Справа № 275/126/15-а
Суддя: Руденко В. О.
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 275/126/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Руденка В.О.,

при секретарі Довгаленко О.І.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Новоозерянської сільської ради Житомирської області, ОСОБА_4, третя особа на боці відповідачів - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Новоозерянської сільської ради Брусилівського району Житомирської області про надання дозволу ОСОБА_4 на заставу житлового будинку по АДРЕСА_1,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою в якій зазначила, що з 1991 року їй та її чоловікові на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. 27 лютого 2008 року її чоловік - відповідач ОСОБА_4 отримав кредит у Приватбанку та уклав договір іпотеки, яким передав Приватбанку у заставу їх житловий будинок. На той час в житловому будинку мешкали двоє дітей: ОСОБА_5, 1992 року народження та ОСОБА_6, 2007 року народження. Для укладення договору іпотеки відповідач отримав дозвіл органів опіки та піклування на укладення договору іпотеки, в якому йшлося лише про одного неповнолітнього ОСОБА_5 Зазначає, що вона не знала ані про укладення договору іпотеки, ані про існування цього рішення виконавчого комітету, не брала участі у його засіданні. Про вказане оскаржуване рішення виконавчого комітету вона дізналась 10.03.2015 року. Просила визнати рішення протиправним та скасувати його.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про підтримання позову та про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача Новоозерянської сільської ради в судове засідання не з'явився, від голови сільської ради до суду надійшов лист, згідно якого сільська рада позов визнає в повному обсязі. На момент укладення договору іпотеки між Приватбанком та ОСОБА_4 в будинку проживали двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. Іншого житла сім'я ОСОБА_5 немає. Письмової заяви позивачки ОСОБА_2 про згоду на укладення договору в органі опіки та піклування сільської ради немає.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву про визнання позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснив, що позивачка не була свідома того, що робив її чоловік оформлюючи кредит та отримуючи дозвіл органу опіки та піклування, оскільки, як домогосподарка не цікавилась цими питаннями. На момент оформлення договору іпотеки в будинку дійсно мешкали двоє дітей, тоді як оскаржуване рішення органу опіки та піклування винесене виходячи з інтересів лише однієї дитини.

Представник третьої особи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду був повідомлений. Матеріали справи містять клопотання представника про розгляд справи за його відсутності та доводи на користь безпідставності позовних вимог, обґрунтовані наявністю в матеріалах нотаріальної справи посвідченої нотаріусом заяви позивачки про дозвіл на укладення договору іпотеки. Посилаючись на цей документ, просить залишити позов без розгляду у зв'язку з пропуском строку давності звернення до адміністративного суду, згідно ст. 99,100 КАС України.

З'ясувавши правові позиції сторін та третьої особи, дослідивши зібрані по справі докази та обставини, яки вони встановлюють в контексті відповідних правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

У справі підлягає дослідженню два аспекти: матеріальний, що стосується належного виконання органом опіки та піклування своїх повноважень, та процесуальний, який передбачає доступ позивачки до захисту порушених прав через процесуальні норми, зокрема, норми щодо строку звернення до суду.

Згідно ст. 3, 8, 19 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 3 Конвенції "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», в редакції, що діяла станом на день винесення оскаржуваного рішення, батьки, або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати відчуження житла, зобов'язуватись порукою, давати письмові зобов'язання. Держава забезпечує право дитини на житло. Діти - члени сім'ї наймача мають право користуватись займаним приміщенням нарівні з власником житла або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані з здійснювати контроль за додержанням батьками майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщеннях та купівлі нового житла.

Згідно ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» в редакції, чинній станом на дату винесення оскаржуваного рішення, держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Недопустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке, або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування, посадові особи яких несуть персональну відповідальність за захист прав та охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно пункту 2 чинної станом на дату винесення оскаржуваного рішення Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2007 року №1228 «Питання організації виконання законодавства щодо опіки, піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування», виконавчим комітетам сільських рад, які є органами опіки та піклування наказувалось забезпечити дотримання вимог до виявлення обачливості та пильності під час надання органами опіки та піклування згоди на відчуження житла, право власності на яке або право користування яким мають діти. Згода на відчуження житла, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається одночасно з нотаріальним оформленням його продажу та купівлі для дитини рівноцінного житла.

З поданих сторонами по справі доказів судом встановлено, що станом на дату винесення оскаржуваного рішення в житловому будинку проживали, зокрема, двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується документами, поданими органом Державної міграційної служби та повідомленням відповідача - Новоозерянської сільської ради у листі до суду від 18.05.2016 року.

Крім того, вік та право проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 у вказаному житловому будинку було встановлено, виходячи з поданих копій свідоцтва про народження дитини від 03.04.2007 р. серії НОМЕР_2, свідоцтва про смерть ОСОБА_7 від 14.10.2008 року серії НОМЕР_3, довідки про склад сім'ї №67 (а.с.119) про те, що ОСОБА_7 була членом сім'ї позивачки та відповідача, поясненням представника відповідача в судовому засіданні, згідно яким, ОСОБА_7 була донькою подружжя ОСОБА_5 та у 2008 році померла, залишивши проживати в будинку свою малолітню дитину ОСОБА_6 2007 року народження - онуку позивачки ОСОБА_8 та відповідача ОСОБА_4

Досліджуючи матеріали справи, суд відзначає, що письмові документи містять суперечливі дані щодо факту реєстрації ОСОБА_6 у вказаному вище житловому будинку станом на час винесення оскаржуваного рішення.

Проте, роблячи висновок про наявність права проживання у ОСОБА_6 2007 року у вказаному житловому будинку, навіть, в тому разі, коли вона не була зареєстрована там, суд, зокрема, спирається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 року у справі №6-2918цс15, згідно якої, право дитини на житло, в якому мешкають її батьки, виникає і існує незалежно від того, чи зареєстрована вона в цьому житлі.

Отже, з огляду на те, що мати дитини - ОСОБА_7 була зареєстрована в будинку станом на дату винесення рішення органу опіки, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, малолітня ОСОБА_6 також мала право користування цим житлом.

Натомість оскаржуваним рішенням від 06.02.2008 р. виконком Новоозерянської сільської ради надав ОСОБА_4 дозвіл на укладення договору іпотеки, зазначивши лише одну дитину ОСОБА_5, ігноруючи наявність права користування житлом у малолітньої ОСОБА_6 та не навівши жодних мотивів на користь висновку про захищеність інтересів навіть одного неповнолітнього ОСОБА_5 Крім того, в порушення вищенаведених законодавчих норм, у висновку не міститься умова забезпечення неповнолітніх іншим житлом замість того, яке передається в іпотеку.

З огляду на вищенаведені доводи, суд робить висновок про порушення органом опіки та піклування норм права при вирішенні питання щодо надання дозволу на укладення договору іпотеки з майном, право користування яким мали діти.

Щодо процесуального аспекту справи, який стосується дотримання позивачкою строків звернення з адміністративним позовом, суд зазначає, що такий строк як передбачено ч.2 статті 99 КАС України в редакції, що діяв станом на дату винесення оскаржуваного рішення, складав один рік з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Звернувшись до суду, позивачка зазначила, що про існування та зміст оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень вона довідалась у березні 2015 року. Третя особа по справі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав суду докази того, що позивачка була поінформована про укладення договору іпотеки та 28.02.2008 року надавала свою нотаріально посвідчену згоду на його укладення.

В той же час, оскаржуване рішення суб'єкта владних повноважень має власний предмет регулювання, утворює окремий предмет оскарження та окремо визначені строки оскарження.

Будь-яких доказів повідомлення позивачки про існування оскаржуваного рішення у строк до 10 березня 2015 року суду сторонами по справі та третьою особою не надано. Відповідач - Новоозерянська сільська рада своїми повноваженнями щодо подання доказів не скористався та визнав позовні вимоги.

Отже суд позбавлений можливості дійти іншого висновку, ніж той, що зазначений позивачкою у позові про те, що про існування оскаржуваного рішення вона дізналась 10.03.2015 року і 12.03.2015 року подала позовну заяву до суду. Виходячи з цього, суд не знаходить підстав для висновку про порушення позивачкою строку звернення до суду.

При цьому суд, зокрема, керується вищенаведеними положеннями законодавства щодо якнайкращого забезпечення інтересів дитини ОСОБА_6, яка, згідно поданим суду доказам, на теперішній час є малолітньою, продовжує користуватись спірним житлом та іншого не має.

Отже позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір пядлягає стягненню на користь держави з відпровідачів.

З огляду на викладені обставини, на підставі ст. 3, 8, 19 Конституції України, частини 1 статті 3 Конвенції "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ст.17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», в редакції станом на 06.02.2008 р., ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» в редакції станом на 06.02.2008 року, пункту 2 чинної станом на дату винесення оскаржуваного рішення Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2007 року №1228 «Питання організації виконання законодавства щодо опіки, піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування»,

керуючись ст. 2, 7, 8, 11, 94, 99-100, 160, 161, ч.2 ст.162 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконкому Новоозерянської сільської ради Брусилівського району Житомирської області від 06 лютого 2008 року №17 про розгляд заяви про надання дозволу ОСОБА_4 на заставу житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з відповідачів: Новоозерянської сільської ради Брусилівського району Житомирської області та ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в сумі по 36,54 гривень з кожного.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при її проголошенні, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О. Руденко

В. О.