Справа № 521/186/16-а
Суддя: Плавич І. В.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №521/186/16-а
Провадження №2-а/521/23/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Плавича І.В.,

при секретарі Мазинській І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови у справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться на розгляді адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови у справі про порушення митних правил.

Обґрунтовуючи власну позицію та підстави звернення до суду сторона позивача посилалась на ті обставини, що 24 жовтня 2015 року в місті Ізмаїл Одеської області нарядом взводу ДПС було зупинено автомобіль НОМЕР_1, 2004 року виготовлення, чорного кольору під керуванням ОСОБА_1

Про вказану затримку працівниками ДПС було повідомлено Одеську митницю ДФС. Після перевірки автомобілю та документів, інспектором Одеської митниці ДФС ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 був складений протокол №0997/50000/15 від 24 жовтня 2015 року за ознаками порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України.

22 грудня 2015 року постановою т.в.о. заступника начальника Одеської митниці ДФС ОСОБА_3 в справі про порушення митних правил № 0997/50000/15, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів у розмірі 705264,39 гривень.

Як пояснювала сторона позивача, ОСОБА_1 себе винним не визнає, порушення митних правил не допустив, з висновками інспектора не згоден, у звязку з чим звернувся з даним позовом в суд, в якому просив скасувати постанову т.в.о. заступника начальника Одеської митниці ДФС ОСОБА_3 у справі про порушення митних правил №0997/50000/15 від 22 грудня 2015 року.

Представник позивача ОСОБА_1 у відкрите судове засідання зявилась, заявлені вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник Одеської митниці Державної фіскальної служби України у відкрите судове засідання зявився, заперечував проти заявлених вимог, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши представлені суду письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову з наступних підстав.

Під час судового розгляду справи було встановлено, що 24 жовтня 2015 року о 17 годині 30 хвилин в місті Ізмаїл Одеської області на перехресті вулиць Савицького та Ватутіна нарядом взводу ДПС було зупинено автомобіль марки «Audi A4», країна реєстрації ОСОБА_4, р/н НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_3, 2004 року виготовлення, чорного кольору під керуванням громадянина України ОСОБА_1

В ході перевірки автомобіля та документів, працівниками СП №5 роти ДПС при УДАІ ГУМВС України в Одеській області було повідомлено працівників шостого аналітично-пошукового відділу управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Одеської митниці ДФС про затримку даного транспортного засобу з приводу встановлення законності керування транспортним засобом цим громадянином.

Під час перевірки вказаного автотранспортного засобу згідно з інформацією ПІК Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби встановлено, що вказаний автомобіль був звезений на митну територію України 04 жовтня 2013 року о 15 годині 12 хвилин через відділ митного оформлення №1 митного поста «Ізмаїл» Одеської митниці ДФС громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_5 Стояновим в режимі «тимчасове звезення».

Зі змісту оскаржуваної постанови випливає, що ОСОБА_1 неправомірно користувався даним транспортним засобом, стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги, вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежі.

Ухвалюючи постанову в справі про порушення митних правил № 0997/50000/15 від 22 грудня 2015 року, т.в.о. заступника начальника Одеської митниці ДФС ОСОБА_3 виходив з того, що ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від митних платежів, у звязку з чим субєкт владних повноважень дійшов висновку, що особою вчинено порушення митних правил, передбачене ст. 485 МК України.

Як регламентує ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, предявлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно ст. 485 МК України, заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Суд погоджується з правовою позицією сторони позивача, що обєктивною стороною вказаного правопорушення є дії, спрямовані на порушення встановленого законодавством України порядку використання товарів в цілях, стосовно яких надано пільги щодо сплати податків і зборів. Склад вказаного порушення обумовлює наявність особливої мети ухилення від сплати митних платежів та вини у формі прямого умислу.

Як встановлює ст. 4 ч.1 п.39 МК України, платник податків особа, на яку відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладено обовязок зі сплати митних платежів. При цьому податкова пільга передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обовязку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті (ст. 30 ПК України).

Згідно ст. 293 МК України особою, на яку покладається обовязок із сплати митних платежів, є декларант. Пунктом 3 частини 2 ст. 293 МК України вказаний обовязок, у разі недотримання положень цього Кодексу щодо користування та розпорядження товарами або виконання інших вимог і умов, установлених цим Кодексом для застосування митних режимів, що передбачають умовне повне або часткове звільнення від сплати митних платежів, покладений на особу, відповідальну за дотримання митного режиму. Аналогічні положення щодо сплати суми податкового зобовязання та пені відповідно до Податкового кодексу України особою, відповідальною за дотримання режиму тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами передбачені частиною 2 ст. 105 МК України.

За змістом ст. 485 МК України, склад вказаного порушення обумовлює наявність особливої мети ухилення від сплати податків та зборів або зменшення їх розміру. Наявність такої мети можливе лише в діях особи, відповідальної за дотримання митного режиму тимчасового ввезення, яка є декларантом та платником вказаних митних платежів та якій надано пільги з їх сплати.

Оскільки ОСОБА_1 не є декларантом відповідного транспортного засобу та особою, відповідальною за дотримання режиму тимчасового ввезення, а також не є платником митних платежів при його ввезенні на територію України на вказаних умовах, в діях особи не може бути мети ухилення від сплати митних платежів та складу відповідного правопорушення.

Згідно ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобовязана зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 керував вказаним автомобілем на підставі довіреності, виданої громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_5

Статтею 105 МК України передбачено, що у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 цього Кодексу та в Додатках В.1-В.9, С, В до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу.

На підставі Закону України «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення», Україна приєдналась до Конвенції про тимчасове ввезення та Додатків A, B.1-B.9, C, D та E до неї, прийнятих 26 червня 1990 року у місті Стамбулі.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, є частиною національного законодавства України. Якщо міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_3 України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України (частина 3 статті 1 МК України). Аналогічні положення передбачені ст. 19 ч.2 Закону України «Про міжнародні договори України».

Згідно ст. 380 ч.4 МК України, тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Однак, вказане положення не відповідає ст. 7 Додатку С Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), де зазначено, що транспортні засоби приватного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення. Кожна договірна сторона (країна учасниця Конвенції, якою є і Україна) може дозволити таке використання особою, яка постійно проживає на її території, зокрема, якщо вона використовує транспортний засіб від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення.

Як встановлює ст. 3 ч.4 МК України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обовязків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обовязків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Згідно ст. 529 ч.1 МК України, постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

На підставі ст. 530 ч.6 МК України, перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому КАС України.

Як чітко зобовязує ст. 71 ч.2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідні посилання сторони відповідача щодо обґрунтованості притягнення позивача до адміністративної відповідальності не вбачаються суду доведеними та викликають обґрунтований сумнів.

Відповідно до ст. 531 ч.1 п.1 МК України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є, зокрема, відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил.

Ураховуючи викладене, суд вбачає обґрунтованим задовольнити вимоги позивача та скасувати оскаржувану постанову. Разом з тим, оскільки в процесі розгляду справи суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача порушень митних правил, суд вбачає обґрунтованим закрити провадження у відповідній справі.

Згідно ст. 171-2 ч.2 КАС України, рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає. Але на підставі Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2015 від 08 квітня 2015 року, положення частини другої статті 171-2 КАС України визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та рекомендовано ОСОБА_6 України невідкладно врегулювати питання щодо оскарження судового рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Виходячи з викладеного та ураховуючи положення ст. 6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, ст.ст. 8, 55, 129 Конституції України, ст.ст. 8, 13 КАС України, суд приходить до висновку про забезпечення оскарження постанови суду в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 17, 69, 71, 86, 95, 98, 122, 128, 158, 159, 160, 163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови у справі про порушення митних правил задовольнити.

Постанову у справі про порушення митних правил № 0997/50000/15 від 22 грудня 2015 року, ухвалену т.в.о. заступника начальника Одеської митниці ДФС ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 485 МК України скасувати, та закрити провадження у справі про порушення митних правил у звязку із відсутністю у діях особи ознак порушення митних правил.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий: