Справа № 813/5560/15
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року Справа № 876/11624/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

представника відповідача Пісної Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В :

21 вересня 2015 року фізична особа-підприємець (ФОП) ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ДПІ у Шевченківському районі м. Львова) від 10 квітня 2014 року за №/5274, №/5275, №/5272.

Постановою від 09 листопада 2015 року Львівський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ДПІ у Шевченківському районі м. Львова подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на доводи податкового органу про те, що ФОП ОСОБА_2 безпідставно включив до складу валових витрат за 2012 рік витрати в сумі 22335,00 грн., понесені у зв'язку з придбанням пально-мастильних матеріалів у 2011 році. Надані позивачем документи - авансові звіти (фіскальні чеки) на оплату палива за 2011 рік безпосередньо не пов'язані із витратами, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування.

Крім цього, відповідно до акту документальної планової перевірки ФОП ОСОБА_2 за період 01.01.2009 р. по 31.12.2011 р. за №1328/23/17- 2/НОМЕР_1 від 10.08.2012 року станом на 31.12.2011 року залишки товарно-матеріальних цінностей (пального) та заборгованість по розрахунках з контрагентами відсутні. Тому, на думку відповідача, понесені в 2011 році витрати не можуть стосуватись витрат за 2012 рік, оскільки період за 2011 рік обревізований актом перевірки від 10.08.2012р., де відсутні залишки ТМЦ станом на 01.01.2012 року.

Також суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що за результатами опрацювання відхилень сум податкового кредиту з ПДВ, виявлених Системою автоматизованого співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні Міндоходів України, встановлено завищення позивачем податкового кредиту на загальну суму 458,00 грн., які не підтверджені податковими накладними.

За таких обставин, податковий орган вважає правомірними оскаржені податкові повідомлення-рішення, а тому просить скасувати постанову суду першої та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник податкового органу в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Позивач та його представник в судовому засіданні,яке відбулось 22 березня 2016 року, заперечили вимоги апеляційної скарги та просили залишити скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що за наслідками планової виїзної документальної перевірки ФОП ОСОБА_2 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року ДПІ у Шевченківському районі м. Львова склала акт за №85/63/13-07/17-02/НОМЕР_1 від 06.03.2014 року.

На підставі висновків вказаного акту ДПІ у Шевченківському районі м. Львова 10 квітня 2014 року прийняла податкові повідомлення - рішення:

- №/5272, яким збільшила ФОП ОСОБА_2 грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 687,00 грн., у тому числі 458,00 грн. за основним платежем та 229,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

-№/5274, яким збільшила позивачу грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 5025,51 грн., у тому числі 3 350,38 грн. за основним платежем та 1675,13 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

-№/5275, яким збільшила позивачу розмір єдиного соціального внеску на загальну суму 8135,76 грн., у тому числі 7 750,25 грн. за основним платежем та 385,51 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Висновки податкового органу базуються на тому, що позивач допустив порушення вимог: - підпункту 164.1.3 пункту 164.1 ст. 164, пункту 167.1 ст.67, пунктів 177.1, 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи з фізичних осіб, що підлягає сплати до бюджету за 2012 рік на суму 3 350,25 грн.;

- підпункту 4.1.1 пункту 4.1 ст. 4, підпункту 7.1.2 пункту 7.1 ст. 7, пункту 8.11 ст. 8 Закону України ,,Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", що призвело до заниження суми єдиного внеску за 2012 рік на загальну суму 7750,25 грн.;

- пунктів 198.1, 198.6 ст. 198, пункту 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в наслідок чого занижено податок на додану вартість в складі податкового кредиту у періоді, що перевірявся, на загальну суму 458,00 грн., а саме: в жовтні 2012 року на загальну суму ПДВ - 89,00 грн., в грудні 2012 року на загальну суму ПДВ - 369,00 грн..

Свої висновки про безпідставне заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб на суму 3 350,25 грн. та суми єдиного внеску в розмірі 7750,25 грн. податковий орган мотивує безпідставним включенням до складу валових витрат за 2012 рік витрат в сумі 22335,00 грн., понесених у зв'язку з придбанням паливно-мастильних матеріалів у листопаді та грудні 2011 року.

Факт завищення податкового кредиту відповідач обґрунтовує тим, що позивач безпідставно відніс до складу податкового кредиту за жовтень 2012 року суми ПДВ в розмірі 89,00 грн. та за грудень 2012 року в розмірі 369,00 грн., які не підтвердженні податковими накладними.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскарженні податкові повідомлення-рішення не відповідають висновкам акта документальної перевірки, що очевидно є неправомірним. Також суд погодився з доводами позивача щодо правомірності здійсненого ним податкового обліку у 2012 році в частині віднесення до складу витрат 2012 року вартості придбаних у 2011 році паливно-мастильних матеріалів.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є помилковими.

Так, на сторінках 13-15 акту перевірки (а.с. 23-25) ДПІ зазначила, що ФОП ОСОБА_2 завищив валові витрати за 2012 рік на суму 22335,00 грн., а саме: відніс до складу валових витрат за січень 2012 року витрати на придбання пального на загальну суму 4092,00 грн. без ПДВ, за лютий 2012 року - 4092,00 грн., за березень 2012 року - 8875,00 грн., липень 2012 року - 5529,00 грн., яке було придбане в листопаді та грудні 2011 року.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (підпункт 138.1.1 пункту 138.1 ст. 138 ПК України).

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно ст. 164 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду(пункт 164.1).

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу (підпункт 164.1.3).

Відповідно до ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу (пункт 177.1).

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2).

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (пункт 177.3).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (пункт 177.4).

Виходячи з системного аналізу наведених норм права апеляційний суд дійшов висновку, що при визначенні розміру податку з доходів фізичних осіб фізична особа - підприємець визначає чистий дохід за рік, який розраховується як різниця між загальним доходом та документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що ФОП ОСОБА_2 в 2011 та 2012 роках перебував на загальній системі оподаткування. До матеріалів справи позивач додав копії звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 30.01.2012 року, 28.02012 року, 30.03.2012 року, 30.07.2012 року з долученими до них копіями фіскальних чеків ПАТ ,,Укрнафта" та ТзОВ ,,Влада Ойл" на відпуск через АЗС дизельного пального.

Однак, фіскальні чеки не містять інформації про покупця пального, а тому апеляційний суд погоджується з доводами податкового органу, що витрати на придбання пального на загальну суму 22335,00 грн. безпідставно віднесені позивачем до витрат операційної діяльності, оскільки вони документально не підтверджені належними документами бухгалтерського та податкового обліку. Такими документами могли бути податкові накладні, в яких чітко зазначені дані продавця та покупця. В матеріалах справи наявні такі податкові накладні, видані ПАТ ,,Укрнафта" на відпуск пального, які враховані податковим органом.

Крім того, відсутні розхідні касові ордери на видачу під звіт готівкових коштів на придбання пального, відсутні інші документа на оплату пального. Позивач також не надав документів бухгалтерського обліку на підтвердження залишків пального станом на 01.01.2012 року.

Сукупність наведених обставин дає підстави апеляційному суду погодитись з доводами податкового органу щодо завищення позивачем валових витрат на загальну суму 22335,00 грн. та відповідно заниження податку на доходи фізичних осіб в сумі 3350, 25 грн. = 22335,00 грн. х 15%.

Відповідно до пунктів 1 та 4 ч.1 ст. 4 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI ,,Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 2 ч.1 ст. 7 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно ч. 11 ст. 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Оскільки позивач безпідставно завищив валові витрати за 2012 рік на суму 22335,00 грн. відповідач обґрунтовано донарахував йому суму єдиного внеску в розмірі 7750,25 грн.(22335,00 грн. х 34,7 %) та застосував штрафні санкції.

Статтею 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності (пункт 198.1).

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість, та їх використання у власній господарській діяльності.

Під час перевірки позивач не надав ревізорам належним чином оформлених податкових накладних за жовтень 2012 року від ТзОВ ,,Форвей" на суму ПДВ в розмірі 89,00 грн. та за грудень 2012 року від ПАТ ,,Укрнафта" на суму ПДВ в розмірі 369,0 грн., які були ним включені до реєстру податкових накладних, а зазначені суми ПДВ були віднесені до податкового кредиту жовтня та грудня 2012 року.

Надані представником позивача в судовому засіданні копії податкових накладних не спростовують доводів податкового органу щодо безпідставного завищення податкового кредиту на загальну суму 458,00 грн., оскільки представлені документи не містять належної інформації щодо господарських операцій по зазначених сумах, тобто, не є тими накладними, які вимагав відповідач під час перевірки.

Таким чином, податковий кредит на загальну суму 458,00 грн. не підтверджений податковими накладними , а тому контролюючий орган правомірно збільшив позивачу суму податкових зобов'язань по ПДВ за жовтень та грудень 2012 року на вказана суму та застосував штрафні санкції.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки ДПІ у Шевченківському районі м. Львова щодо порушення ФОП ОСОБА_2 в 2012 році норм Податкового кодексу України та Закону № 2464-VI, що призвело до заниження податку на доходи з фізичних осіб на суму 3 350,25 грн., єдиного внеску на загальну суму 7750,25 грн. та ПДВ на загальну суму 458,00 грн., а тому податкові повідомлення-рішення є правомірними.

Наведені судом першої інстанції описки в акті перевірки, порушення посадовими особами контролюючого органу процедури проведення перевірки, строків винесення податкового повідомлення-рішення не спростовують висновків податкового органу щодо заниження позивачем податкових зобов'язань та не звільняють останнього від відповідальності за порушення вимог Податкового кодексу України та Закону № 2464-VI.

Суд першої інстанції на вказані обставини не звернув належної уваги та дійшов помилкового висновку щодо протиправності оскаржених податкових повідомлень-рішень та задоволення позовних вимог.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Оскільки суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, апеляційний суд визнає правильним апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. ст.195, 196, п. 3 ч. 1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202 , ст. ст. 205, 207, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2015 року у справі № 813/5560/15 - скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 10 квітня 2014 року за №/5274, №/5275, №/5272 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складенні постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

Н.В. Ільчишин

Постанова в повному обсязі складена 25 травня 2016 року.