Справа № 298/523/16-а
Суддя: Цибик І. Й.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 298/523/16-а
Номер провадження 2-а/298/18/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого-судді Цибика І.Й., при секретарі Грінвальдові О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Березний адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу роти ДПС з обслуговування доріг державного значення УПД ГУНП в Закарпатській області сержанта поліції ОСОБА_2 про поновлення строку на оскарження, визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом з тих підстав, що 30 квітня 2016 року відповідач поліцейський взводу роти ДПС з обслуговування доріг державного значення УПД ГУНП в Закарпатській області сержант поліції ОСОБА_2 без складання протоколу про адміністративне правопорушення, без розяснення його прав та без його участі виніс відносно нього постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 699978, згідно якої він, цього ж дня, о 18.40 год., на а/д Львів-Самбір-Ужгород с. Забрідь, вул. Возєднання, керуючи автомобілем БМВ, не мав при собі відповідних документів на право керування вищевказаним транспортним засобом, чим порушив п.п.2.1.(а), 2.1.(б), 2.1.(г) ПДР України. Цією ж постановою відповідач наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., визнавши його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Вважає, що зазначена постанова є безпідставною, а висновок про його вину в порушенні правил дорожнього руху не відповідає дійсності, ґрунтується на припущеннях інспектора.

Зазначає, що вказане у постанові відповідача повністю не відповідає дійсності, свою вину він не визнавав, так як заперечує наведене повністю, однак не міг цього зробити 30.04.2016 року о 18.40 год., бо був відсутнім при винесенні цієї постанови. Також в написанні його прізвища поліцейським допущено помилку, або ж це взагалі не його прізвище. А щодо наведеного порушення ПДР України, то п.2.1.(а, б, г) ПДР України не містить обовязку водія мати при собі «відповідні документи на право керування т/з».

Крім того, посилаючись на норми ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 18, 69, 70, 71 КАС України, ст.ст. 7, 33, 245, 251, 268, 280, 283, 284 КУпАП, позивач вказує, що: в оскаржуваній постанові не зазначено точного місця вчинення адміністративного правопорушення (відрізок дороги с. Забрідь, вул. Возєднання дороги Львів-Самбір-Ужгород є досить великим, а відтак не дає можливості зробити висновок про точне місце вчинення адмінправопорушення); жодних свідків адміністративного правопорушення не зафіксовано, фотографування чи відеозапису

- 2 -

розташування автомобіля проведено не було чи інших доказів щодо підтвердження порушення; не дано оцінки його поясненням (справу розглянуто без його участі), що стверджено оскаржуваною постановою та поштовим конвертом, яким надіслано йому цю постанову, з відміткою на поштовому штемпелі, датовану тільки 06.05.2016 року. Дану постанову отримала його мати 09.05.2016 року.

Також будь-яких доказів того, що він порушив п.п.2.1.(а, б, г) ПДР України (показання свідків тощо) не наведено в цій постанові, тому їх і не досліджено відповідачем при винесені такої. Тобто в його (позивача) діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Всі наведені ним факти у сукупності викликають в нього сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Тому за таких обставин вважає факт вчинення ним правопорушень недоведеним. Зважаючи на те, що отримав постанову тільки 09.05.2016 року, ним з поважних причин порушено строк оскарження постанови, а підписи на ній здійснено невідомою особою і не має дати отримання цієї постанови. За наведеного, просив поновити йому строк на оскарження постанови, визнати постанову протиправною і скасувати таку.

Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та розглянути справу без його участі.

Відповідач у судове засідання не з'явився без поважних причин, оскільки належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, тому суд, в порядку ч.4 ст. 128 КАС України, розглянув справу без його участі на підставі наявних у ній доказів.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

У судовому засіданні належними доказами встановлено, що відносно позивача відповідач виніс постанову серії ПС2 № 699978 від 30.04.2016 року, згідно якої ОСОБА_1 ставиться в вину те, що того дня, о 18.40 год., на а/д Львів-Самбір-Ужгород с. Забрідь, вул. Возєднання, він керував автомобілем НОМЕР_1, без посвідчення водія при собі, тобто відповідного документу на право керування вищевказаним транспортним засобом, чим порушив п.п.2.1.(а), 2.1.(б), 2.1.(г) ПДР України. Цією постановою позивача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно ч.1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх

- 3 -

вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (частини 1,2 ст. 7 КУпАП).

Згідно ст.ст. 245, 252 КУпАП України завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення і обов'язком органу, який її розглядає, є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом. Оцінка доказів, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, також має ґрунтуватися на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, на підставі закону.

Відповідно до ст. 71 ч.1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частина 2 цієї ж статті передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом, відповідно до ст. 254 КУпАП, фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення протоколу про його вчинення уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як вбачається із самої постанови таку винесено без складання протоколу про адміністративне правопорушення на місці виявлення правопорушення, адже дата скоєння адміністративного правопорушення та дата розгляду справи ідентичні 30.04.2016 року.

Відповідно до ч.3 ст. 254 КУпАП протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Як це передбачено частинами 1-3 ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

- 4 -

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Слід зауважити, що відповідно до ч.5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Аналізуючи положення ст. 258 КУпАП, суд приходить до висновку, що частина друга цієї статті містить дві рівноцінні підстави коли протокол про адміністративне правопорушення не складається: у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Натомість частина пята цієї ж статті КУпАП суперечить попередній нормі закону, оскільки в ній зазначено, крім іншого, що протокол про адміністративне правопорушення не складається у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі (мається на увазі уцілому у сфері забезпечення дорожнього руху і в тому числі зафіксованих в автоматичному режимі).

У відповідності до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-ІV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тож при розгляді даної справи суд бере до уваги висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 14.11.2013 року у справі «Шмушкович проти України» № 3276/10, де вислів «встановлене законом» у статті 11 Конвенції вимагає не лише того, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який йдеться. Закон має бути доступним для зацікавлених осіб та сформульованим з достатньою точністю для того, щоб надати їм можливість за необхідності шляхом надання відповідної інформації передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може спричинити його дія...

Саме тому, на думку суду, вищенаведені суперечливі положення ст. 258 КУпАП свідчать про її недосконалість, а відтак трактуються не на користь відповідача.

Щодо відсутності у ОСОБА_1 посвідчення водія відповідної категорії (непредявленні такого при перевірці), у справі відсутні достатні докази, які б підтверджували дану обставину. У судове засідання відповідач не зявився і не довів дане порушення ПДР позивачем та правомірність прийняття ним рішення по справі.

Крім того, при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем порушено права особи, що притягається до адмінвідповідальності, зокрема право на захист

- 5 -

(ст. 268 КУпАП), яка має право бути присутньою при розгляді справи, що означає її активну участь у процесі розгляду: дача пояснень, заявлення клопотань, обґрунтування заперечень, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, підготовка та подання відповідних доказів, отримання правової допомоги, для чого необхідний час для підготовки.

Таку ж правову позицію висловив і Європейський суд з прав людини у рішенні від 21.10.2010 року у справі «Корнєв і Карпенко проти України» № 17444/04, де звернув увагу на те, що коли проміжок часу з моменту вчинення правопорушення до розгляду протоколу не перевищував декількох годин, то особа була позбавлена можливості належним чином ознайомитися з висунутим проти неї обвинуваченням та доказами, а звідси адекватно їх оцінити і розробити юридичну стратегію свого захисту, що є порушенням права на захист...

Згідно зі ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом враховується положення ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Так як позивач отримав оскаржувану постанову тільки 09.05.2016 року, суд вважає причини пропуску строку оскарження постанови поважними, тому такий слід поновити.

З урахуванням встановлених вищезазначених обставин суд визнає, що оскаржувана позивачем постанова підлягає скасуванню як протиправна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 17, 71, 86, 105, 112, 159, 160, 163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до поліцейського взводу роти ДПС з обслуговування доріг державного значення УПД ГУНП в Закарпатській області сержанта поліції ОСОБА_2 про поновлення строку на оскарження, визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити повністю.

Поновити ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк для звернення до суду.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 699978 від 30.04.2016 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень визнати протиправною та скасувати.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Головуючий: