Справа № 800/264/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року м. Київ справа № 800/264/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді Смоковича М.І.,

суддів: Горбатюка С.А., Сороки М.О., Стрелець Т.Г., Чумаченко Т.А.,

секретаря судового засідання: Гулової О.І.,

за участю представника відповідача: Гуцала Д.С.,

представників третіх осіб: Цимбалюк Л.В., Дівітаєва І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Президента України, за участі третіх осіб: Голови Служби безпеки України Грицака Василя Сергійовича, ректора Національної академії Служби безпеки України ОСОБА_6, про скасування Указу Президента України від 14 квітня 2016 року № 150/2016 «Про призначення ОСОБА_6 ректором Національної академії Служби безпеки України», -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до Президента України про скасування Указу Президента України від 14 квітня 2016 року № 150/2016 «Про призначення ОСОБА_6 ректором Національної академії Служби безпеки України» (далі - Указ від 14 квітня 2016 року).

На обґрунтування позову зазначив, що за змістом положень частини першої статті 15 Закону України «Про Службу безпеки України» від 25 березня 1992 року № 2229-XII Президента України не наділено правом на призначення ректора Національної академії Служби безпеки України. На думку позивача, ректор цього вищого навчального закладу мав би обиратися за конкурсом на заміщення посади керівника шляхом таємного голосування відповідно до частини третьої статті 42 Закону України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року № 1556-VII. Крім того позивач вважає, що прийняттям оскарженого Указу від 14 квітня 2016 року Президент України вчинив корупційне правопорушення, оскільки для призначення ОСОБА_6 ректором Національної академії Служби безпеки України він використав свої службові повноваження, службове становище та пов'язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди іншою особою - ОСОБА_6, що є порушенням статті 22 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII. З покликанням на норми пункту 9 частини першої статті 21, частини першої статті 67 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII позивач пояснив, що він як громадянин має право здійснювати не заборонені законом заходи щодо запобігання корупції, зокрема - оскаржувати в судовому порядку рішення, прийняті з порушенням вимог згаданого вище Закону. На основі цього позивач стверджує, що його охоронюваний інтерес полягає у запобіганні корупції з боку Президента України і лише шляхом визнання протиправним і скасування Указу від 14 квітня 2016 року такий його інтерес буде захищено.

Представник Голови Служби безпеки України у своїх письмових поясненнях з приводу позову ОСОБА_4 зазначив, що оскаржений Указ від 14 квітня 2016 року є актом індивідуальної дії, який жодним чином не порушує прав, свобод чи інтересів позивача. З покликанням на положення частини першої статті 55 Конституції України, пункту 8 частини першої статті 3, частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, а також на рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25 грудня 1997 року представник Голови Служби безпеки України ствердив, що оскільки ОСОБА_4 не є суб'єктом правовідносин, що виникли у зв'язку з прийняттям Указу від 14 квітня 2016 року, звернення з даним позовом є безпідставним.

Таку ж позицію висловив у письмових поясненнях на позов і представник ректора Національної академії Служби безпеки України Кудінова С.О. На його думку, оскільки Указ від 14 квітня 2016 року не створює для позивача жодних юридичних наслідків, звернення до суду з цим адміністративним позовом є безпідставним і провадження у справі підлягає закриттю. На підтвердження своєї правової позиції представник третьої особи долучив постанови Верховного Суду України від 7 жовтня 2014 року у справі № 21-397а14 та від 27 жовтня 2015 року у справі № 800/210/15, у яких викладено висновки з приводу застосування правових норм до аналогічних спірних правовідносин.

Аналогічне клопотання надійшло до суду від представника відповідача Гуцала Д. С.

В судовому засіданні представник відповідача Гуцал Д. С., представник третьої особи Голови Служби безпеки України Цимбалюк Л. В. та представник третьої особи ректора Національної академії Служби безпеки України Дівітаєв І. І. підтримали заявлені клопотання та просили закрити провадження у справі.

Провадження у справі за цією позовною заявою підлягає закриттю з урахуванням такого.

Указ від 14 квітня 2016 року, яким ОСОБА_6 призначено ректором Національної академії Служби безпеки України, є актом індивідуальної дії і породжує права й обов'язки тільки у того суб'єкта, якому його адресовано.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з частиною другою статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії.

Право на захист - самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого (крім ОСОБА_6С.), в тому числі і в ОСОБА_4, прав чи обов'язків у зв'язку із Указом від 14 квітня 2016 року не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Такий висновок відповідає позиції колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, висловленій у постанові від 15 липня 2014 року (справа № 21-273а14).

Стосовно доводів ОСОБА_4 про необхідність захисту його охоронюваного законом інтересу «у запобіганні корупції», то судячи зі змісту позову такі ґрунтуються на припущеннях позивача про вчинення Президентом України корупційного правопорушення, а також на наданому йому Законом України «Про запобігання корупції» права як громадянина брати участь у заходах щодо запобігання корупції шляхом визнання незаконними в судовому порядку актів, прийнятих з порушенням цього Закону. Такі твердження є безпідставними, оскільки ґрунтуються на помилковому тлумаченні позивачем норм Закону «Про запобігання корупції», відповідно жодним чином не доводять, що оскаржений Указ від 14 квітня 2016 року впливає чи може вплинути безпосередньо на правове становище позивача.

За правилами, встановленими пунктом 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі встановлених у цій справі фактичних обставин суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_4 не має права на оскарження даного правового акта індивідуальної дії, провадження в цій адміністративній справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 157, 160, 165, 167, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Президента України, за участі третіх осіб: Голови Служби безпеки України Грицака Василя Сергійовича, ректора Національної академії Служби безпеки України ОСОБА_6, про скасування Указу Президента України № 150/2016 від 14 квітня 2016 року «Про призначення ОСОБА_6 ректором Національної академії Служби безпеки України - закрити.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М.І. Смокович

судді С.А. Горбатюк

М.О. Сорока

Т.Г. Стрелець

Т.А. Чумаченко