Справа № 802/686/16-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2016-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 травня 2016 р. Справа № 802/686/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції

про: визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження

ВСТАНОВИВ:

12.05.2016 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що 20.06.2014 року Вінницькою митницею Міндоходів винесено постанову про порушення митних правил № 0239/401000001/14 за ознаками вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 481 Митного кодексу України.

Постановою державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2 від 10.07.2014 року відкрито виконавче провадження № 43987651 за виданою Вінницькою митницею Міндоходів постановою № 0239/401000001/14 від 20.06.2014 року щодо стягнення з позивача боргу в сумі 17000,00 гривень.

10.07.2014 року постановою державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2 накладено арешт на все майно, що належить позивачу та оголошено заборону відчуження будь-якого майна, що належить боржнику в межах суми звернення стягнення у розмірі 17000,00 гривень.

29.12.2014 року постановою державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2 повернуто виданий Вінницькою митницею виконавчий документ щодо стягнення з ОСОБА_1 суми боргу.

Разом з тим, в постанові про повернення виконавчого документу зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений для виконання в строк до 29.12.2015 року.

В квітні 2016 року позивачу стало відомо, що Вінницька митниця ДФС проігнорувала постанову державного виконавця Вишенського відділу державної виконавче служби Вінницького міського управління юстиції про повернення виконавчого документу стягувачеві від 29.12.2014 року та не подала повторно виконавчий документ до виконання, таким чином, на думку позивача, стягувач пропустив строк встановлений законом для примусового виконання виконавчого документа.

На думку позивача, повертаючи виконавчий документ та припиняючи виконавче провадження відповідач мав би скасувати арешт, який застосований до всього майна боржника.

22.04.2016 року представник позивача звернувся із скаргою про скасування постанови про арешт майна, що належить позивачу та оголошення заборони його відчуження до Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції. Однак, на момент звернення до суду позивач відповіді на вказану заяву не отримав.

Вважаючи протиправною бездіяльність щодо не зняття арешту, що накладений на майно позивача як при поверненні виконавчого документу, так і за результатами розгляду скарги від 22.04.2016 року, та з метою скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні № 43987651 від 10.07.2014 року звернувся з позовом до суду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Проте, через канцелярію суду подав заяву за вх. № 10880 від 27.05.2016 року про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання також не з'явилась, однак надала суду заяву за вх. № 10797 від 26.05.2016 року, в якій просила розглядати справу без її участі.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, відповідно до ст. 128 КАС України, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Судом встановлено, 20.06.2014 року Вінницькою митницею Міндоходів винесено постанову про порушення митних правил № 0239/401000001/14 за ознаками вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 481 Митного кодексу України (а.с. 10).

10.07.2014 року на виконання постанови Вінницької митниці Міндоходів № 0239/401000001/14 постановою державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження № 43987651 про стягнення з позивача боргу в сумі 17000,00 гривень (а.с. 6).

Крім того, 10.07.2014 року постановою державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2 накладено арешт на все майно, що належить позивачу та оголошено заборону на його відчуження в межах суми боргу (а.с. 7).

29.12.2014 року постановою державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2 повернуто виданий Вінницькою митницею Міндоходів виконавчий документ щодо стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 17000,00 грн стягувачу, в якій зазначено, що строк для його повторного пред'явлення до 29.12.2015 року (а.с. 8).

22.04.2016 року представник позивача звернувся із скаргою про скасування постанови про арешт майна, що належить позивачу та оголошення заборони його відчуження до Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції (а.с. 9).

06.05.2016 року Центральний відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції у відповідь на скаргу від 22.04.2016 року направив листа за вих. № 17130/07-35, в якому у задоволенні вимог скарги відмовив.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до преамбули Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV, цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно ст. 1 вказаного Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Нормами ч. 1 і 3 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. При цьому рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі документи, зокрема постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як зазначалося, 10.07.2014 року постановою державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_2, на виконання постанови Вінницької митниці Міндоходів № 0239/401000001/14, відкрито виконавче провадження № 43987651 про стягнення з позивача боргу в сумі 17000,00 гривень.

Крім того, на підставі заяви стягувача, 10.07.2014 року постановою державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції накладено арешт на все майно, що належить позивачу та оголошено заборону на його відчуження в межах суми боргу.

Отже, виконавче провадження відкрито за належним виконавчим документом. Одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, за заявою стягувача державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно боржника, що повністю узгоджується із нормами ч. 1, 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження".

Відтак, зважаючи на наведені норми Закону України "Про виконавче провадження" та фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що арешт майна позивача застосовано правомірно, у відповідності до вимог закону. Вказане у судовому засіданні представником позивача також не заперечувалось.

Щодо підстав для скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні № 43987651 від 10.07.2014 року суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, законодавець передбачає можливість завершення виконавчого провадження шляхом його закінчення, повернення виконавчого документа стягувачу та повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав. Як для закінчення виконавчого провадження, так і для повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав Законом України "Про виконавче провадження" передбачено окремі (відмінні) підстави для прийняття вказаних рішень та визначено різні правові наслідки.

Згідно положень ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

В справі, що розглядається має місце повернення виконавчого документа стягувачеві, що є відмінним від закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, про що винесено постанову від 29.12.2014 року. Крім того, суд не бере до уваги посилання позивача про пропущення строку для повторного пред'явлення до виконання постанови Вінницької митниці № 0239/401000001/14 від 20.06.2014 року, оскільки такий може бути поновлено у встановленому законом порядку.

Водночас, в силу вимог ч. 1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Таким чином, Законом України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт, накладений на майно боржника, в обов'язковому порядку знімається, у випадку закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Зважаючи на те, що в конкретному випадку має місце повернення виконавчого документа стягувачеві, що в свою чергу не позбавляє стягувача права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні № 43987651 від 10.07.2014 року.

Відтак, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності щодо не зняття арешту, що накладений на майно позивача як при поверненні виконавчого документу, так і за результатами розгляду скарги від 22.04.2016 року, та про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 10.07.2014 року є безпідставними та необґрунтованими. Тому в задоволенні вимог адміністративного позову слід відмовити повністю.

При вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зважаючи на відмову у задоволенні позову субєкту владних повноважень, керуючись ч. 4 ст. 94 КАС України, дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення в користь позивача сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні вимог адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України. Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович