Справа № 369/6299/15-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 369/6299/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Нікушин В.В. Суддя-доповідач: Губська Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

23 травня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Оксененка О.М.,

Федотова І.В.,

при секретарі: Нікітіній А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району про визнання дій протиправним та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району в частині відмови в задоволенні його клопотання про виділення та передачу у власніть земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації орієнтовною площею 0,25 га в межах села Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області, скасувати рішення Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району №8 від 30.04.2015 у частині відмови в задоволенні клопотання та зобов'язати відповідача винести на засідання сесії та розглянути подане ним клопотання у відповідності до чинного законодавства.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом установлено, що ОСОБА_3 на підставі вимог ст. 118 Земельного кодексу України звернувся з клопотанням від 17 березня 2015 року до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району, в якому просив в порядку реалізації права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки виділити йому земельну ділянку, орієнтовним розміром до 0,25 га, в межах села Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд». До клопотання позивачем були додані: копія паспорту та ідентифікаційного коду; графічні матеріали та копія договору доручення від 17.03.2015 року №20/03/15-зд.

Рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району № 8 від 30 квітня 2015 року позивачу було відмовлено в наданні земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, що стало підставою для його звернення до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що подане позивачем клопотання про отримання безоплатно у власність земельної ділянки розглянуто відповідачем у спосіб та порядок, передбачений чинним законодавством України, протиправності оскаржуваних позивачем дій та рішень Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області судом не встановлено.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, статтею 19 Конституції України визначено що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997р. № 280/97-ВР до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Основним нормативно-правовим актом з регулювання земельних правовідносин є Земельний кодекс України від 25.10.2001р. №2768-ІІІ. Завданням Кодексу, разом з іншими нормативно-правовими актами, що регулюють земельні відносини, є забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 вказаного Кодексу набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться шляхом одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. (п. "в" ч. 3 наведеної правової норми).

Передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу належить до повноважень сільських, селищних, міських рад (п. "б" ч. 1 ст. 12 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Стаття 118 Земельного кодексу України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. За частиною 6 цієї норми громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної державної адміністрації або місцевої ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до частини 7 статті 118 статті ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Враховуючи приведені норми, необхідною умовою для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є, зокрема, конкретно визначене заявником місце розташування земельної ділянки, відображене за допомогою графічних матеріалах, які подаються разом з відповідним клопотанням.

Як вбачається з матеріалів справи, до клопотання про надання земельної ділянки у приватну власність позивачем в якості графічних матеріалів додавався витяг із карти місцевості Києво-Святошинського району Київської області з виділенням пунктиром меж села Петропавлівська Борщагівка, при цьому, позивач просив відповідача визначити будь-яку земельну ділянку без його погодження.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч. 1 ст. 79).

Законами України не визначено поняття графічних матеріалів, а також не конкретизовано вимог щодо їх оформлення. Втім, враховуючи наведене тлумачення поняття земельної ділянки, колегія суддів приходить висновку, що графічні матеріали, які додаються до клопотання про одержання земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації слід розглядати як зображення обмеженої орієнтованою площею частини земної поверхні, що має певні просторові координати в межах тої чи іншої адміністративно-територіальної одиниці (напр.: район, місто, село) та визначає місце розташування запитуваної земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів. Належними графічними матеріалами, зокрема, можуть бути викопіювання із планово-картографічного матеріалу місця розташування земельної ділянки, завірене посадовою особою компетентного органу, або ж викопіювання з кадастрової карти (плану), генерального плану населеного пункту та іншої містобудівної документації тощо.

Колегія суддів наголошує, що земельним законодавством України не встановлено повноважень відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який наділений правом розпоряджатися земельними ділянками державної чи комунальної власності, на власний розсуд обирати земельну ділянку в межах компетенції у конкретному населеному пункті у випадку, якщо громадянин України висловлює бажання отримати таку на підставі статті 118 Земельного кодексу України в цій місцевості.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що надані позивачем до клопотання графічні матеріали не відповідають вимогам законодавства, оскільки не відображають місце розташування земельної ділянки та не дають змоги суб'єкту владних повноважень перевірити чи відповідає це місце вимогам законів, прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншій містобудівній документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку, що зобов'язаний здійснити останній згідно положень частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів не приймає покликання апелянта на невмотивованість оспорюваного рішення суб'єкта владних повноважень, позаяк воно ґрунтувалось (про що вказано в його тексті) на висновку постійної комісії з питань використання земельних та водних ресурсів, якою рекомендовано сесії Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради відмовити в наданні земельної ділянки позивачу в зв'язку з відсутністю технічних матеріалів та документів, що підтверджують місце розташування та розміри земельної ділянки, її адресу. Тобто, в основу спірного рішення покладена невідповідність вимогам земельного законодавства клопотання позивача в частині надання належних графічних матеріалів.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 28.04.2016року у справі № К/800/33599/15.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Ухвала в повному обсязі складена 26 травня 2016 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді О.М.Оксененко

І.В.Федотов

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Федотов І.В.

Оксененко О.М.