Справа № 215/5755/14-а (2-а/215/31/15)
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" травня 2016 р. м. Київ К/800/3220/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 березня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, уточнивши який просив визнати неправомірною бездіяльність комісії щодо поновлення прав реабілітованих, прийняти рішення про реабілітацію родини ОСОБА_4, зобов'язати відповідача виконати вимоги Закону «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», зобов'язати відповідача повернути або відшкодувати вартість конфіскованого майна.

Постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушень норм матеріального та процесуального права та направлення справи на новий судовий розгляд або ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно архівної довідки Державного архіву Дніпропетровської області від 20 травня 2004 року № Б-197-04 у січні 1930 року родина ОСОБА_4, в склад якої входили дід та батько позивача, розкуркулена та виселена за межі України, належне їм майно конфісковане.

Рішенням виконкому Тернівської районної ради народних депутатів № 145/21 від 7 червня 1993 року вирішено виплатити грошову компенсацію за конфісковане майно ОСОБА_5 - його дітям, ОСОБА_6 (батьку позивача) та ОСОБА_7 Батько позивача свою частку компенсації не отримав, оскільки не надав докази прийняття спадщини після смерті свого батька.

29 листопада 1993 року виконкомом Тернівської районної ради народних депутатів прийнято рішення № 352/2 про виплату позивачу як спадкоємцю першої черги компенсації за конфісковане майно в сумі 650000 крб.

Рішенням виконкому Тернівської районної ради народних депутатів від 28 січня 1994 року № 20/22 відмінено рішення виконкому Тернівської районної ради народних депутатів від 29 листопада 1993 року № 352/2, оскільки відсутня довідка про право на спадщину від державного нотаріуса на ім'я ОСОБА_6, який помер. Вказане рішення виконкому Тернівської районної ради народних депутатів від 28 січня 1994 року № 20/22 є чинним та не оскаржено.

За заявою позивача рішенням Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Криворізької районної ради Дніпропетровської області № 3 від 7 червня 2004 року ОСОБА_5 та членів його родини, в тому числі і батька позивача ОСОБА_6, реабілітовано.

Крім того, постановою Тернівського районного суду м. Кривого року від 11 червня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 грудня 2013 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 про зобов'язання провести розрахунок та виплату йому грошової компенсації як спадкоємцю першої черги за законом за конфіскований будинок репресованого діда ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що суб'єктом застосування Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» є батько позивача ОСОБА_6, який мав право на звернення із заявами до компетентних органів, але не отримав визначену відповідачем грошову компенсацію майна, що належала ОСОБА_5 До того ж, позивач вже звертався з аналогічним позовом до суду і рішеннями судів, які набрали законної сили, в позові відмовлено.

Проте, повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону висновки судів першої та апеляційної інстанцій зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, до того ж, не ґрунтуються на законі.

Згідно ст. 161 КАС України під час прийняття постанови суд вирішує: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи належить задовольнити позовні вимоги або відмовити в їх задоволенні; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання постанови; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення адміністративного позову.

Всупереч вищезазначених вимог закону суди як першої, так і апеляційної інстанцій не з'ясували, які саме рішення, дії чи бездіяльність відповідача (як то передбачає ст. 162 КАС України) оскаржує в порядку адміністративного судочинства позивач, не з'ясували належним чином та не уточнили позовних вимог (ч. 2 ст. 11 КАС України), оскільки ні з позовної заяви, ні з матеріалів справи не вбачається в чому саме полягає бездіяльність відповідача, яку оскаржує ОСОБА_4 та які дії зобов'язаний вчинити відповідач на виконання вимог Закону «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

У ст. 99 КАС України законодавець встановив строки звернення до суду з адміністративними позовами. Не з'ясувавши які саме рішення, дії чи бездіяльність відповідача оскаржуються, суд першої інстанції, на що не звернув уваги суд апеляційної інстанції, не визначив початок перебігу строку звернення ОСОБА_4 до суду із вказаним позовом та дотримання позивачем встановленого ст. 99 КАС України строку.

Неспроможним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про відмову у задоволенні позову з тих підстав що постановою Тернівського районного суду м. Кривого року від 11 червня 2010 року, яка набрала законної сили, вирішено спір між ОСОБА_4 та виконавчим комітетом Тернівської районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області про зобов'язання провести розрахунок та виплатити грошову компенсацію за конфіскований будинок репресованого діда ОСОБА_5

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Встановивши, що є рішення суду між тими самими сторонами і з тих же підстав щодо частини позовних вимог, суди б мали обговорити застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 157 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 цього Кодексу підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення вищенаведених норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанцій в силу положень ст. 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть залишатися без змін і підлягають скасуванню на підставі ч. 2 ст. 227 КАС України з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 березня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк