Справа № 428/3173/16-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року справа №428/3173/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ястребової Л.В.,

суддів: Ляшенко Д.В., Компанієць І.Д.,

секретар Корадо А.А.,

за участі представника прокуратури ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального закладу "Сєвєродонецька обласна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів" на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 березня 2016 р. у справі № 428/3173/16-а за позовом Керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до Комунального закладу "Сєвєродонецька обласна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів" про зобов'язання нарахувати та виплатити недоотриману одноразову грошову допомогу,-

ВСТАНОВИВ:

16 березня 2016 року керівник Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_4, в інтересах неповнолітнього - ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Комунального закладу "Сєвєродонецька обласна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів" про зобовязання Комунальний заклад "Сєвєродонецька обласна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів" донарахувати та виплатити недоотриману грошову допомогу на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 7091 грн. (а.с. 1-3).

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 березня 2016 року позов задоволено.

Зобов'язано Комунальний заклад «Сєвєродонецька обласна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів», код 20152692, нарахувати та виплатити недоотриману одноразову грошову допомогу на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 7091 (сім тисяч дев'яносто одна) грн. 00 коп. (а.с 77-79).

Відповідач із таким судовим рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати постанову суду першої інстанції. Просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що підстав для виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги не було, оскільки останній не працевлаштовувався, а продовжив навчання в іншому навчальному закладі за кошти держави.

Представник апелянта у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, засобами електронного звязку надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник прокуратури Донецької області у судовому засідання заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог ст. 195 ч.1 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги встановила наступне.

Спірним питанням даної справі є правомірність дій відповідача Сєвєродонецької обласної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів №2 щодо виплати ОСОБА_3, як випускнику навчального закладу із числа дітей, позбавлених батьківського піклування, одноразової грошової допомоги в розмірі 625 грн., а не в розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку згідно вимог ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13.01.2015 року №2342-IV.

ОСОБА_3 народився 13 травня 1998 року, про що державним реєстратором відділу державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області зроблено актовий запис № 5 від 22 липня2004 року, його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_5. Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батьків відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України № 7 від 23 лютого 2011 року (а.с. 5,94).

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області № 926 від 17 червня 2011 року у цивільній справі № 2-1458/11 позбавлено батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно її неповнолітньої дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Рішення суду набрало законної сили 30 червня 2011 року (а.с. 6-7).

Рішенням Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 926 від 25 липня 2011 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано до державного інтернатного закладу на повне державне забезпечення (а.с. 8).

Наказом № 28 по школі-інтернату від 30 серпня 2011 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_5 зараховано до учнів 6 класу на підставі направлення управління освіти і науки б/н від 22.07.2011 року (а.с. 10), де він, відповідно до паспорта громадянина України Серії ЕН № 985438, виданого Сєвєродонецьким МВ УДМС України в Луганській області з 22 січня 2013 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, школа-інтернат, вулиця Донецька, будинок № 1 (а.с. 4).

Наказом директора Сєвєродонецької обласної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів від 01.09.2015 року за № 33 ОСОБА_3 відраховано з 01.09.2015 року у звязку з подальшим навчанням в інших навчальних закладах (а.с. 11).

З платіжної відомості № 47 за вересень 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 виплачена випускна допомога в сумі 625 грн. (а.с. 12).

З 01 вересня 2015 року і по даний час ОСОБА_3 навчається у Державному навчальному закладі «Сєвєродонецьке вище професійне училище» та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, кімната 205, про що свідчить лист ДНЗ «Сєвєродонецьке вище професійне училище» від 26.02.2016 № 99 (а.с. 9).

Під час вивчення Сєвєродонецькою місцевою прокуратурою Луганської області стану додержання вимог законодавства у сфері охорони дитинства встановлено, що відповідачем не донарахованоНауменко ОСОБА_6 одноразову грошову допомогу у розмірі 7091 грн., що є порушенням ч. 7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» у зв'язку з чим позивач, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем не донараховано вихідну допомогу дитині, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_3, як випускнику Комунального закладу «Сєвєродонецька обласна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів» в сумі 7091 грн., чим порушено його право.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13.01.2015 року №2342-IV (надалі Закон № 2342-IV) та Постановою Кабінету Міністрів України «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування № 226 від 05.04.1994 року (надалі Постанова № 226).

Як зазначалось вище, ОСОБА_3, відповідно до абз. 3 статті 1 Закону №2342-IV є дитиною, позбавленою батьківського піклування у звязку з позбавленням їх батьківських прав.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 01 вересня 2015 року, ОСОБА_3 є випускником школи-інтернату, в якій він перебував на повному державному забезпеченні і закінчив своє перебування у зазначеному закладі у звязку іззакінченням навчання відповідно до абз. 16 статті 1 Закону №2342-IV.

Абзацом 16 ст. 1 Закону № 2342-IV передбачено, що випускники закладів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, - особи, які перебували на повному державному забезпеченні у закладі для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, і закінчили своє перебування у зазначеному закладі у зв'язку із закінченням навчання.

Статтями 3 та 4 Закону № 2342-IV визначено, що основними засадами державної політики щодо соціального захисту осіб з числа дітей, позбавлених батьківського піклування є, зокрема захист їх майнових, житлових та інших прав та інтересів, належне матеріально-технічне забезпечення незалежно від форми влаштування та утримання такої категорії дітей на рівні, не меншому за встановлений прожитковий мінімум для осіб відповідного віку. Заходи соціального захисту осіб з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються, зокрема, до мінімального стандарту разової державної фінансової допомоги при закінченні такими дітьми виховного, навчального закладу.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону № 2342-IV держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.

Витрати на фінансування заходів щодо соціального забезпечення дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб із їх числа передбачаються в Державному бюджеті України окремим рядком (ч.2 ст.9 цього Закону).

Частиною сьомою статті 8 Закону № 2342-IV визначено, що випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Таким чином, держава здійснює повне забезпечення, зокрема, дітей, позбавлених батьківського піклування. Випускники загальноосвітніх навчальних закладів із числа цих дітей та за рахунок навчального закладу забезпечуються одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку.

При цьому, ч.7 ст.8 Закону № 2342-IV встановлює обов'язок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії - тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався та інші.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 01.01.2015по 31.08.2015 становив 1286,00 грн. Отже, виходячи з аналізу вищенаведених норм, ОСОБА_3 при випуску із вказаного вище навчального закладу повинен був отримати одноразову грошову допомогу не менше чим 7716 ,00 грн.

На думку апелянта, слід застосовувати вимоги пункту 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 № 226 «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі Постанова № 226).

Колегія суддів вважає вищезазначені доводи апелянта помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 1 п. 13 Постанови № 226 дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, особам з їх числа, а також учням та студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишилися без батьків і перебували на повному державному утриманні в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах, при вступі на навчання до професійно-технічних та вищих навчальних закладів видається безоплатно за рахунок коштів тих закладів, які вони закінчили, комплект нового одягу і взуття на суму не менш як 12 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також грошова допомога в розмірі не менш як 2,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Учні та студенти зазначеної категорії зараховуються на повне державне утримання в навчальних закладах, до яких вони вступили, і в період навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів забезпечуються безоплатно продуктами харчування, одягом.

Проте, відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону № 2342-IV Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Розмір одноразової грошової допомоги, який підлягає виплаті при випуску з навчального закладу, на забезпеченні якого перебували, зокрема, діти, позбавлені батьківського піклування, та визначений Законом, не узгоджується з розміром такої одноразової грошової допомоги за Постановою № 226.

Відповідно до положень ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами, та оскільки норми Постанови № 226 прийняті до набрання чинності Законом та не приведені у його відповідність, при вирішенні спірного питання підлягають застосуванню норми Закону № 2342-IV, а саме: одноразова грошова допомога підлягає виплаті ОСОБА_3 у розмірі, визначеному цим Законом.

Відповідно до ст. 25 Закону № 2342-IV порядок відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа, у тому числі на харчування, одяг, взуття, м'який інвентар на одну фізичну особу, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, а також інших виплат, передбачених цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до державних соціальних стандартів.

Статтею 39-9 Закону № 2342-IV встановлено, що порядок відшкодування витрат на виплату допомоги випускникам закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, повне державне забезпечення відповідно до статті 8 цього Закону при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу відповідно до норм забезпечення випускників закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Норми ст.ст. 25, 39-9 Закону № 2342-IV регулюють правовідносини щодо відшкодування навчальним закладам або відповідним установам, в яких виховуються та навчаються діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, понесених ними витрат на харчування, одяг, взуття, м'який інвентар, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, та не розповсюджуються на правовідносини навчальних закладів з їх випускниками, що є предметом спору у даній справі.

Колегія суддів вважає, що одноразова грошова допомога ОСОБА_3 виплачена у заниженому розмірі та не відповідала вимогам Закону, чим порушено права неповнолітньої особи.

Доводи апеляційної скарги, що одноразова грошова допомога виплачується при працевлаштуванні після закінчення навчального закладу, суперечать вимогам ст.8 Закону № 2342-IV.

Не заслуговує на увагу і довід апелянта про те, що позов подано з порушенням вимог ч. 2 статті 99 КАС України з огляду на наступне.

За ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

На підставі ч.1 ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи, що судом було встановлено порушення законних прав ОСОБА_3, який є особою позбавленою батьківського піклування у неповнолітньому віці останнього, що було виявлено лише після проведення відповідної перевірки законності дій відповідача органами прокуратури, то у сукупності наведені обставини свідчать, що причини пропуску строку, передбаченого ст. 99 КАС України, звернення до адміністративного суду є поважними.

Відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив суздове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 01 червня 2016 року.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Комунального закладу "Сєвєродонецька обласна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів" залишити без задоволення.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 березня 2016 р. у справі № 428/3173/16-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України з дня її складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Д.В. Ляшенко

ОСОБА_7