Справа № 2а-5027/11/1370
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" травня 2016 р. м. Київ К/800/438/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Головного управління юстиції у Львівській області, Підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, Відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій протиправними та скасування постанови за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2011 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося до суду з позовом до Головного управління юстиції у Львівській області, Підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, Відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій державного виконавця протиправними, скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу від 14 квітня 2011 року ВП № 24910606 у розмірі 2040 грн.

В обґрунтування позову зазначило, що постанова про накладення штрафу є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки державним виконавцем не з'ясовано чи виконано судове рішення і якщо ні, то з яких причин та які заходи вживалися на його виконання.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2014 року, позивачу відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи та доводам позивача про те, що Сихівським районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 2а-1513/10 на виконання судового рішення, яке не набрало законної сили та було оскаржене в порядку та в строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України. Крім того, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося до суду з заявою в порядку статті 259 Кодексу адміністративного судочинства України про визнання виконавчого листа № 2а-1513/10, виданого 21 лютого 2011 року Сихівським районним судом м. Львова, таким, що не підлягає виконанню, про що листом від 06 квітня 2011 року №3586/06-22 було повідомлено державного виконавця.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 березня 2011 року головним державним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області винесено постанову ВП № 24910606 про накладення штрафу в розмірі 1020,00 грн. за невиконання у встановлений державним виконавцем строк судового рішення у справі № 2а-1513/10.

Вказану постанову та вимогу державного виконавця від 30 березня 2011 року за № 09-01-45/139/В3-4732 позивач отримав 01 квітня 2011 року за вхідним № 1453/5.

06 квітня 2011 року позивач направив начальнику Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області лист за № 3586/06-12 з проханням зупинити виконавче провадження та не вчиняти дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» по виконанню виконавчого листа № 2а-1513/10, виданого 21 лютого 2011 року Сихівським районним судом м. Львова, до розгляду судом справ про оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 24910606 від 04 березня 2011 року та виконавчого листа № 2а-1513/10, виданого 21 лютого 2011 року.

У зв'язку з повторним невиконанням судового рішення без поважних причин головним державним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області 14 квітня 2011 року прийнято постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 2040,00 грн. (ВП № 24910606) та надано строк для добровільного виконання судового рішення до 21 квітня 2010 року. Вказану постанову та вимогу державного виконавця від 14 квітня 2011 року за № 09-01-45/139/В3-5454 позивач отримав 19 квітня 2011 року за вхідним № 1742/5.

Вважаючи так дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із законності оскаржуваної постанови, оскільки судове рішення у встановлений строк позивачем не виконано та заходів щодо його виконання не вжито.

Однак, колегія суддів Вищого адміністративного суду України висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову вважає передчасними та такими, що зроблені з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, виходячи з такого.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606.

Відповідно до статті 1 вищевказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною 2 статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Відповідно до статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Враховуючи викладене, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у позовній заяві та в апеляційній скарзі зазначав, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося до суду з позовом про визнання протиправними дій державного виконавця та скасування постанови ВП № 24910606 від 04 березня 2011 року про відкриття виконавчого провадження. Також позивач вказував, що оскаржив постанову Сихівського районного суду м. Львова від 06 грудня 2010 року у справі № 2а-1513/10 (на виконання якої видано виконавчий лист № 2а-1513/10 у ВП № 24910606) та звернувся до суду з заявою в порядку статті 259 Кодексу адміністративного судочинства України про визнання виконавчого листа № 2а-1513/10, виданого 21 лютого 2011 року Сихівським районним судом м. Львова, таким, що не підлягає виконанню.

Проте, суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір у даній справі, зазначені доводи позивача щодо оскарження ним постанови державного виконавця ВП № 24910606 від 04 березня 2011 року та постанови Сихівського районного суду м. Львова від 06 грудня 2010 року у справі № 2а-1513/10 залишили поза увагою та не навели мотивів їх врахування чи відхилення. Крім того, судами залишилось не з'ясованим питання чи було вжито позивачем усіх залежних від нього заходів на виконання судового рішення, а отже і не з'ясовано чи мало місце невиконання судового рішення без поважних причин.

Не врахування судами попередніх інстанцій зазначених вище норм процесуального права та не встановлення в судовому процесі усіх обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, та відповідно до положень частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало