Справа № П/811/3349/15
Суддя: С.В. Дегтярьова
Дата ухвалення: 2016-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
О К Р Е М А Д У М К А
судді Брегея Р.І. у справі №П/811/3349/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України (далі Міністерство), УМВС України в Кіровоградській області (далі ОСОБА_2) , ГУ Національної поліції в Кіровоградській області (далі ОСОБА_2 поліції), Національної поліції України (далі Поліція), Гайворонського РВ УМВС України в Кіровоградській області (далі відділ ОСОБА_2) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення в частині підстави звільнення, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди
27 травня 2016 року Справа № П/811/3349/15
27 травня 2016 року суд прийняв постанову, якою відмовив ОСОБА_1 у задоволені позову.
Вважаю таке рішення частково помилковим та заявляю окрему думку.
Я переконаний, що позов належало б задовільнити частково, змінивши підставу звільнення у наказі про звільнення зі служби в органах внутрішніх справ.
Встановленні мною обставини, що стали підставами звернення до суду.
Так, 06 серпня 2015 року опубліковано Закон України "Про Національну поліцію" (далі Закон).
Закон набрав чинності з 07 листопада 2015 року.
На час прийняття і опублікування Закону позивач проходила службу в органах внутрішніх справ, обіймаючи посаду дільничного інспектора міліції міліції громадської безпеки відділу ОСОБА_2 (Том 1 а.с.5).
06 листопада 2015 року ОСОБА_1 подала рапорт керівнику ОСОБА_2 про звільнення зі служби в органах внутрішніх справ у зв'язку з переходом у встановленому порядку на службу до іншого центрального органу виконавчої служби) (пункт 64 "з" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі Положення)) (Том 1 а.с.89).
Позивач стверджувала, що того ж дня подала через ОСОБА_2 і заяву до ОСОБА_2 поліції про прийняття на службу як колишнього працівника органів внутрішніх справ.
Стверджувала, що зібранням цих заяв централізовано займався відділ ОСОБА_2 на підстави письмової вказівки останнього.
Відділ ОСОБА_2 повідомив, що такі рапорти і заяви приймались від працівників, однак не реєструвались.
Зазначив, що позивач подала лише рапорт про звільнення.
06 листопада 2015 року керівник ОСОБА_2 прийняв наказ №383 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ на підставі пункту 64 "г" Положення (через скорочення штатів) (Том 1 а.с.5).
З наказом про звільнення позивач ознайомлена 10 листопада 2015 року (Том 1 а.с.85).
Керівник ОСОБА_2 поліції призначений на посаду наказом Національної поліції №2 о/с від 06 листопада 2015 року з наступного дня.
Упродовж з дня звільнення ОСОБА_1 не зверталася до ОСОБА_2 поліції з заявою про прийняття на службу як колишнього працівника органів внутрішніх справ, який виявив бажання проходити службу у поліції (Том 1 а.с.230).
Усі працівники відділу ОСОБА_2, які подали заяви про проходження служби у поліції, прийняті на підставі наказів ОСОБА_2 поліції від 07 листопада 2015 року (Том 2 а.с.13).
Керівник ОСОБА_2 поліції повідомив, що жодній особі не відмовили у задоволенні таких заяв (лист від 19 травня 2016 року, який є частиною матеріалів адміністративної справи П/811/3447/15, котра перебуває у моєму провадженні).
Юридична оцінка встановлених мною обставин справи.
Перш за все, порядок призначення поліцейськими колишніх працівників міліції встановлено, пунктами 9-10 Розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону.
Так, цими нормами права визначено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.
Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.
На виконання вимог Закону Уряд України прийняв постанову від 16 вересня 2015 року №730 про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ.
Відповідно до приписів пункту 8 Розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону ОСОБА_1 з дня його опублікування (06 серпня 2015 року) попереджена про майбутнє звільнення.
Таким чином, до 06 листопада 2015 року (включно) в ОСОБА_2 виник обов'язок звільнити позивача зі служби в органах внутрішніх справ, а в ОСОБА_2 поліції вирішити питання про її прийняття на службу до поліції у разі виявлення бажання.
Таке бажання повинно бути відображено у письмовій формі.
З урахуванням обставин справи ОСОБА_2 поліції не могло виконати згаданий обов'язок до 06 листопада 2015 року (включно), оскільки його керівник приступив до виконання обов'язків лише з наступного дня.
Отже, ОСОБА_2 звільняло працівників відділу ОСОБА_2 (06 листопада 2015 року) на підставі пункту 64 "з" Положення (перехід на роботу до іншого центрального органу) виключно на підставі рапорту про таке звільнення та за відсутності доказів прийняття на службу до ОСОБА_2 поліції.
ОСОБА_1 подала такий же рапорт, як і інші працівники відділу ОСОБА_2, однак її звільнили на підставі пункту 64 "г" Положення (скорочення штату) (Том 1 а.с.89, Том 2 а.с.10).
Таким чином, ОСОБА_2 не виявило у рапорті ОСОБА_1 бажання проходити службу у поліції.
Я ж, ознайомившись з рапортом, встановив беззаперечні докази наявності бажання проходити службу у поліції (Том 1 а.с.89).
Рапорт містить підставу звільнення, яка встановлена пунктом 64 "з" Положення (перехід на службу до іншого органу центральної влади).
Форма написання рапорту відповідає зразку, який надало позивачу ОСОБА_2 (Том 2 а.с.147-148).
Підсумовуючи, роблю висновок, що оскаржений наказ ОСОБА_2 в частині підстав звільнення суперечить сукупності приписів пунктів 9-10 Розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону (позивач виявила бажання працювати в поліції) і фактичним обставинам справи (усі працівники відділу ОСОБА_2 не були прийнятті до ОСОБА_2 поліції до 06 листопада 2016 року, однак у зв'язку з цим не звільнялись зі служби в органах внутрішніх справ на тій підставі, на якій звільнили ОСОБА_1В.).
А це є доказом того, що наказ про звільнення ОСОБА_1 в частині підстави прийняття такого рішення носить дискримінаційний характер.
Отже, в ОСОБА_2 виник обов'язок звільнити позивача зі служби в органах внутрішніх справ на підставі пункту 64 "з" Положення.
Що ж стосується відсутності заяви позивача про прийняття до поліції, яку, як вона стверджує, адресувала до ОСОБА_2 поліції, то я встановив наступне.
ОСОБА_2 поліції розпочало діяльність з 07 листопада 2015 року (дата початку роботи керівника).
Таким чином, ОСОБА_1 упродовж до 06 листопада 2015 року не могла направити заяву до ОСОБА_2 поліції про прийняття на службу до поліції.
Розуміючи це, ОСОБА_2 поклало на себе обов'язок зібрання цих заяв, доручивши його виконання відділу ОСОБА_2.
Відділ ОСОБА_2 не реєстрував таких заяв, а заяву позивача не направив до ОСОБА_2.
ОСОБА_1 стверджувала, що передавала до відділу ОСОБА_2 таку заяву разом із рапортом про звільнення з органів внутрішніх справ.
Факт надходження рапорту визнає відділ ОСОБА_2.
Отримання такого рапорту обумовлювало і відібрання заяви.
А тому, у відділу ОСОБА_2 у разі неподання заяви виник обов'язок повторно роз'яснити особам про необхідність подання її разом із рапортом.
Оскільки відділ ОСОБА_2 жодним чином не реєстрував надходження заяв і рапортів від працівників, тому я роблю висновок, що заява позивача могла бути втрачена.
Таким чином, я встановив, що 07 листопада 2015 року до ОСОБА_2 поліції не надходила від ОСОБА_2 заява ОСОБА_1 про прийняття на службу до поліції.
Отже, ОСОБА_2 поліції не могло пропонувати позивачу певну посаду.
Водночас ОСОБА_2 поліції і не відмовило у цьому (не приймало жодного рішення).
Про це достеменно знала ОСОБА_1, проаналізувавши підстави звільнення з органів внутрішніх справ.
З дня отримання наказу про звільнення у позивача не існувало перешкод стосовно звернення до ОСОБА_2 поліції з заявою про її прийняття на службу як колишнього працівника органів внутрішніх справ, котрий виявив таке бажання, що зазначено у рапорті про звільнення від 06 листопада 2015 року.
Зміна підстави звільнення не тягне за собою поновлення працівника на роботі.
Повний текст окремої думки виготовлено 31 травня 2016 року.
Додаток: лист ОСОБА_2 поліції від 19 травня 2016 року на 1 аркуші.
Суддя Кіровоградського окружного
адміністративного суду ОСОБА_3