Справа № 826/22145/15
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Бєлової Л.В., Шелест С.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лі Кон Д» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року,

У с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лі Кон Д» звернулося у суд із позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 06 травня 2015 року № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, встановивши, що висновки контролюючого органу, здійснені за результатами податкової перевірки позивача, покладені в основу спірних рішень, не підтверджуються документально та суперечать податковому законодавству.

З такими висновком суду не можна не погодитися.

Колегією суддів установлено, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, за підсумками якої складено акт від 20 квітня 2015 року №168/26-59-22-01/31282883 та виявлено порушення пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, пп. 135.5.5 п. 135.5 ст. 135, п. 138.1 ст. 138, п. 140.2 ст. 140 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 1 175 139,00 грн, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, пп. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192 цього Кодексу, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 407 482,23 грн.

Унаслідок вказаної перевірки, 06 травня 2015 року відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі на 509 352,00 грн, з них 407 482,00 грн - за основним платежем, 101 870,00 грн - за штрафними санкціями, та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в загальному розмірі на 1 468 924,00 грн, з них 1 175 139,00 грн - за основним платежем, 293 785,00 грн - за штрафними санкціями.

Не погоджуючись із такими рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся у суд.

Обговорюючи правомірність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, судова колегія зважає на наступне.

Зазначені податкові повідомлення-рішення ґрунтуються, зокрема, на тому, що під час податкової перевірки при дослідженні фактів господарських взаємовідносин позивача, як продавця, з ТОВ «МК-Технолоджи», ТОВ «Біар-Трейд» і ТОВ «Брокбудкепітал», як покупців, відповідач дійшов висновку про відсутність реального характеру поставок позивачем цим контрагентам товару, і що товар у дійсності реалізований іншим невстановленим покупцям, а отримані від контрагентів, згідно цих «нереальних» поставок, кошти є безповоротною фінансовою допомогою, а тому вони підлягають віднесенню до доходів платника податків у податковій звітності (загальна суму заниження - 4 224 150,35 грн). Такого висновку відповідач дійшов на підставі даних АІС «Податковий блок» та викладеного в актах податкових інспекцій про неможливість проведення зустрічних звірок ТОВ «МК-Технолоджи» (акт від 12 листопада 2013 року №448/26-51-22-03/38328080), ТОВ «Біар-Трейд» (13 січня 2014 року №15/26-57-22-03-10/38271364) і ТОВ «Брокбудкепітал» (20 березня 2015 року №381/26-59-22-04/37450960), у яких йдеться, серед іншого, про те, що керівники ТОВ «МК-Технолоджи» і ТОВ «Біар-Трейд» надавали пояснення в рамках розслідування кримінального провадження, відповідно до яких заперечують свою участь у господарській діяльності цих підприємств, а з приводу ТОВ «Брокбудкепітал» зазначено, що під час заходів з проведення зустрічної звірки не встановлено подальшої реалізації придбаного у позивача товару, а також відображення його у складі балансової вартості основних засобів цього підприємства.

Окрім того, контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем було занижено доходи на суми операцій із повернення покупцями ТОВ «Еколенд», ТОВ «ЛД-Крим», ТОВ «Промтех Сервис», ТОВ «Формал» позивачу товару (загальна сума заниження - 2 037 411,15 грн). Так, відповідач уважає, що повернення товару цими покупцями постачальнику (позивачу) є не поверненням товару, а зворотною його реалізацією, оскільки право власності на товар перейшло покупцям в момент його передачі, а гарантійний випадок, при якому товар може бути повернуто постачальнику, не настав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини, є Податковий кодекс України.

Відповідно до підпунктів 16.1.2, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 цього Кодексу платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Господарська діяльність, відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Згідно пункту 44.1 статті 44 цього Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 Кодексу доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Положеннями пункту 135.2 цієї норми передбачено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до приписів підпункту 135.5.5 пункту 135.5 статті 135 Кодексу інші доходи включають суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду, від осіб, які не є платниками цього податку (в тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із цим Кодексом мають пільги з цього податку, в тому числі право застосовувати ставки податку нижчі, ніж установлені пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу.

Фінансова допомога, відповідно до підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Кодексу, - це фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Згідно цієї норми безповоротною фінансовою допомогою є: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Отже, обов'язки платника податку на прибуток вести облік доходів, сплачувати цей податок, складати та подавати контролюючому органу відповідну звітність пов'язуються із фактичним здійсненням господарських операцій, які мають вплив на фінансові показники цього платника, що має підтверджуватись документально.

Податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, який є обов'язковим.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у частині 1 встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Обов'язкові реквізити первинних документів визначені частиною 2 цієї норми права.

За визначеннями, що містяться у статті 1 вказаного Закон, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, будь-які документи можна вважати первинними, що є підставою для їх врахування в податковому обліку, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Виходячи із викладеного, перевірці підлягає реальність здійснення між позивачем та його контрагентами спірних господарських операцій. При цьому, докази, на обґрунтування доводів сторін, відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, повинні оцінюватись судом у їх сукупності.

Колегією суддів установлено, що у період, який перевірявся контролюючим органом, позивач, як постачальник, мав фінансово-господарські відносини з ТОВ «МК-Технолоджі» (за договорами №513 від 03 квітня 2013 року та №663 і №665 від 05 травня 2013 року), ТОВ «Біар-Трейд» (за договорами №360 від 01 квітня 2013 року та №478 від 24 квітня 2013 року), ТОВ «Брокбудкепітал» (за договорами №669 від 06 червня 2013 року, №742, №744, №745 та №746 від 14 червня 2013 року), як покупцями, відповідно до яких зобов'язувався поставити покупцям товар (обладнання - елементи систем кондиціонування повітря), а покупці зобов'язувались прийняти та оплатити цей товар.

Підтвердженням фактів здійснення поставок за вказаними угодами слугують договори між позивачем та контрагентами, додатки до них, у яких визначено конкретні найменування обладнання, що поставлялось, його кількість та вартість, видатковими накладними, підписаними та скріпленими печатками сторін угод, виписаними позивачем контрагентам податковими накладними та деякими довіреностями на отримання товару від позивача (по контрагенту ТОВ «Брокбудкепітал»), копії яких наявні в матеріалах справи.

За наслідками цих господарських операцій ТОВ «МК-Технолоджи» було здійснено оплату придбаного товару на загальну суму 1 300 574,69 грн, ТОВ «Біар-Трейд» - на суму 1 438 449,16 грн, ТОВ «Брокбудкепітал» - на суму 1 485 126,50 грн.

Наслідки господарських операцій за вказаними угодами відображені позивачем у бухгалтерському обліку та податковій звітності, що підтверджується картками по рахунку позивача та податковими деклараціями, копії яких містяться в матеріалах справи.

Таким чином, позивачем надано первинні бухгалтерські та інші документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій щодо поставки товарів вищезазначеним контрагентам, а також фактичні наслідки у вигляді руху його активів.

Вказані первинні документи відповідають вимогам, установленим частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Зі змісту акту податкової перевірки слідує, що відповідачем не висловлено жодних зауважень до форми та змісту зазначених документів.

Натомість, висновки щодо нереальності спірних господарських операцій ґрунтуються виключно на відомостях, що відображені у актах податкових інспекцій про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача, де, зокрема, згадуються пояснення засновника та директора ТОВ «МК-Технолоджи» - ОСОБА_3 та засновника та директора ТОВ «Біар-Трейд» ОСОБА_4, відібрані в рамках досудового розслідування кримінального провадження, відповідно до яких ці особи ніяких підприємств з метою здійснення господарської діяльності не реєстрували та нікому доручень з цього приводу не давали, а також необізнані про господарські операції зазначених підприємств.

Колегія суддів відхиляє покликання відповідача на вказані акти та податкову інформацію, які складені у зв'язку із тим, що контролюючим суб'єктам не вдалося встановити посадових осіб цих підприємств за їх податковою адресою, адже за правилами статті 16, пунктів 36.1, 36.5 статті 36, пункту 38.1. статті 38, пункту 44.1. статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку та інших обов'язків, передбачених податковим законодавством. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, зокрема на контрагентів підприємств, з якими цей платник вступав у правові відносини.

Податкове законодавства України не ставить у залежність можливість реалізації податкових прав та обов'язків платника податків від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, його знаходження за податковою адресою чи наявності основних засобів. Невиконання податкового обов'язку тягне відповідальність та негативні наслідки саме для порушника, а не його контрагентів, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання першим незаконної податкової вигоди.

Така правова позиція узгоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини, висловленою, зокрема, у рішеннях у справі «Інтерсплав проти України» та у справі «Булвес» АД проти Болгарії».

До того ж, акт (податкова інформація) про неможливість проведення зустрічної звірки може бути лише свідченням того, що з певних причин зустрічна звірка платника податків не була проведена, і не являється належним доказом відсутності реального характеру господарських взаємовідносин цього платника з контрагентами-покупцями та контрагентами-постачальниками.

Попри наведене, колегія суддів наголошує, що відповідач протиправно посилається на вищевказані акти від 12 листопада 2013 року №448/26-51-22-03/38328080 (щодо ТОВ «МК-Технолоджи») та від 13 січня 2014 року №15/26-57-22-03-10/38271364 (щодо ТОВ «Біар-Трейд), оскільки постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року, у справі №826/19730/13-а, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві щодо складання акту № 448/26-51-22-03/38328080 від 12 листопада 2013 року, по встановленню порушень ч.5 ст.203, ч.1, 2 ст.215, ст.216 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ТОВ «МК-Технолоджи» при придбанні та продажу товарів (послуг) за період діяльності з 01.03.2013 по 30.09.2013, а постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 вересня 2014 року, у справі № 826/3125/14, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві щодо коригування показників податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ ТОВ «Біар-Трейд» на підставі акту № 15/26-57-22-03-10/38271364 від 13 січня 2014 року.

Колегія суддів відхиляє також посилання відповідача на повідомлені засновниками і керівниками ТОВ «МК-Технолоджи», ТОВ «Біар-Трейд» обставини, оскільки згадані пояснення було відібрано в рамках розслідувань кримінального провадження, а з системного аналізу норм частини першої статті 69, частини четвертої статті 70, частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України та правил статті 62 Конституції України, статті 2 Кримінального кодексу України та статті 17 Кримінального процесуального кодексу України випливає, що фіктивність діяльності цих підприємств та її спрямування на надання податкової вигоди іншим господарюючим суб'єктам може враховуватись адміністративним судом, якщо відповідні обставини встановлені вироком суду, який набрав законної сили, а не протоколами допиту свідків, яким не надано жодної оцінки судом у відповідному кримінальному провадженні.

У ході розгляду даної справи відповідачем не було надано суду належних доказів нікчемності правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами, доказів того, що правочини, які мали місце у цих відносинах, були спрямовані на незаконне заволодіння майном держави, якими можуть бути виключно вироки суду стосовно посадових осіб, які брали в них участь, у яких встановлено відповідні обставини. Відтак, будь-які зловживання позивачем правами платника податків в межах даної справи не підтверджуються.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що отримані від контрагентів ТОВ «МК-Технолоджи», ТОВ «Біар-Трейд» та ТОВ «Брокбудкепітал» суми коштів пов'язані саме із фактами поставок позивачем цим підприємствам товарів, контролюючий орган безпідставно посилається на те, що ці суми є безповоротною фінансовою допомогою, наданою позивачу. При цьому, виходячи із матеріалів справи, висновок контролюючого органу про те, що в дійсності товар поставлявся не цим підприємствам, а іншим невстановленим суб'єктам господарювання, є необґрунтованим, позаяк жодними доказами (первинними документами) не підтверджений.

Таким чином, висновки відповідача про заниження позивачем доходів при взаємовідносинах із ТОВ «МК-Технолоджи», ТОВ «Біар-Трейд» і ТОВ «Брокбудкепітал» на суму 4 224 150,35 грн не знайшли підтвердження в ході судового розгляду справи.

Щодо викладеного в акті податкової перевірки висновку про заниження позивачем доходу та податку на додану вартість, який підлягає сплаті в бюджет, на суми операцій із повернення покупцями ТОВ «Еколенд», ТОВ «ЛД-Крим», ТОВ «Промтех Сервис», ТОВ «Формал» позивачу товару, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 140.2 статті 140 Податкового кодексу України, у разі якщо після продажу товарів, виконання робіт, надання послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, в тому числі перерахунок у випадках повернення проданих товарів чи права власності на такі товари (результати робіт, послуг) продавцю, платник податку - продавець та платник податку - покупець здійснюють відповідний перерахунок доходів або витрат (балансової вартості основних засобів) у звітному періоді, в якому сталася така зміна суми компенсації.

Приписами пункту 192 статті 192 цього Кодексу передбачено, що якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Згідно підпункту 192.1.1 цієї норми, якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку.

Як установлено під час податкової перевірки, відповідно до даних декларацій позивача з податку на прибуток та податку на додану вартість, на задекларовані суми податкових зобов'язань мали вплив відображені позивачем суми перерахунку доходів та обсягів постачання і відповідних їм сум податку на додану вартість унаслідок повернення позивачу товару покупцями ТОВ «Еколенд», ТОВ «ЛД-Крим», ТОВ «Промтех Сервис», ТОВ «Формал».

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та вказаними контрагентами були укладені угоди щодо купівлі-продажу товарів №134 від 01 березня 2011 року (з ТОВ «Еколенд»), №437 від 30 травня 2012 року (з ТОВ «ЛД-Крим»), №1314 від 10 грудня 2012 року (з ТОВ «Промтех Сервис»), №122 від 11 лютого 2013 року (з ТОВ «Формал»).

Колегією суддів установлено, що на виконання цих договорів позивач здійснював контрагентам поставки обумовленого ними товару, який в окремих випадках був повернений контрагентами (протягом періоду, що підлягав податковій перевірці), що підтверджується рахунками на оплату, видатковими накладними, довіреностями на отримання товару, видатковими накладними на повернення товару.

Наслідки такого повернення відображені позивачем у деклараціях з податку на прибуток шляхом зменшення доходу за 2013 рік на суму 710 874,00 грн та за 2014 рік на суму 1 462 543,00 грн, а також шляхом коригування на відповідні суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість, що підтверджується податковими деклараціями та розрахунками коригування сум ПДВ до податкових декларацій з цього податку.

Зважаючи на те, що обставини повернення контрагентами позивачу товару підтверджуються документально, колегія суддів доходить висновку, що при зменшенні податкових зобов'язань з ПДВ та доходу від здійснення господарської діяльності позивач діяв у відповідності до вищенаведених норм податкового законодавства.

Посилання відповідача на те, що факти повернення позивачу товару контрагентами не являються таким поверненням, а є зворотною його реалізацією, оскільки право власності на товар перейшло покупцям в момент його передачі, а гарантійний випадок, при якому товар може бути повернуто постачальнику, не настав, є юридично неспроможними, адже жодних доказів на підтвердження придбання позивачем у ТОВ «Еколенд», ТОВ «ЛД-Крим», ТОВ «Промтех Сервис», ТОВ «Формал» товару, який був проданий ним раніше, в тому числі письмових угод, первинних документів, матеріали справи не містять.

Як стверджує позивач і це не спростовано відповідачем, відповідно до вищевказаних угод між позивачем і контрагентом, товар повертався за згодою сторін, і на момент повернення товару оплати його вартості постачальником отримано не було.

Таким чином, висновки відповідача про заниження позивачем доходів при взаємовідносинах із ТОВ «Еколенд», ТОВ «ЛД-Крим», ТОВ «Промтех Сервис», ТОВ «Формал» на загальну суму 2 173 417,00 грн та відповідне заниження податкового зобов'язання з ПДВ на суму 407 482,23 грн, не знайшли підтвердження в ході судового розгляду справи.

Отже, відповідачем не доведено, у відповідності до вимог частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, ані обставин, на яких ґрунтуються заперечення проти позову, ані правомірності та обґрунтованості спірних податкових повідомлень-рішень.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та необхідності їх скасування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права. Тому, відсутні підстави для задоволення вимог апелянта.

Отже, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова - без змін, на підставі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України.

Як убачається із матеріалів справи, при поданні апеляційної скарги відповідачем не було надано доказів сплати судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2016 року скаржнику відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення апеляційним судом.

Оскільки станом на момент вирішення справи доказів відповідної сплати судового збору апелянтом суду не надано, відповідно до статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

З урахуванням положень Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 110% від ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, яка становить 32 641,55 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (і.к. 38728711, адреса: вул. Багговутівська, 26, м. Київ, 04107) до Державного бюджету України (р/р 1007, отримувач УДКСУ у Печерському р-ні м. Києва, банк отримувача ГУДКСУ у м. Києві, , МФО 820019, код класифікації доходів бюджету 22030101) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 32 641 (тридцять дві тисячі шістсот сорок одна) гривня, 55 коп.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя Л.В. Бєлова
суддяС.Б. Шелест

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Бєлова Л.В.

Шелест С.Б.