Справа № 2а-0770/111/12
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 року м. Київ К/800/60094/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у м.Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (правонаступник Державної податкової інспекції у м.Ужгороді Закарпатської області )

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.04.2012

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013

у справі №9104/104953/12

за позовом ДП «Закарпатський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

до Державної податкової інспекції у м.Ужгороді Закарпатської області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.04.2012, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано повністю податкове повідомлення - рішення ДПІ у м.Ужгороді Закарпатської області від 23.12.2011 № про збільшення Дочірньому підприємству «Закарпатський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 33541,25грн. (основний платіж - 26833,00 грн., штрафні (фінансові) санкції -6708,25 грн.).

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового про відмову у задоволенні позову, з підстав невірного застосування норм матеріального права.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ДП «Закарпатський облавтодор» з питань правомірності нарахування податкового кредиту по податковій декларації з податку на додану вартість за період 01.08.2011 року по 31.08.2011 року, за результатами якої складено акт від 13.12.2011 № 2873/23-1/31179046.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення ч.ч.1,2 ст.215, ст.203 ст. 216 Цивільного Кодексу України, п.198.6 ст.198 ПК України, внаслідок чого завищено податковий кредит за серпень 2011 року на загальну суму 28633,00 грн.

Дані порушення, на думку податкового органу, ґрунтуються на даних бази Кременчузької ОДПІ, що у контрагента позивача ТОВ «Гражданпромспецпроект» відсутні основні засоби, не подаються декларації з податку з доходів фізичних осіб та по комунальному податку, не знаходиться за юридичною адресою. Тобто, не підтверджено операції з придбання товарів та укладання угод з метою настання реальних правових наслідків, а таким чином укладені ТОВ «Гражданпромспецпроект» угоди мають ознаки нікчемності.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № від 23.12.2011, яким позивачу збільшено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 33541,25 грн., в т.ч. основного платежу 26833,00 грн. та штрафних (фінансових) санкції - 6708,25 грн.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, та вважає, що судом повно встановлено обставини у справі, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні відносини.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст.198 цього Кодексу податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п.201.10 ст.201 цього Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, для підтвердження наявності підстав для включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбані товари до складу податкового кредиту, необхідні первинні документи (платіжні доручення, податкові накладні, акти виконаних робіт тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Суд першої інстанції, з доводами якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем укладено із ТОВ «Славтрансгруп» договір купівлі - продажу товарів від 14.10.2008 № 14/10-08, за яким ТОВ «Славтрансгруп» (продавець) передає, а ДП «Закарпатський облавтодор» (покупець) приймає і оплачує товар-нафтопродукти, цемент, металопрокат, автошини та інше , договором визначено умови поставки товару, оплати товару та термін його дії .

На виконання вищезазначеного доровору ТОВ «Славтрансгруп» виписано позивачу податкові накладні від 08.08.2011 за №10, від 22.08.2011 за №29, від 22.08.2011 за №30,також на підтвердження реальності даних операцій позивачем надано: видаткові накладні, акти здачі прийняття робіт (надання послуг), рахунки -фактури, платіжні доручення, товарно - транспортні накладні, виробничо - технічну документацію (довідки про вартість виконаних робіт, акти виконаних робіт, загальні відомості ресурсів, калькуляції, акти приймання -виконаних будівельних робіт.

Ліцензією серії АВ №555903 з додатком до неї підтверджено, що ТОВ ДП «Закарпатський облавтодор» здійснює господарську діяльність у сфері будівництва доріг і автострад, а отримані від ТОВ «Славтрансгруп» за договором товари та послуги використані в господарській діяльності за профілем діяльності підприємства.

Підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, на думку податкового органу, стало те, що контрагент позивача ТОВ «Славтрансгруп» не є виробником, а нафтопродукти ним придбані у ПП «Дакар», ТОВ «СТ» та ТОВ «Гражданпромспецпроект». ТОВ «Славтрансгруп» сформовано податковий кредит у сумі 28633,00 грн. за рахунок отриманої податкової накладної від ТОВ «Гражданпромспецпроект», в зв'язку з поставкою ним мазуту М100 топкового. Згідно даних бази Кременчузької ОДПІ, у ТОВ «Гражданпромспецпроект» відсутні основні засоби, не подаються декларації з податку з доходів фізичних осіб та по комунальному податку, не знаходиться за юридичною адресою. Тобто, не підтверджено операції з придбання товарів та укладання угод з метою настання реальних правових наслідків, а укладені з ТОВ «Гражданпромспецпроект» угоди мають ознаки нікчемності. ТОВ «Славтрансгруп» не є кінцевим споживачем продукції, придбаної у ТОВ «Гражданпромспецпроект», та реалізувало придбаний товар ДП «Закарпатський облавтодор» на суму ПДВ 26833,00 грн. Таким чином, правочини між ТОВ «Гражданпромспецпроект» та покупцями по ланцюгу постачання є нікчемними, а отже, нікчемним є договір № 14/10-08 від 14.10.2008, укладений між позивачем та ТОВ «Славтрансгруп».

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхилили доводи контролюючого органу про нікчемність спірних договорів, оскільки, висновки щодо завідомої суперечності правочину інтересам держави та суспільства контролюючі органи можуть робити виключно в аспекті того, чи суперечить відповідний правочин фіскальним інтересам держави, забезпечення яких покладається на контролюючі органи. Наявність умислу та обставини щодо виконання угод, стосовно дійсності яких виник спір, сходять до предмету доказування в судовому процесі, зокрема, до таких доказів належить обвинувальний вирок, який набрав законної сили, що підтверджував би факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами суб'єктів господарської діяльності за наслідками виконання оспорюваних угод. Однак доказів постановлення вироків, які б містили в собі встановлені судом об'єктивні дані про нікчемність оспорюваної угоди відповідачем не надано.

Натомість наявність у позивача належно оформлених первинних документів на підтвердження податкового кредиту, які були належним чином відображені ним у податковому обліку, відповідачем не спростовано, жодних свідчень того, що спірні договори та/або їх виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, судами не встановлено.

На момент проведення позивачем господарських операцій з контрагентами , останні були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та були зареєстровані як платник податку на додану вартість.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» вiд 15.05.2003, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Законодавством України не передбачено обов'язок покупця перевіряти відповідність законодавству статутних та реєстраційних документів продавця, а також перевіряти наміри продавця щодо сплати ним податків.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на формування витрат чи податкового кредиту.

Слід зазначити, що недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначними доказами, однак такі докази на порушення вимог частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України податковим органом не представлено, реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, не спростовано.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої та апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили справу у відповідності з нормами матеріального права та постановили обґрунтоване рішення, підстав для їх скасування, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області відхилити, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.04.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-239№ КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун