Справа № 458/74/16-а, 2а-458/11/16
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року Справа №876/2770/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Коцур В.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Турківського районного суду Львівської області від 23 березня 2016 року у адміністративній справі №458/74/16-а, 2а-458/11/16 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Турківському районі Львівської області про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Турківському районі Львівської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії.

Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 03 лютого 2016 року, яка набрала законної сили, позовні вимоги позивача в частині про визнання розпорядження Управління Пенсійного фонду України у Турківському району Львівської області від 01.06.2012 року про проведення перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» протиправним та стягнення з Управління Пенсійного фонду України у Турківському районі Львівської області недоплаченої пенсії за період з 01.06.2012 року по 25 серпня 2015 року залишено без розгляду.

Постановою Турківського районного суду Львівської області від 23 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи, представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. 29 травня 1969 року ОСОБА_1 прийнята на роботу бухгалтером Головської сільської ради Турківського району Львівської області відповідно до розпорядження №14 від 29.05.1969 року.

З 06.10.1971 року розпорядженням №16 від 08.10.1971 року позивачку переведено на посаду головного бухгалтера Головської сільської ради. З 01 січня 2002 року розпорядженням голови Головської сільської ради №2 від 02.01.2002 року переведено на посаду спеціаліста 2 категорії з бухгалтерського обліку, з присвоєнням 15 рангу посадової особи місцевого самоврядування в межах 7 категорії посад.

01.10.2002 року ОСОБА_1 призначена пенсія за віком відповідно до закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії продовжувала працювати спеціалістом з бухгалтерського обліку Головської сільської ради.

З 02.01.2004 року розпорядженням голови Головської сільської ради №16 від 02.01.2004 року позивач переведена на посаду спеціаліста 2 категорії з бухгалтерського обліку та присвоєно 14 ранг державного службовця в межах 7 категорії посад.

З 29.03.2006 року розпорядженням №7 сільського голови Головської сільської ради позивач переведена на посаду головного бухгалтера Головської сільської ради з присвоєнням 13 рангу посадової особи місцевого самоврядування в межах 7 категорії посад.

20.05.2003 року Управлінням Пенсійного фонду України у Турківському районі позивачці призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

02 січня 2007 року позивач звільнена з посади головного бухгалтера Головської сільської ради у зв'язку з виходом на пенсію.

Розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в Турківському районі Львівської області №122683 від 01.06.2012 року позивачці припинено виплату пенсії відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та перераховано пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Суд першої інстанції в позові відмовив з тих підстав, що робота позивача в період з 29 травня 1969 року по 01.01.2002 року на посаді бухгалтера Головської сільської ради не відноситься до стажу служби в органах місцевого самоврядування та державної служби при даних обставинах і за відсутності присяги державного службовця.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції невірними та такими, що суперечать нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 7 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Згідно ст. 22 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» до стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Статтею 37 Закону України «Про державну службу» передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу, зокрема, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

На виконання постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року «Про введення в дію Закону України «Про державну службу» Кабінет Міністрів України постановою від 3 травня 1994 року №283 затвердив Порядок обчислення стажу державної служби.

Відповідно до пункту 2 Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Додатком є Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби, до якого віднесені, зокрема, виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи.

Згідно з пунктом 4 Порядку документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Як вже встановлено позивач з 29.05.1969 року по 05.10.1971 року працювала бухгалтером Головської сільської ради, з 06.10.1971р. по 31.12.2001р. головним бухгалтером Головської сільської ради, з 01.01.2002р. переведена на посаду спеціаліста 2 категорії з бухгалтерського обліку Головської сільської ради.

Відтак, стаж роботи позивача на посадах бухгалтера та головного бухгалтера в органах місцевого самоврядування та/або державної служби становить не менше 20 років, тому остання має право на вид пенсії в порядку, встановленому законодавством про державну службу.

Згідно з класифікаційним довідником посад службовців, який затверджений Постановою держкомпраці СРСР від 14.01.1969р. №15, та Загальносоюзним класифікатором професій робітників і посад службовців, затверджений Постановою Державного комітету СРСР зі стандартів від 27.08.1986р. №016, посада головного бухгалтера відносилась до категорії керівників, а посада бухгалтера - до категорії спеціалістів.

При цьому посада спеціаліста апарату виконкому сільської ради була віднесена до сьомої категорії посад державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.94р. №239.

Статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посада спеціаліста виконавчого комітету сільської ради віднесена до сьомої категорії посад в органах місцевого самоврядування.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що період роботи на посаді бухгалтера та головного бухгалтера зараховується до стажу державної служби.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 17 лютого 2016 року у справі №2а-9190/11.

Що стосується вимоги позивача про стягнення недоплаченої пенсії, то така до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 162 КАС України передбачено повноваження суду при вирішенні справи по суті. Так, у разі визнання судом бездіяльності відповідача субєкта владних повноважень протиправною, що має місце і в досліджуваних правовідносинах, суд може зобовязати такого відповідача вчинити певні дії, які той зобовязаний виконати, зокрема провести нарахування та виплату не в повній мірі виплаченої пенсії. Суд може стягнути з відповідача на користь позивача певну суму грошових коштів лише у тому випадку, якщо така нарахована ним, але всупереч закону не здійснена її виплата чи в разі відшкодування спричиненої шкоди.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову з наведених вище підстав.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення повинні бути законними і обґрунтованими.

Судом першої інстанції порушено норми матеріального права та неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 202 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про часткове задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.

Частиною 1 ст. 94 КАС України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Турківському районі Львівської області.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України встановлено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Таким чином, витрати позивача по оплаті судового збору підлягають відшкодуванню в розмір 2315 грн. 04 коп.

Керуючись статтями 94, 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Турківського районного суду Львівської області від 23 березня 2016 року у адміністративній справі №458/74/16-а, 2а-458/11/16 скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити частково.

Визнати рішення Управління Пенсійного фонду України в Турківському районі Львівської області №25/І-12 від 19.01.2016 року про відмову в проведенні перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» протиправним.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Турківському районі Львівської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та Закону України «Про державну службу» з урахуванням всіх видів виплат, що включенні до середньомісячного заробітку державного службовця, на які нараховано та утримано єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування починаючи з 23 грудня 2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління Пенсійного фонду України в Турківському районі Львівської області на користь ОСОБА_1 понесенні судові витрати в розмірі 2315 грн. 04 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

ОСОБА_2

Повний текст постанови складено 31.05.2016р.