Справа № 815/839/16
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/839/16
У Х В А Л А

24 травня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Потоцької Н.В.

за участю секретаря Мороз А.П.

сторін

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідача не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача (Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області) про залишення адміністративного позову без розгляду у звязку із пропуском строку звернення до суду,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області, Ліквідаційної комісії Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання наказу про звільнення з посади незаконним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

До суду за вхід. № 12725/16 від 17.05.2016 р. надійшло клопотання представника відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду, у звязку із пропуском строку звернення до суду, яке обґрунтовано наступним.

06 серпня 2015 року опублікований ОСОБА_3 України «Про Національну поліцію» вказаним законом встановлено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Таким чином, бажання працівника міліції продовжити службу у поліції повинно було бути виявлено упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, тобто з 06 серпня 2015 року, та в цей строк повинно було бути вирішено питання щодо продовження служби працівника міліції, або його звільнення за скорочення штатів відповідно до п. 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону у зв'язку реформуванням органів МВД.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не скористався цією можливістю у встановлений законом місячний строк, який обчислюється з 07 листопада 2016 року, оскільки звернувся до суду з адміністративним позовом лише 29 лютого 2016 року.

Отже, адміністративний позов повинен бути залишений без розгляду.

Позивач проти заявленого клопотання заперечував зазначивши, що про видання накказу про звільнення він дізнався з листа Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 06.11.2015 року, який направлений йому 30.01.2016 року.

Розглянувши клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Виходячи з рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом як принципу здійснення правосуддя в адміністративних судах (п.3 ст. 7 КАС України), правила ст. 99 КАС України поширюються і на звернення до адміністративного суду особи з позовом у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами.

Приписами ч. 2 ст. 99 КАС України, визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що позивач просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ від 04.11.2015 року № 1609 о/с в частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Приморського районного відділу Одеського міського управління Головного управління МВС України в Одеській області у запас Збройних сил за п. 64 г (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991р. №114;

- зобов'язати ліквідаційну комісію ГУМВС України в Одеській області розглянути мій рапорт від 04.11.2015 року щодо звільнення мене з ГУМВС України в Одеській області за п. 64 з (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України;

- зобов'язати Головне управління національної поліції в Одеській області призначити мене на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, а в разі неможливості - на рівнозначну посаду, яка буде відповідати моєму фаху та досвіду, шляхом видання наказу про таке призначення;

- вважати вимушеним, у зв'язку з виданням наказу № 1609 о/с від 04.11.2015, мій прогул та зобов'язати Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України в Одеській області виплатити відповідне грошове утримання з моменту підписання вищевказаного наказу до моменту винесення відповідного судового рішення.

Строк звернення до суду обчислюється, за загальним правилом, з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналась про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Отже, як вбачається з адміністративного позову та доданих до нього матеріалів про видання оскаржуваного наказу позивач дізнався 15.02.2016 р. з листа повідомлення про звільнення, який датований 06.11.2015 р., проте на конверті штемпель Укрпошти 30.01.2016.

Ухвалою суду по справі від 01.03.2016 р. позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду, оскільки з поданих позивачем документів вбачається, що про видання оскаржуваного наказу позивачу стало відомо 15.02.2016 р.

Суд не приймає доводи представника відповідача щодо обчислення строку звернення до суду з урахуванням трьох місячного строку з опублікування ОСОБА_3 України «Про Національну поліцію» (06 серпня 2015 року), з огляду на наступне.

Прикінцеві та перехідні положення цього Закону не передбачають автоматичного звільнення працівників міліції після спливу 3-х місячного строку.

ОСОБА_3 передбачає можливість проходити службу в поліції за певних умов, зокрема, подання рапорту про прийняття на службу до поліції.

Представник відповідача по справі вважає, що строк звернення до суду повинен відраховуватись з 07.11.2015 р., оскільки не визнає факту подання рапорту про проходження служби в поліції позивачем.

При цьому слід зазначити, що саме з'ясування факту надання такого рапорту і є предметом розгляду справи, а відтак цей факт неможливо вважати встановленим.

Отже, позивач у встановлений законом спосіб виявив бажання проходити службу в органах національної поліції.

З урахуванням викладеного у суду відсутні належні правові підстави для задоволення клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду.

Згідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Згідно з частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення». У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 133, 160, 165 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача відмовити повністю.

Ухвала окремо від рішення по справі оскарженню не підлягає.

Суддя Потоцька Н.В.