Справа № 802/2207/15-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року м. Київ К/800/4505/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Цвіркун Ю.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27.10.2015 р.

та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.01.2016 р.

у справі № 802/2207/15-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будмонтаж ЗБВІК»

до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

про скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будмонтаж ЗБВІК» (далі - позивач, ТОВ «Будмонтаж ЗБВІК») звернулось до суду з позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - відповідач, Вінницька ОДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.10.2015 р. позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано: податкове повідомлення-рішення № від 06.07.2015 року в частині 111406 грн. - сума грошового зобов'язання за основним платежем, 25241 грн. - сума за штрафними санкціями; податкове повідомлення-рішення № від 06.07.2015 року в частині 390762 грн. - сума грошового зобов'язання за основним платежем, 97691 грн. - сума за штрафними санкціями. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.01.2016 р. постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27.10.2015 р. скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов задоволено повністю. Скасовано податкові повідомлення-рішення № від 06.07.2015 року та № від 06.07.2015 року.

У касаційній скарзі Вінницька ОДПІ, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27.10.2015 р. та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.01.2016 р. і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу ТОВ «Будмонтаж ЗБВІК», посилаючись на те, що касаційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.01.2016 р. - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

Вінницькою ОДПІ проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Будмонтаж ЗБВІК» щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено акт перевірки №1621/22/35527011 від 16.06.2015 р.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем: п.п.135.5.4 п.135 п.5 ст. 135, п.п.139.1.9 п.п.139.1 ст. 139 ПК України, у зв'язку із чим занижено податок на прибуток у загальній сумі 450330 грн.; п.п. 198.1, п.п. 198.2, п.п.198.6 ст.198, п.п.185.1 ст.1 ст.185, ст.188.1, п.187.1 ст.187 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 412556 грн.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення - рішення форми "Р" № від 06.07.2015 року, № від 06.07.2015 року.

Суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 138.1 ст.138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 цього ж Кодексу, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України, передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 цього ж Кодексу, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ТОВ «Будмонтаж ЗБВІК» та TOB «УКРКОНСАЛТ - 2012» укладено договір транспортного експедирування №20131401 від 14.01.2013 року.

Фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху та його зв'язку із господарською діяльністю платника податків підтверджується первинними документами, зокрема, актами виконаних робіт, товарно-транспортними накладними тощо.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено реальні зміни майнового стану позивача за спірною господарською операцією.

Також в акті перевірки зазначено, що ТОВ «Будмонтаж ЗБВІК» згідно даних бухгалтерського обліку завищило собівартість реалізованих товарів (робіт, послуг) за період з 01.04.2012 року по 31.12.2014 року на загальну суму 339936 грн., у тому числі за 2013 рік - 9000 грн., за 2014 рік - 330936 грн.

Разом з тим, як встановлено судами, куплені товари на суму 330936,33 грн. оприбутковано на ДТ рах. 281 «Товари», які були передані у виробництво на ДТ рах. 20 «Виробничі запаси». Після того як з катанки було вироблено проволоку собівартість даної продукції під час продажу та формування видаткових накладних програмою 1С Бухгалтерія не була автоматично віднесена на рах. 902 «Собівартість реалізованих товарів» внаслідок технічного збою програми. Головним бухгалтером помилково було відображено операцією вручну собівартість в сумі 330936,33 грн. на рах. 441 «Прибуток нерозподілених». Після проведення перевірки дану проводку було виправлено і собівартість в сумі 330936, 33 грн. віднесена на рах. 902 «Собівартість реалізованих товарів». Витрати на собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів в сумі 330936,33 грн. включено до декларації про доходи за 2014 рік.

Відтак, сума 330936,33 грн. є вартістю придбаних та використаних у власному виробництві товарів, тому вона підлягає включенню до складу собівартості виготовленої продукції.

Як також вбачається з акта перевірки, ТОВ «Будмонтаж ЗБВІК» компенсовано вартість частини майна підприємства, пропорційна його частці у статутному капіталі основними засобами, які були внесені до статутного капіталу та відповідно до ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» є його власністю, що відповідно до пп. 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 ПК України вважається продажем (реалізацією) та відповідно до п.188.1 ст. 188 ПК України є базою оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до п.п. 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 ПК України продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

У відповідності до п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін. визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та сирів).

Так, відповідно до договору передавання обладнання у користування №2012_2505 від 25 травня 2012 року ОСОБА_4 передав у строкову оренду позивача обладнання. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору обладнання передається у користування в обмін на корпоративні права, власник зобов'язується передати користувачеві, а користувач зобов'язується прийняти в строкове користування обладнання, та зобов'язується в обмін на право користування майном, що передається у користування, передати власнику майна корпоративні права, що виникли внаслідок створення ТОВ «Будмонтаж ЗБВІК». Власник передає в користування належне йому майно в обмін на корпоративні права товариства (п. 2.1 договору). Власник має право вимагати повернення переданого у користування майна за умови виходу із складу засновників користувача.

Абзацом 2 п. 153.9 ст. 153 ПК України визначено, що норми пункту 153.8 статті 153 цього Кодексу не поширюються на операції із внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента або нерезидента в обмін на емітовані ним корпоративні права, за умови повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним до статутного капіталу емітента корпоративних прав, у разі виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента чи ліквідації такого емітента.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що спірна операція не може розцінюватись як відчуження майна відповідно до пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 ПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.01.2016 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області відхилити.

2.Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.01.2016 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

Ю.І. Цвіркун