Справа № 750/3141/16-а
Суддя: Карапута Л. В.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/3141/16-а
Провадження № 2-а/750/210/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючої - судді Карапута Л.В.,

секретаря - Суспо Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

28 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові про зобов'язання вчинити певні дії.

В позовній заяві ОСОБА_1 просив суд визнати дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови в перерахунку пенсії за вислугою років та скасувати таке рішення №196404 від 12.02.2016 року та зобов'язати перерахувати пенсію згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону України «Про прокуратуру» від 20.01.2005 №2377-ІV, на підставі довідки прокуратури Чернігівської області від 03.02.2016 року №18-51 про розмір суми місячної (чинної) заробітної плати, в розмірі 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати за посадою заступника прокурора міста Чернігова без обмеження граничного розміру пенсії та виплатити різницю в сумі, яка виникне за період з часу набуття права на підвищення розміру пенсії з 1 січня 2016 року, на день здійснення її перерахунку, з урахуванням раніше проведених виплат.

Протокольною ухвалою суду замінено відповідача Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові на Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заперечення на позов в якому просив відмовити в задоволенні позову, а також клопотання про розгляд справи у відсутність представника відповідача.

Згідно частини 1 статті 41 КАС України справа розглянута без застосування технічної фіксації.

Дослідивши докази, надані сторонами, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 10.10.2005 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Чернігові у зв'язку з призначенням пенсії за вислугу років відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (№1789-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами станом на 20.01.2005 № 2377-IV) в розмірі 90% середнього заробітку.

30 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України винесено постанову № 763 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505», якою затверджено структуру й умови оплати та нові схеми посадових окладів працівників органів прокуратури України.

Пунктом п.3 Постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» визначено, що у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій з 01.12.2015 підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців.

Суд приходить до переконання, що у відповідності до зазначених постанов Кабінету Міністрів України у позивача, як у пенсіонера органів прокуратури, виникло право на перерахунок пенсії з 01.01.2016 року.

Встановлено, що 08.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові з заявою про перерахунок пенсії та надав довідку з прокуратури Чернігівської області від 03.02.2016 року №18-51.

Листами від 12.02.2016 року та 22.02.2016 року за № 3181/03 та № 118/02/К-7 відповідно Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку пенсії, з посиланням на те, що відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та деяких інших законів, в зв'язку з чим, пенсії, призначені у відповідності до Закону України «Про прокуратуру», не перераховуються.

Суд приходить до висновку, що дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у перерахунку пенсії позивачу є протиправними, з наступного.

Відповідно до ч.1 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Таким чином у 2005 році позивачу призначено пенсію у розмірі 90% з урахуванням загального стажу роботи понад 25 років, із них понад 19 років - на прокурорських посадах.

Гарантовані законом підстави та порядок перерахунку призначених раніше пенсій прокурорам регулюють частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції на час призначення пенсії).

Згідно з ч.13 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (частина вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ).

Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (Закон набрав чинності з 1 жовтня 2011 року) передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Посилання відповідача на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213, як на підставу неможливості проведення перерахунку пенсії, є безпідставними.

Так, п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до деяких законів, у тому числі до Закону України «Про прокуратуру».

В той же час, зазначені обмеження не стосуються пенсіонерів, які до 02 березня 2015 року вже отримували пенсії і мали гарантоване право на їх перерахунки з наступних підстав.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та має пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У частині першій статті 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Так, держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування, але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" Пенсійний фонд України і його територіальні підрозділи здійснюють керівництво та управління солідарною системою, проводять збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначають пенсії, підготовляють документи для їх виплат та виконують інші управлінські функції. Вони по суті є органами державної виконавчої влади і суб'єктами владних повноважень, а тому, керуючись вимогами ст. 19 Конституції України , зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Передбачені п. 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 VIII норми щодо скасування з 01 червня 2015 року норм пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до спеціальних законів, у тому числі «Про прокуратуру», свідчить про те, що з 01.06.2015 не здійснюється призначення пенсій відповідно до спеціального законодавства.

З аналізу норм законодавства та виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, викладені положення п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», стосуються порядку призначення пенсії прокурорам у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення, в зв'язку з чим, скасування порядку нарахування пенсій за спеціальними законами з 1 червня 2015 року та подальше призначення таких пенсій на загальних підставах, не впливає на можливість проведення перерахунку пенсії, призначеної раніше, у відповідності до діючих на час її призначення норм Закону України "Про прокуратуру".

Питання про застосування вищенаведеного Закону у часі регулюється згідно зі ст.ст. 21 та 22 Конституції України, які гарантують людині, що її права і свободи, будучи невідчужуваними та непорушними, не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, ці закони, зміни до законів, не розповсюджуються на вже існуючі права і свободи людини, якщо вони звужують зміст та обсяг цих прав і свобод. Тому зазначена норма не може застосовуватися на раніше призначені пенсії під час їх перерахунку.

З урахуванням викладеного при перерахунку пенсії позивача, як працівнику прокуратури, має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках та порядок її перерахування, яка діяла на момент призначення пенсії.

Так, у постанові пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» за № 9 від 01.11.96 зазначено, що відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8 рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказує, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

22 травня 2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005,згідно з яким "конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". При цьому Конституційний Суд України підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Виключно визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Враховуючи вищезазначене, необхідною умовою для перерахунку пенсії є документи, додатково подані пенсіонером щодо розміру місячного заробітку за відповідною посадою станом на час звернення за перерахунком пенсії. При цьому, такий перерахунок дійсно має здійснюватися виходячи із норм законодавства, які були чинними на момент призначення позивачу пенсії у 2002 році та в розмірі 90% від заробітної плати.

Зазначені висновки щодо відсутності зворотної дії законів та інших нормативно-правових актів в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, узгоджується з постановою Верховного Суду України від 06.10.2015 в адміністративній справі № 21-2432/15, в якій судовою колегією викладено, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, а також механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років, яка діяла на момент призначення пенсії (стаття 50-1 Закону № 1789-ХІІ). Аналогічні рішення були прийняті у постановах Верховного Суду України від 10.12.2013 № 21-348а13 та від 17.12.2013, від 01.07.2014 року (справа № 21-244а14), які згідно зі статтею 244-2 КАС України, є обов'язковою для судів з необхідністю приведення судової практики у відповідність до його рішень.

Також не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії та обставина, що набув чинності Закон України «Про прокуратуру» в новій редакції від 14 жовтня 2014 за № 1697-VII з втратою дії окремих положень Закону України «Про прокуратуру» 1991 року щодо права на призначення та перерахунку пенсій, а з 01.01.2015 умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

У даному випадку нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (у редакції Закону України від 12.07.2001 року № 2663-ІІІ, що діяла станом на час призначення пенсії (березень 2010 року), оскільки інших не існує.

Проте Кабінетом Міністрів України з 01.01.2015 по теперішній час не визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, чим звужено та обмежено Конституційне право позивача на пенсійне забезпечення. За вказаних обставин, відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України будь-якого порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури є фактично бездіяльністю, що порушує гарантоване Конституцією та Законом право на її перерахунок.

Подібна бездіяльність з боку Уряду України (Кабінету Міністрів України) у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10) від 26 вересня 2014 року з питання відмови в перерахунку пенсії через невстановлення певного порядку Урядом була кваліфікована Європейським судом з прав людини як порушення майнового інтересу заявника, що передбачено у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 51-56). Аналогічну правову позицію Європейського суду з прав людини викладено у справі «Будченко проти України» (заява № 38677/06) від 24.07.2014). Суть цієї справи Європейського суду з прав людини полягала у тому, що Кабінет Міністрів України повинен був запровадити правові механізми, необхідні для реалізації прав громадян на соціальні пільги, у тому числі на які мав право заявник.

Проте такий механізм був запроваджений лише через декілька років біля набрання Законом чинності. Наведений стан був визнаний Європейським судом з прав людини таким, що порушив майновий інтерес заявника, тривале незапровадження відповідного механізму було втручанням у право заявника мирно володіти своїм майном, передбачене статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграф 39 у справі «Будченко проти України»).

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції визначає «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Подібні проблемні питання були предметом обговорення на Пленумі Вищого адміністративного суду України № 3 від 05 лютого 2016 року щодо результатів вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у спорах щодо визначення розміру заробітної плати працівників апарату судів.

У своїй довідці та висновках Пленум Вищого адміністративного суду України сформулював позицію, що протягом періоду відсутності постанови Кабінету Міністрів України застосуванню підлягають положення попередніх Законів України. Аналогічну позицію викладено в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 22.07.2011 № 1091/11/13-11. Таку ж думку висловлював Верховний Суд України у постанові від 25 листопада 2014 року (ЄДРСР - № 42010782).

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Крім того Вищий адміністративний суд України відмітив, що враховуючи європейське направлення розвитку України та цілі прийняття Закону України від 18 березня 2004 року № 1629-IV «Про загальнодержавну програму адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу», а також початку дії Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, правові позиції, сформульовані в рішеннях Європейського суду справедливості, можуть враховуватися адміністративними судами як аргументація відносно гармонійного тлумачення національного законодавства України згідно з загальноприйнятими стандартами правової системи ЄС щодо регулювання відносин стосовно яких виник спір».

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції"(пункт 1) Україна визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Враховуючи наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки суд не скасовує письмову відповідь, яка була надана позивачу в порядку звернення громадян за № 196404 від 12.02.2016 року.

Враховуючи наведене, керуючись ст.2, 11, 69, 71, 94, 104, 158-159, 162, 163 КАС України, ст. 46 Конституції України, суд,

п о с т а н о в и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови в перерахунку пенсії за вислугою років неправомірними

Зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України перерахувати ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року призначену йому пенсію у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури, відповідно до Постанов КМУ № 505 від 31.05.2012, № 763 від 30.09.2015 та № 1013 від 09.12.2015, згідно з вимогами ст.50-1 «Про прокуратуру» від 20.01.2005 №2377-ІV, на підставі довідки прокуратури Чернігівської області від 03.02.2016 року №18-51, в розмірі 90% місячного заробітку без обмежень граничного розміру пенсії та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до оплати сумою пенсії.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Л.В.Карапута