Справа № 127/25676/14-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/25676/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Овсюк Є.М.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

25 травня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

за участю:

секретаря судового засідання: Коваль К.В.,

позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Степанової С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року позивач звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2016 року та прийняти нову, якою позовні вимоги задоволити.

Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та обставин, викладених в ній просили її задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечив та просив залишити, викладені в ній вимоги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач є громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 010681, та відповідно до довідки МСЕК № 140747 від 14.12.1994 року є інвалідом ІІ групи.

В жовтні 2014 року позивач звернулась до відповідача із відповідною заявою про виплату одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особі з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яка стала інвалідом ІІ групи, внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 45 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Як було встановлено судом першої інстанції під час дослідження пенсійної справи, з відповідними зверненнями про виплату компенсації до компетентних органів попередньо позивач не звертався.

Натомість листом за № К-08-62324 від 23.10.2014 року Департамент соціальної політики Вінницької міської ради відмовив в задоволенні вищевказаної заяви, пояснивши, що відповідно до п. 3 Наказу Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи № 28 "Про затвердження Положення про порядок виплати одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю, особам які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи та сім'ям за втрату годувальника" виплата одноразової компенсації при встановлені ІІ групи інвалідності повинна була проводитись за місцем основної роботи (служби, навчання).

Незгода з вказаною відмовою і стала підставою для звернення позивачем до суду за захистом її порушених прав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений адміністративний позов є необґрунтованим та безпідставним .

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Закон).

Вказаний нормативний акт спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв'язання пов'язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Положеннями ст. 13 Закону визначено, що Держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її.

До того ж, на державу покладаються також зобов'язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, сім'ям у зв'язку із втратою годувальника та щорічна допомога на оздоровлення закріпленні у ст. 48 Закону.

Зокрема встановлено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. В даному випадку, розмір одноразової компенсації інвалідам 2 групи становить 45 мінімальних заробітних плат, а в редакції вказаного Закону станом на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності розмір останньої не повинен був бути меншим 7 тисяч карбованців.

Окрім того, слід зазначити, що на момент виникнення у позивача права на виплату одноразової грошової компенсації, діяв Наказ Міністерства України у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Міністерства фінансів № 184/121 від 02.12.1994 року "Про затвердження Положення про порядок надходження і використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення" (втратив чинність на підставі Наказу Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Міністерства фінансів України № 135/125 від 12.05.1999 року).

Пунктом 3.1 вказаного Наказу № 184/121 визначено, що виплата допомоги і компенсацій, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" проводиться працюючим громадянам (у тому числі і працюючим пенсіонерам за умови подання ними довідки про неодержання пільг і компенсацій в органах, які виплачують пенсію) - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами, де громадяни працюють, навчаються або несуть службу.

Аналогічне положення закріплено також і положеннями п. 3 Наказу Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Міністерства фінансів України № 28 від 31.12.1996 року "Про затвердження Положення про порядок виплати одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю, особам які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи та сім'ям за втрату годувальника", де закріплено, що виплат одноразової грошової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи проводиться працюючим громадянам за місцем їх основної роботи (служби, навчання.)

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що виплати, зазначені в цій статті, провадяться протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності чи смерті потерпілого.

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає за необхідне вказати на те, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення без урахування таких обставин.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 100 КАС України визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Виходячи зі змісту даної норми, суд повинен надати оцінку та перевірити наявність чи відсутність підстав для застосування ч. 1 ст. 100 КАС України.

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернулась до суду з позовом 01.12.2014 року, що підтверджується відміткою вхідної кореспонденції Вінницького міського суду Вінницької області.

Відповідно до вимог адміністративного позову позивач просить зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову компенсацію як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в розмірі 45 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з врахуванням показника мінімальної заробітної плати, яка склалась на момент виплати.

При цьому позивач вважає, що строк звернення до адміністративного суду нею не пропущений, оскільки про порушення свого права вона дізналась з відповіді Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 23.10.2014 року № К-08-62324 (а.с. 3).

Разом з тим, вказані твердження позивача спростовуються матеріалами справи, де міститься заява ОСОБА_2 від 11.02.2014 року, подана на ім'я директора Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, з вимогою виплати їй одноразову грошову компенсацію у відповідності до положень ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с. 33).

В даному випадку пояснення представника позивача стосовно факту неотримання відповіді на вказане звернення також спростовуються матеріалами справи, де міститься лист Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 27.02.2014 року за № К-08-6281, наданий на вищевказане звернення позивача (а.с. 35).

Окрім того, судовій колегії апеляційної інстанції не надано жодного доказу неможливості отримання вказаної відповіді від 27.02.2014 року позивачем у період до дати повторного звернення до відповідача, тобто до 16.10.2014 року.

Також, як вбачається зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги, представник позивача зазначає, що Кривоніс Ж.П. до жовтня 2014 року не знала про порушення свого права на отримання одноразової компенсації як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що спростовується на разі згаданою вище заявою від 11.02.2014 року про виплату одноразової грошової компенсації (а.с. 33) та листом Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 27.02.2014 року за № К-08-6281 (а.с.35).

Водночас, позивачем не було вчинено жодних дій, спрямованих на вчасне отримання відповідей Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради на власні звернення.

Таким чином, позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права у встановлений процесуальним законом строк.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про виплату одноразової грошової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, подані позивачем з пропуском строку звернення до адміністративного суду, встановленого ст. 99 КАС України.

Виходячи із встановлених обставин, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення, не вирішивши попередньо процесуального питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду та не надавши належної оцінки клопотанню відповідача про залишення даної позовної заяви без розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Статтею 205 КАС України встановлено, що розглянувши апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу в разі скасування судового рішення і залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

В силу ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду, і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постанову суду першої інстанції необхідно скасувати, а адміністративний позов залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 155, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 30 травня 2016 року.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.