Справа № 2-а/489/9/16
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 р.м. ОдесаСправа № 2-а/489/9/16

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Губницький Д.Г.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Шеметенко Л.П.

За участю: секретаря - Колеснікова-Горобець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 лютого 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва на його користь компенсацію за не вчасно виплачену пенсію у сумі 36 581,52 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що рішеннями суду, які набрали законної сили, зобов'язано УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва врахувати при виплаті позивачу пенсії заробіток за період роботи з 1984 року по 1985 рік у Миколаївській філії інституту підвищення кваліфікації керівних працівників та фахівців суднобудівної промисловості (Південній академії підвищення кваліфікації), а також стягнуто на його користь недоотриману суму пенсії у розмірі 6 997,39 грн., 14 398,01 грн. Так, при проведенні перерахунку пенсії за судовим рішенням розмір недоотриманих виплат склав 13 664,25 грн. Зазначені суми фактично були виплачені Управлінням у січні та вересні 2015 року, тобто з порушенням встановлених строків їх виплати, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду про стягнення компенсації у розмірі 36 581,52 грн. за не вчасно виплачені суми пенсії.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 лютого 2016 року стягнуто з Управління Пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Миколаєва на користь ОСОБА_2 компенсацію у розмірі 4 523,93 грн. за несвоєчасно виплачену суму пенсії. Залишено без розгляду позовні вимоги щодо стягнення з Управління компенсації за несвоєчасно виплачену суму пенсії у розмірі 6 997,39 грн. за період з 13 вересня 2013 року по 03 травня 2015 року. Стягнуто з Управління Пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Миколаєва судовий збір у сумі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді позовів ОСОБА_2 у справах №2-1500/2006, №487/7374/14-а судами вирішувалось питання щодо перерахунку пенсії з урахуванням заробітку за відповідний період в науковій установі, зобов'язано Управління здійснити перерахунок його пенсії та стягнуто недоотримані суми соціальних виплат.

На виконання судових рішень УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва проведено ОСОБА_2 перерахунок пенсії, проте виплатило недоотримані позивачем суми пенсії у січні та вересні 2015 року.

Оскільки, на думку позивача, ці виплати проведені органом пенсійного фонду з порушенням встановлених строків, він звернувся до суду із цим позовом про стягнення з Управління компенсації за затримку виплати недоотриманої пенсії.

Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки органом пенсійного фонду порушено терміни виплати позивачу сум недоотриманої пенсії, вимоги позивача про стягнення з органу компенсації за несвоєчасну виплату доходу є обґрунтованими.

Таким чином, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що цей спір є публічно-правовим та належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції неправильними, таким, що зроблені з порушення норм процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у цій справі позивач просить стягнути з суб'єкта владних повноважень кошти та не оскаржує його рішення, дії чи бездіяльність, а заявляє вимоги про відшкодування шкоди без вимоги вирішити публічно-правовий спір.

За таких обставин, цей спір не підсудний адміністративному суду.

Проте, вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції помилково надав оцінку діям пенсійного органу, пов'язані із виплатою пенсії, в той час, коли позивачем ці вимоги не заявлялись та вирішив заявлені вимоги, які не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, оскільки між сторонами у цій справі склалися відносини, що стосуються стягнення шкоди, позивачем не заявлено вимоги вирішити публічно-правовий спір, колегія суддів вважає, що цей спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України приходить до висновку про скасування судового рішення та прийняття нового про закриття провадження у справі.

При відкритті провадження у справі за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 лютого 2016 року апелянту відстрочено сплату судового збору до вирішення справи по суті.

Разом з цим, за правилами п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про сплату судового збору» в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях, сплачена сума судового збору підлягає поверненню.

Враховуючи те, що в разі закриття провадження у справі, судовий збір повертається, підстави для стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва судового збору відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. 196, ч. 1 ст. 203, п. 4 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 лютого 2016 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва про стягнення коштів - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст ухвали складено та підписано 30.05.2016 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

Л.П. Шеметенко