Справа № 826/8393/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 травня 2016 року № 826/8393/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Погрібніченка І.М., суддів: Іщука І.О., Шулежка В.П. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до треті особиКиєво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Державної служби України з надзвичайних ситуацій України Товариство з обмеженою відповідальністю «Вишневеміськреконструкція», Київська обласна державна адміністрація
провизнання нечинними рішень та зобов'язання вчинити певні дії,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (далі по тексту - відповідач-1) та Державної служби України з надзвичайних ситуацій України (далі по тексту - відповідач-2), за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишневеміськреконструкція» та Київської обласної державної адміністрації з урахуванням уточнених позовних вимог про:

- визнання протиправними дії відповідачів щодо включення об'єктів нерухомого майна, які належать позивачу та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, до фонду захисних споруд цивільного захисту;

- визнання протиправними дії відповідачів щодо включення облікових даних про сховище №159519 до державного реєстру захисних споруд цивільного захисту за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язання відповідачів виключити об'єкти нерухомого майна, які належать позивачу за адресою: АДРЕСА_1, з фонду захисних споруд цивільного захисту;

- зобов'язання відповідачів виключити облікові дані про сховище №159519 з державного реєстру захисних споруд цивільного захисту за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю віднесення відповідачами об'єкту нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, до фонду захисних споруд цивільного захисту.

В судовому засіданні представник позивач підтримав позовні вимоги.

Представники відповідачів проти позовних вимог заперечили.

Третя особа - 1 позовні вимоги підтримала повністю.

Третя особа - 2 проти позовних вимог заперечила.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 є власником нежилих будівель за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.11.2007 р., зареєстрованого в реєстрі за № у-710.

Як зазначає позивач, йому з листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишневеміськреконструкція» № 27/03/2015 від 27.03.2015 р., стало відомо, що нібито за вищевказаною адресою обліковується сховище, внесене до державного реєстру захисних споруд цивільного захисту за № 159519, яке нібито спочатку перебувало у власності ТОВ «Завод ЗБВКіК», а потім у позивача.

Незгода позивача з діями відповідачів щодо включення зазначеного об'єкту до фонду захисних споруд цивільного захисту та у зв'язку із цим необхідність зобов'язання відповідачів вчинити певні дії зумовила позивача звернутися з адміністративним позовом.

Вирішуючи дану справу суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 1 Кодексу цивільного захисту України від 02.10.2012, № 5403-VI даний Кодекс регулює відносини, пов'язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов'язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

Частиною 1 статті 6 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що Цивільний захист забезпечується з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про основи національної безпеки України", суб'єктами, уповноваженими захищати населення, території, навколишнє природне середовище і майно, згідно з вимогами цього Кодексу - у мирний час, а також в особливий період - у межах реалізації заходів держави щодо оборони України.

Координацію діяльності органів виконавчої влади у сфері цивільного захисту у межах своїх повноважень здійснюють:

1) Рада національної безпеки і оборони України;

2) Кабінет Міністрів України (ч. 2 ст. 6 Кодексу цивільного захисту України).

Відповідно до частини 3 статті 6 Кодексу цивільного захисту України для координації діяльності центральних і місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, пов'язаної з техногенно-екологічною безпекою, захистом населення і територій, запобіганням і реагуванням на надзвичайні ситуації:

1) Кабінетом Міністрів України утворюється Державна комісія з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій;

2) Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями утворюються регіональні комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій;

3) районними державними адміністраціями, виконавчими органами міських рад, районними у містах та селищними радами утворюються місцеві комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій;

4) керівними органами підприємств, установ та організацій утворюються комісії з питань надзвичайних ситуацій.

Відповідно до п. 16 частини 2 статті 17 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту: формує та реалізує заходи державної політики щодо створення, утримання та реконструкції фонду захисних споруд цивільного захисту, ведення їх обліку.

Згідно з п. 26, 28 ч. 1 та п. 27, 29 ч. 2 ст. 19 Кодексу цивільного захисту України до повноважень Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій у сфері цивільного захисту належить: організація обліку фонду захисних споруд цивільного захисту; організація проведення технічної інвентаризації захисних споруд цивільного захисту, виключення їх за погодженням з центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, з фонду таких споруд. До повноважень органів місцевого самоврядування у сфері цивільного захисту належить: організація обліку фонду захисних споруд цивільного захисту;

організація проведення технічної інвентаризації захисних споруд цивільного захисту, виключення їх за погодженням з центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, з фонду захисних споруд цивільного захисту.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого Указом Президента України від 16.01.2013, № 20/2013 (далі по тексту - Положення) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра оборони України (далі - Міністр).

ДСНС України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, профілактики травматизму невиробничого характеру, а також гідрометеорологічної діяльності.

Пунктом 4 частини 4 Положення визначено, що ДСНС України відповідно до покладених на неї завдань: організовує та здійснює заходи щодо створення, утримання та реконструкції фонду захисних споруд цивільного захисту, ведення їх обліку, здійснює контроль за станом захисних споруд цивільного захисту.

Відповідно до п. 6 Положення ДСНС України здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, а також міжрегіональні (повноваження яких поширюються на кілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи (у разі їх створення).

Згідно з п. 2 Загальної частини Порядку використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) для господарських, культурних та побутових потреб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2009, № 253 захисні споруди цивільного захисту (цивільної оборони) (далі - захисні споруди) - інженерні споруди, призначені для укриття і тимчасового захисту людей, техніки та майна від небезпеки, що може виникнути або виникла внаслідок надзвичайних ситуацій у мирний час, а також від дії засобів ураження в особливий період. Захисні споруди поділяються на сховища та протирадіаційні укриття і є основним засобом колективного захисту населення; сховища - герметичні захисні споруди, які забезпечують умови для перебування у них людей, техніки та майна протягом двох діб з метою їх захисту від негативного впливу небезпечних хімічних та радіоактивних речовин, високих температур і продуктів горіння у разі виникнення пожеж, катастрофічного затоплення, а також від дії засобів ураження.

Пунктом 4 Порядку №253 визначено, що захисні споруди, за винятком тих, що повинні утримуватись у постійній готовності до використання за призначенням, можуть використовуватися підприємствами для господарських, культурних та побутових потреб (далі - потреби підприємства) за умови забезпечення можливості приведення їх у готовність до використання за призначенням у строк, що не перевищує 12 годин.

Захисні споруди (їх основні приміщення) можуть використовуватися для потреб підприємства як:

виробничі приміщення, віднесені за показником вибухопожежної та пожежної небезпеки до категорій Г і Д згідно з нормами визначення категорій приміщень, будинків і зовнішніх установок за вибухопожежною та пожежною небезпекою, що затверджуються МНС, у яких проводяться роботи, не пов'язані з технологічними процесами, внаслідок яких виділяються шкідливі рідини, пари і гази, небезпечні для людей, і які не потребують природного освітлення (крім захисних споруд, розміщених у житлових будинках та у будинках і спорудах громадського призначення);

складські приміщення, віднесені в установленому порядку за показником вибухопожежної та пожежної небезпеки до категорій Г і Д, для зберігання майна і матеріалів (у вбудованих захисних спорудах виключно за наявності окремого входу);

приміщення для розміщення аварійних (ремонтних) та чергових служб;

допоміжні (підсобні) приміщення лікувальних закладів;

гаражі або стоянки автомобілів та автокарів (якщо це передбачено проектом будівництва захисної споруди і не потребує перепланування її основних і допоміжних приміщень);

приміщення для проведення навчальних занять;

приміщення для культурного обслуговування населення;

виставкові зали;

приміщення для торгівлі і громадського харчування (магазини, зали їдалень, буфети, кафе тощо);

спортивні приміщення (тири, зали для проведення спортивних занять);

приміщення для побутового обслуговування населення (ательє, пункти прокату, приймальні пункти тощо) (п.5 Порядку №253).

Згідно з п. 6 Порядку №253 підприємство під час використання захисної споруди для власних потреб забезпечує:

збереження захисних властивостей споруди як в цілому, так і окремих її елементів;

герметизацію та гідроізоляцію всієї захисної споруди;

збереження робочого стану інженерно-технічного та спеціального обладнання, засобів зв'язку та оповіщення;

належне утримання захисної споруди відповідно до вимог інструкції щодо утримання захисних споруд цивільної оборони у мирний час, яка затверджується МНС.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 09.07.2015р. №01.01-11/887 Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації повідомив, що захисна споруда цивільного захисту - сховище №159519, окремо розташоване, 1987 року побудови, ІІІ класу, на 450 осіб, збудоване за типовим проектом А-ІІІ-450-78/80, обліковане за адресою: АДРЕСА_1, внесене до загальнодержавного реєстру ЗС ЦЗ, перебуває на обліку з 30.12.1987р. На момент первинного облікування належало ПМК-5 тресту «Київоблагробуд» Украгробуду Держагропрому УРСР і призначалось для укриття робітників, ІТР та службовців ПМК-5, ПМК-1 та Жулянського заводу залізно-бетонних виробів.

На підтвердження зазначеного, Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації було надано суду копію облікової картки сховища №159519, яка засвідчена печаткою ПМК-5.

З 02.04.2008р. зазначена ЗС ЦЗ обліковується за ТОВ «Завод ЗБВКіК «Блок»».

Станом на 01.07.2015р. захисна споруда цивільного захисту сховище №159519 перебуває на обліку в загальнодержавному реєстрі ЗС ЦЗ.

У той же час, з листа Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 21.01.2013р. №07-17/374, копія якого міститься в матеріалах справи, вбачається, що зазначена вище захисна споруда цивільної оборони зруйнована, а обладнання демонтовано. Захисна споруда знаходилась у власності підприємця ОСОБА_1.

Отже, як підтверджено матеріалами справи вищевказана захисна споруда була внесена до державного реєстру ЗСЦЗ ще у 1987 році, а відповідні дії, які оскаржуються позивачем у даній справі відповідачами не вчинялися.

Одночасно, суд зазначає, що ведення обліку захисних споруд цивільного захисту, контроль за їх станом, тощо чинним законодавством віднесено до компетенції відповідачів.

Таким чином, вимоги позивача про визнання протиправними дії відповідачів щодо включення об'єктів нерухомого майна, які належать позивачу та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, до фонду захисних споруд цивільного захисту та визнання протиправними дії відповідачів щодо включення облікових даних про сховище №159519 до державного реєстру захисних споруд цивільного захисту за адресою: АДРЕСА_1 задоволеними бути не можуть.

Одночасно не можуть бути задоволені і вимоги щодо зобов'язання відповідачів виключити облікові дані про сховище №159519 з державного реєстру захисних споруд цивільного захисту за адресою: АДРЕСА_1, оскільки вони є похідними вимогами від попередніх.

Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем бездіяльність суб'єкта владних повноважень щодо розгляду звернень про виключення його майна з фонду захисних споруд цивільного захисту та облікових даних про сховище з реєстру захисних споруд у даній справі не оскаржує, а відтак відповідні доводи позивача при вирішені даної справи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не стосуються її предмета.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно з частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя І.М. Погрібніченко

Судді: І.О. Іщук

В.П. Шулежко