Справа № 495/5798/15-а
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 р. Справа № 495/5798/15-а

Категорія: 2 Головуючий в 1 інстанції: Боярський О.О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді -Шеметенко Л.П.
судді -Димерлія О.О.
судді -Єщенко О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Білгород- Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із адміністративним позовом до Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 368-VI від 16.07.2015 року; зобов'язати Староцаричанську сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської області виплатити йому заробітну плату за час вимушеного прогулу

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що з 09.11.2010 року перебував на посаді сільського голови с. Староцаричанка Білгород-Дністровського району Одеської області. Проте під час відпустки у період з 01.07.2015 року по 30.07.2015 року дізнався про те, що на сесії сільської ради всупереч чинному законодавству було прийняте рішення №368-VI від 16.07.2015 року «Про недовіру сільському голові Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_4». За вказаних обставин позивач просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, зазначивши, що ОСОБА_4, перебуваючи на посаді сільського голови, вчиняв чисельні порушення законодавства та невиконання своїх обов'язків, використовував своє службове становище у власних цілях. Відповідач підтвердив той факт, що позивач дійсно був звільнений з посади сільського голови в момент перебування останнього у відпустці.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов'язано Староцаричанську сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської області виплатити ОСОБА_4 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.08.2015 року по 25.10.2015 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення у зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняття нової постанови про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Рішенням Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №1- VI від 09.11.2010 року ОСОБА_4 було визнано сільським головою с. Староцаричанка, Білгород-Дністровського району Одеської області.

30.06.2015 року позивачем ОСОБА_4 була подана заява про відпустку на ім'я голови Білгород-Дністровської районної ради та на підставі розпорядження №5/20015-к від 30.06.2015 року позивачу надана відпустка терміном з 01.07.2015 року по 30.07.2015 року.

За час перебування сільського голови у відпустці депутати сільської ради висловили йому недовіру, що полягла в скликанні сесії сільської ради за пропозицією не менш як однієї третини депутатів від загального складу та прийняття відповідного рішення за №368-VI від 16.07.2015 року «Про недовіру сільському голові Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_4.», яким вирішено повноваження сільського голови ОСОБА_4 достроково припиненими, виконання обов'язків сільського голови до кінця шостого скликання покласти на секретаря сільської ради Мицу Г.Я. Відповідно до рішення Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 12.01.2016 року №84-VII «Про зміни та доповнення до рішення № 368-VI від 16.07.2015 року «Про недовіру сільському голові Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_4.» пункт 2 викладено в наступній редакції: «повноваження сільського голови ОСОБА_4 достроково припинити та вважати днем звільнення сільського голови перший робочий день після відпустки, а саме: 01.08.2015 року».

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.ст. 42, 79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сесія сільської ради, за результатами проведення якої було вирішено питання, зокрема, недовіри сільському голові, скликана правомірно та рішення, нею прийняті, були правомочними.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов, в тому числі, висновку, що на час постановлення оскаржуваного рішення позивач знаходився у відпустці, та згідно рішення Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 12 січня 2016 року №84-VІІ "Про зміни та доповнення до рішення №368 - VІ від 16 липня 2015 року "Про недовіру сільському голові Староцаричанської сільської ради ОСОБА_4." днем звільнення сільського голови Староцаричанської сільської ради є перший робочий день після відпустки: а саме 01 серпня 2015 року. Однак в зв'язку із тим, що вказані зміни внесені аж в січні 2016 року, суд першої інстанції зробив висновок про необхідність, враховуючи положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, зобов'язати Староцаричанську сільську раду виплатити позивачеві ОСОБА_4 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.08.2015 року по 25.10.2015 рік (початок чергових місцевих виборів).

Колегія суддів, приймаючи до уваги наведені обставини та висновки суду першої інстанції, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи повинні діяти в порядку та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Так, відповідно до ст. 79 ч.ч. 2, 3 зазначеного Закону (в редакції, яка діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення), повноваження сільського, селищного, міського голови можуть бути також достроково припинені, якщо він порушує Конституцію або закони України, права і свободи громадян, не забезпечує здійснення наданих йому повноважень. Повноваження сільського, селищного, міського голови за наявності підстав, передбачених абзацом першим частини другої цієї статті, можуть бути припинені достроково за рішенням місцевого референдуму або за рішенням відповідної ради, прийнятим шляхом таємного голосування не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

В даному випадку суд першої інстанції зробив правильні висновки щодо правомірності скликання сесії відповідної селищної ради, а доводи апелянта в цій частині не є обґрунтованими.

Разом з тим, не можна погодитися з висновками суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 235 ч. 1 Кодексу законів про працю, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За положеннями ст. 235 ч. 2 зазначеного КЗпП, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, можливість та/або необхідність стягнення виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу виникає в тому випадку, коли ухвалюється рішення про поновлення особи на посаді та робиться висновок про незаконність такого звільнення або, зокрема, дострокового припинення повноважень сільського голови.

Більш того, за положеннями ст. 7 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, яка діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення), повноваження сільського голови, в даному випадку припиняються з дня прийняття відповідною радою рішення про дострокове припинення повноважень.

Колегія суддів звертає увагу на тій обставині, що в тому разі, якщо немає підстав вважати незаконним дострокове припинення повноважень сільського, селищного, міського голови, то відсутні й підстави для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду за такими обставинами є помилковими.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів, керуючись п.4 ч.1 ст. 202 КАС України вважає необхідним, скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_4 до Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.3 ч.1 ст. 198; п.3, п.4 ч.1 ст. 202; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Білгород- Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Л Л.П. Шеметенко

Суддя: О.О. Димерлій
Суддя: О.В. Єщенко