адже належним способом захисту порушеного права позивача, який призведе до відновлення цього права, є саме визнання протиправною та скасування постанови від 07.04.2016 ВП №50712699.

Стосовно вимоги позивача про зобов'язання уповноваженої особи Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві вжити передбачених законодавством заходів для виконання виконавчого листа №810/252/16, а саме прийняти до виконання та відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №810/252/16, виданого 16.03.2016 Київським окружним адміністративним судом, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної реєстраційної служби і їх посадові особи як суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що визначений Конституцією і чинним законодавством України.

Зазначені повноваження відповідача є дискреційними повноваженнями, тобто, повноваженням, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, а саме, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Таким чином, позовна вимога про зобов'язання уповноваженої особи Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві вжити передбачених законодавством заходів для виконання виконавчого листа №810/252/16, а саме прийняти до виконання та відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №810/252/16 є формою втручання у його дискреційні повноваження і виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Водночас, зважаючи на ту обставину, що судом встановлено протиправність прийнятого рішення та скасовано його, з метою належного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням викладених в даному рішенні висновків.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено суду правомірність прийнятої постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07.04.2016 ВП №50712699.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки спір вирішено на користь позивача, який був звільнений від сплати судового збору згідно ухвали суду від 19.05.2016, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 11, 14, 69, 70, 71, 86, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян Олени Грайровни про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07.04.2016 ВП №50712699.

Зобов'язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листа №810/252/16, виданого Київським окружним адміністративним судом 16.03.2016, з урахуванням викладених в даному рішенні висновків.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.