Справа № 2-а-1217/10/0270
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-1217/10/0270 Головуючий у 1-й інстанції: Крапівницька Н.Л.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

24 травня 2016 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Вінницькій області на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції у Вінницькій області до Фермерського господарства "Нова Україна", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Вінницьке відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, про стягнення коштів в сумі 250000 грн.,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2010 року Контрольно-ревізійне управління у Вінницькій області звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Фермерського господарства "Нова Україна", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Вінницьке відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, про стягнення коштів в сумі 250000 грн.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року провадження у справі закрито, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у звязку з чим просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Представники позивача та третьої особи в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено та не обґрунтовано порушення інтересів держави в сфері публічно-правових відносин фермерським господарством "Нова Україна".

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, якщо після відкриття провадження в адміністративній справі буде виявлено, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд повинен закрити провадження в адміністративній справі.

Окрім того, при вирішенні питання про закриття провадження у справі, суд не лише повинен визначити, що компетенція адміністративних судів не поширюється на заявлені у справі вимоги, а й визначити, у якому порядку може бути вирішено цей спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Як правило, справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, якщо спірні правовідносини не є публічно-правовими, у спорі відсутній суб'єкт владних повноважень або взагалі відсутній спір, тобто справа за заявою не належить до компетенції адміністративних судів, визначеної статтею 17 з урахуванням пункту 1 статті 3, статей 4 і 21 КАСУ.

В ч. 1 ст. 17 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; 4) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом; 5) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів зазначає, що орган фінансового контролю є суб'єктом владних повноважень, наділений повноваженнями щодо стягнення у судовому порядку в дохід держави коштів, які одержані підконтрольними установами, за незаконними угодами, без встановлених законом підстав та з порушенням чинного законодавства.

Тому, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а також мотиви і доводи сторін по суті спору, на думку колегії суддів, спір між позивачем, суб'єктом владних повноважень - Державною фінансовою інспекцією у Вінницькій області та відповідачем, юридичною особою - фермерським господарством "Нова Україна", потребує розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та Законами України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Державна фінансова інспекція у Вінницькій області зазначає про те, що при вирішені спірних правовідносин у справі суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постановах від 23 червня 2015 року, 28 жовтня та 25 листопада 2014 року (справи №№ 21-967а15, № 21-462а14, № 21-442а14 відповідно).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо помилкового застосування судом першої інстанції правових позицій Верховного Суду України, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Так, у справі № 21-442а14 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

При цьому Суд також вказав про те, що якщо збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-63а14), 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14,) 20 травня 2014 року (справа № 21-93а14).

З урахуванням вище викладеного, предмету спору та заявлених у справі позовних вимог колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції необґрунтовано застосовано вказані вище правові позиції Верховного Суду України, оскільки у своїх рішеннях Судом не зроблено правових висновків щодо юрисдикції спору, а висловлена ним позиція стосується змісту позовних вимог та способу захисту порушеного права у сфері бюджетних відносин.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 199 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 204 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення процесуального питання, а відтак, ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року необхідно скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Вінницькій області задовольнити.

Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції у Вінницькій області до Фермерського господарства "Нова Україна", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Вінницьке відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, про стягнення коштів в сумі 250000 грн. скасувати.

Справу направити до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Ухвала суду складена в повному обсязі 31 травня 2016 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6