Справа № 814/93/16
Суддя: Князєв В.С.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

26 квітня 2016 року Справа № 814/93/16

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Князєва В.С., за участю секретаря судового засідання Ткач Г.С.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за

адміністративним позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «В-Центр», вул. Леніна, 33, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500
до відповідачаМиколаївської митниці Державної фіскальної служби України, вул. Московська, 57-А, м. Миколаїв, 54017
провизнати протиправними дії та стягнути надмірно сплачені кошти в сумі 248975,46 грн.,
в с т а н о в и в:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «В-Центр», звернувся з позовом до Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України (далі відповідач, митний орган, Митниця), в якому просив суд:

- визнати протиправними і скасувати прийняті Миколаївською митницею Державної фіскальної служби України: картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 504040000/2015/00040 від 16.10.2015 року та рішення про коригування заявленої митної вартості товарів № 504040000/2015/000030/2 від 16.10.2015 року; картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 504040000/2015/000439 від 16.10.2015 року та рішення про коригування заявленої митної вартості товарів № 504040000/2015/000029/2 від 16.10.2015 року; картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 504040000/2015/00038 від 15.10.2015 року та рішення про коригування заявленої митної вартості товарів № 504040000/2015/000028/2 від 15.10.2015 року (далі картки відмови та рішення про коригування митної вартості відповідно);

- стягнути з Державного бюджету України на користь позивача надмірно сплачені кошти в сумі 124487,73 грн. за ВДМ № 504040000/2015/101530 від 19.10.2015 року на суму 53149,10 грн., № 504040000/2015/101527 від 19.10.2015 року на суму 57811,97 грн., № 504040000/2015/101492 від 15.10.2015 року на суму 13526,66 грн.

Свій позов ТОВ «В-Центр» мотивував тим, що ним для митного оформлення було надано усі необхідні документи, які він мав можливість надати, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод за ціною договору (вартість операції) , тому митний орган неправомірно відмовив у застосуванні основного методу визначення митної вартості, а винесені рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, та зазначив, що відповідачем не надані в повному обсязі документи, витребувані Митницею, а надані документи не спростовують виявлені розбіжності, не містять усіх відомостей, необхідних для підтвердження числових значень складових митної вартості та не містять усіх відомостей, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості (арк. спр. 49 - 57).

В судовому засіданні представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

15.10.2015 року та 16.10.2015 року позивач пред'явив до митного оформлення товар: шкіри із шкур великої рогатої худоби без волосяного покриву, оброблена після дублення, із шліфованим лицем, лицьовий спилок у напівшкірах у вигляді шкіряного напівфабрикату краст, виробництва ООО «АРГО», країна походження Росія, придбаний у компанії ООО «КОРИУМ (м. Бердск, Росія).

На підтвердження митної вартості позивачем у відповідності до ч. 2 ст. 82 Митного кодексу України (далі МК України) разом із вантажними митними деклараціями (далі ВМД) було надано пакет документів: контракт від 27.01.2015 року № 0501/05; комерційний інвойс від 08.10.2015 року № 282; договір організації транспортно-експедиційного обслуговування від 25.06.2015 року № 12/02-948, сертифікат про походження товару RUUA НОМЕР_1 та міжнародну товарно-транспорту накладну (СМR) 10605030/091015/0001186, контракт від 01.08.2015 року № 0108/04-01, комерційний інвойс від 08.10.2015 року № 281, договір організації транспортно-експедиційного обслуговування від 25.06.2015 року № 12/02-948, сертифікат про походження товару RUUA НОМЕР_2, міжнародну товарно-транспортну накладку (CMR) 10605030/091015/0001185.

Митна вартість товару у ВМД № 504040000.2015.101492 від 15.10.2015року, № 504040000.2015.101527 від 19.10.2015 року, № 504040000.2015.101530 від 19.10.2015 року обрахована та вказана у графі 12 декларації за методом визначення митної вартості за ціною договорів (контрактів) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, у відповідності до вимог ст.ст. 51, 53, 57, 58 МК України.

З метою митного оформлення зазначеного товару позивач подав до Миколаївської митниці ДФС м/п «Первомайськ» електронні вантажні митні декларації № 504040000.2015.101486 від 15.10.2015 року, № 504040000.2015.101511 від 16.10.2015 року, № 504040000.2015.101512 від 16.10.2015 року, в яких вартість товару по рядку 22 ВМД визначив за ціною договорів та інвойсів разом по ВМД в сумі 97573,88 доларів США та за офіційним курсом Нацбанку України на дату митного оформлення товару.

Відповідач рішеннями про коригування заявленої митної вартості товарів № 504040000/2015/000030/2 від 16.10.2015 року, № 504040000/2015/000029/2 від 16.10.2015 року та № 504040000/2015/000028/2 від 15.10.2015 року визначив іншу вартість товару, обґрунтувавши рішення тим, що подані документи містять розбіжності, неточності, не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу, не надано всі відомості щодо ціни товару.

Позивач на підставі ст. 55. МК України звернувся до відповідача про випуск товарів у вільний обіг під гарантійне зобов'язання та подав ВМД № 504040000.2015.101492 від 15.10.2015 року, № 504040000.2015.101527 від 19.10.2015 року та № 504040000.2015.101530 від 19.10.2015 року, в яких митну вартість зазначив відповідно до рішень відповідача та сплатив збільшену суму податку на додану вартість та додаткового митного збору в сумі 124487,73 грн., але вважає, що прийняті відповідачем рішення про корегування митної вартості та картки відмови суперечать вимогам чинного законодавства України та підлягають скасуванню.

Приймаючи рішення по справі судом враховано наступне.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обовязок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозвязок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обгрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обовязковою, оскільки з цією обставиною закон повязує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 МК визначення митної вартості товарів; які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів; які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метол - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не повязаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобовязаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Позивач надав достатню кількість документації, яка не містить розбіжностей і дані якої піддаються обчисленню та підтверджують ціну товару, а тому висновок відповідача щодо застосування другорядного методу обчислення митної вартості товару є необґрунтованим.

Неподання позивачем витребуваних митним органом договору із третіми особами, пов'язаного з угодою про поставку товару, та бухгалтерської документації щодо оплати страхових платежів, не звільняє відповідача від обовязку визначити митну вартість задекларованого товару за основним методом на підставі наявних відомостей, зокрема, документів, наданих позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару усі документи, передбачені частиною другою статті 53 МК України, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, вказували ціну товару, яка підлягала сплаті Покупцем на користь Продавця, тобто підтверджували митну вартість товару за ціною договору.

Посилання відповідача на ненадання декларантом відомостей про страхування не береться судом до уваги, оскільки згідно з торгівельними правилами ІНКОТЕРМС 2010 року СРТ означає, що продавець здійснює поставку покупцю у вказане місце призначення. Відповідно до умов СРТ у покупця немає обов'язку перед продавцем щодо укладення договору страхування. При цьому страхування може бути здійснене продавцем, покупцем, ними двома, або зовсім не здійснюватись. Отже, термін СРТ передбачає можливість, а не обов'язок страхування товару.

Крім того, згідно з пунктом 8 частини другої статті 53 МК України вимоги щодо надання страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування передбачені лише для випадків, якщо страхування здійснювалось.

Аналогічна позиція викладена в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.06.2015 року номер провадження № К/800/19044/15.

Також, посилання позивача на те, що підпис директора ТОВ «Коріум» має різний вигляд на контрактах та інвойсах, що може свідчити про наявність ознак підробки та/або отримання таких документів у незаконний спосіб, спростовуються наступним.

Так, позивач з цього приводу звернувся до директора ТОВ «Коріум» та отримали лист, в якому йдеться про те, що документи, законність яких ставить під сумнів відповідач, не підроблені та отримані законним шляхом. Одночасно з цим суд зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів що підтверджують ці доводи.

Також позивачем були надані платіжні документи, якими була сплачена вартість придбаного товару по контракту від 27.01.2015 року № 0501/05 та по контракту від 01.08.2015 року № 0108/04-1.

Щодо не надання заявки, передбаченої п. 1.2. договору № 12/02-948 від 25.06.2015 року, яка є його невідємною частиною, позивач надав лист-заявку № 12/02-58 від 05.10.2015 року, згідно якого було замовлено перевезення придбаного товару.

Щодо того, що договір № 12/02-948 від 25.06.2015 року містить наявні ознаки підробки, а саме: остання сторінка договору відрізняється як за шрифтом, так і за масштабом, позивач зазначив, що п. 7.3. зазначеного договору сторони обумовили укладення договорів в письмовій формі - у вигляді факсограми, підписання сторонами і передача засобами факсимільного або електронного звязку. Тому останній лист з підписами і печатками сторін, який передавався засобами електронного звязку відрізняється як за шрифтом, так і за масштабом.

Також, з пояснень позивача, встановлено, що зазначений у договорі з перевізником від 05.10.2015 року термін дії угоди - до 31.12.2014 року - є технічною помилкою, яка ніяким чином не вплинула на перевезення товару.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Суд також бере до уваги що, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди, незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, перевіряють їх відповідність усім зазначеним вимогам статті 2 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Щодо вимог позивача про стягнення надмірно сплачених коштів в сумі 124487,73 грн., суд зазначає, що вони є передвчасними, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 301 МК України Повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобовязаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів (ч. 2 ст. 301 МК України).

Згідно ч. 4 ст. 301 МК України якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб органу доходів і зборів, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

Отже, лише після того, як судове рішення по даній справі набере законної сили, позивач може звернутися до митного органу з відповідною заявою для повернення сум надмірно сплачений коштів, відповідно до положень ст.. 301 МК України.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне адміністративний позов задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними і скасувати прийняті Миколаївською митницею Державної фіскальної служби України: картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 504040000/2015/00040 від 16.10.2015 року та рішення про коригування заявленої митної вартості товарів № 504040000/2015/000030/2 від 16.10.2015 року; картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 504040000/2015/00039 від 16.10.2015 року та рішення про коригування заявленої митної вартості товарів № 504040000/2015/000029/2 від 16.10.2015 року; картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 504040000/2015/00038 від 15.10.2015 року та рішення про коригування заявленої митної вартості товарів № 504040000/2015/000028/2 від 15.10.2015 року.

3. Присудити Товариству з обмеженою відповідальністю «В-Центр» () судовий збір в сумі 1400,12 грн., сплачений платіжним дорученням № 1088 від 02.02.2016 року, за рахунок бюджетних асигнувань Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Князєв В.С.

Постанова оформлена у відповідності до ст. 163 КАС України

та підписана суддею 29 квітня 2016 року.