Справа № 826/19299/15
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23 травня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Оксененка О.М.,

Парінова А.Б.,

при секретарі: Нікітіній А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Щит-К» на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 10 лютого 2016 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Щит-К» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Щит-К», звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м.Києві від 22 травня 2015 року № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 10 лютого 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і вбачається з матеріалів справи, що на виконання постанови слідчого працівниками Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м.Києві проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Щит-К» з питань правомірності проведених фінансово-господарських операцій по взаємовідносинам з контрагентами ТОВ «Мікас Плюс», ТОВ « Компанія «Омега Люкс», ТОВ «Сетмаркет», ТОВ «Ді-Некс», ПП «Кінос» за період 2012-2014 роки, за результатами якої складено акт від 30 квітня 2015 року №252/1-26-50-22-07-32589246 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЩИТ-К» () з питань правомірності проведених фінансово-господарських операцій по взаємовідносинам з контрагентами ТОВ «Мікас Плюс» (), ТОВ «Компанія «Омега Люкс» (), ТОВ «Сетмаркет» (), ТОВ «Ді-Некс» () та ПП «Кінос» () за період 2012-2014 року» (далі - акт перевірки).

У висновку акта перевірки встановлено порушення позивачем пункту 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 278400,00 грн. за 2014 рік; підпунктів 198.3 та 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 309334,00 грн., у тому числі за лютий - грудень 2014 року.

Вказані в акті перевірки порушення обґрунтовані безпідставним віднесенням до складу витрат та податку на додану вартість відповідних сум вартості приданих товарів/послуг по відносинам із ТОВ «Компанія «Омега Люкс» та ТОВ «Ді-Некс», у зв'язку із не доведенням реальності господарських операцій.

На підставі акта перевірки ДПІ у Голосіївському районі 22.05.2015 року прийняті податкові повідомлення-рішення, а саме: №, яким за порушення пункту 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України ТОВ "ЩИТ-К" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на 348 000,00 грн., у тому числі за основним платежем на 278 400,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 69 600,00 грн., та № яким за порушення підпункту пунктів 198.3 та 198.6 статті 198 Податкового кодексу України ТОВ "ЩИТ-К" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 386 668,00грн., у тому числі за основним платежем на 309 334,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 77 334,00 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб»єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій відповідача як суб'єкта владних повноважень, що останній і довів суду відповідно до норм КАСУ.

Суд апеляційної інстанції погоджує такий висновок суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України).

Отже, формування платником податку витрат, що приймають участь у визначенні об»єкта оподаткування податком на прибуток, допускається за умови підтвердження відповідних сум належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а також використання отриманого товару у власній господарській діяльності.

Крім того, відповідно до п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 статті 198 ПК України 198.2 датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно п. 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ТОВ «ЩИТ-К» (замовник) та ТОВ «Компанія «Омега Люкс» (виконавець) укладено договір про надання послуг від 01 квітня 2014 року №168, за умовами якого за завданням замовника виконавець надає замовнику послуги з консультування з питань комерційної діяльності, керування та юридичні послуги на умовах, визначених цим Договором (том 1, а.с. 77).

Згідно актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) виконавцем надавались ТОВ «ЩИТ-К» юридичні послуги на суму 240 120,00 грн., консультування з питань оподаткування на суму 299 610,00 грн., ведення бухгалтерського обліку на суму 287 790,00 грн., ПДВ у розмірі 57 558,00 грн.

ТОВ «Компанія «Омега Люкс» виписало позивачу податкові накладні на загальну суму 923 024,00 грн., в тому числі податок на додану вартість - 165 504,00 грн.

Також, 03 лютого 2014 року між ТОВ «ЩИТ-К» (замовник) та ТОВ «Ді-Некс» (виконавець) укладено договір про надання послуг №030215, за умовами якого за завданням замовника виконавець надає замовнику послуги з дослідження кон'юнктури ринку та виявлення громадської думки на умовах, визначених цим Договором (том 1, а.с. 115).

Згідно актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) виконавцем надавались ТОВ «ЩИТ-К» послуги по дослідженню кон'юнктури ринку та виявлення громадської думки на суму 619 490,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 123 898,00 грн.

ТОВ «Ді-Некс» виписало позивачу податкові накладні на загальну суму 1 006 810,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 143 830,00 грн.

Оплата за виконані роботи здійснювалась позивачем у безготівковому порядку, що підтверджується платіжними дорученнями (том 2, а.с. 3-25).

Сума вартості отриманих послуг відображена позивачем у складі доходу, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за відповідні звітні періоди.

Як зазначає Верховний Суд України, при розгляді справ даної категорії судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не довів суду мету придбання різного роду послуг, зокрема, в матеріалах справи відсутні пояснення з приводу фактичного використання придбаних послуг та відповідні докази, які б могли підтвердити це.

Судом встановлено, що в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг), міститься лише найменування наданої послуги. Крім того, з актів здачі-передачі робіт (надання послуг) неможливо встановити обсяг проведених робіт, скільки часу витрачено, у який період, які інформаційні матеріали використано, та ідентифікувати участь контрагентів у виконанні робіт/наданні послуг.

Позивачем не вказано, яким чином отримані послуги стосуються його господарської діяльності та не надано доказів, які б підтверджували реальність здійснених операцій та факт використання отриманих послуг у власній господарській діяльності.

Так, позивачем не надано доказів стосовно того, в яких саме послугах потребувало ТОВ "ЩИТ-К", зокрема в матеріалах справи відсутні заявки, довідки, які б установлювали перелік необхідних послуг, а відтак, відсутність відповідної узгодженості між замовником та виконавцем виключає можливість надання заявлених до виконання послуг.

Крім того, позивачем не надано доказів забезпечення виконавців всією інформацією та документацією, необхідною для виконання ним своїх зобов'язань за укладеними договорами, при цьому, з наданих позивачем звітів не вбачається розкриття спектру наданих послуг (які дії включали в себе послуги), як і не вказано відповідальних осіб щодо їх надання та отримання, оскільки наданий контрагентами перелік послуг для позивача є досить широким та не вичерпним.

У свою чергу, наявні в матеріалах справи податкові накладні містять лише загальну назву «юридичні послуги», «консультування з питань оподаткування», «ведення бухгалтерського обліку», «дослідження кон'юнктури ринку та виявлення громадської думки» без деталізації змісту та обсягу таких послуг.

Суд звертає увагу, що формальна наявність у покупця первинних документів, необхідних для віднесення певних сум до складу витрат відповідного періоду, зокрема, податкових накладних, не є безумовною підставою для віднесення до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість по сумнівним господарським операціям у разі недоведення реальності здійснених господарських операцій та придбання послуг з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку.

Враховуючи викладене, судом не встановлено, а позивачем не доведено, що здійснені ним господарські операції з ТОВ «Компанія «Омега Люкс» та ТОВ «Ді-Некс» щодо поставки послуг носять реальний характер, а придбані послуги стосуються господарської діяльності ТОВ «Щит-К».

Колегія суддів зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ті чи інші господарські операції. Однак, критерієм зменшення бази оподаткування податку на прибуток та формування податкового кредиту є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу. А відтак, на підтвердження витрат, понесених у зв'язку з оплатою послуг, які були предметом зазначених договорів, позивач повинен був надати, зокрема, документи, що свідчать про фактичне виконання постачальниками конкретних видів послуг та про результат виконання кожної послуги та її зв'язок з господарської діяльність платника податку. Інакше, не прослідковується ділова мета господарюючого суб'єкта та його дійсна зацікавленість в отриманні цих послуг, позаяк відсутність їх реального результату видається марним витрачанням коштів на їх оплату.

Таким чином, надані позивачем документи не розкривають змісту наданих послуг, адже не містять деталізованої інформації про такі, їх характер та результати здійснених заходів, що, у свою чергу, виключає можливість оцінки подальшого використання спірних послуг у діяльності Товариства.

При цьому, колегія суддів наголошує, що за умови добросовісності позивача, представлення чим-більш ширшого переліку документів на обґрунтування своїх вимог є прямим інтересом останнього та обов'язком, закріпленим статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Щит-К» - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 10 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Ухвала в повному обсязі складена 26 травня 2016 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді О.М.Оксененко

А.Б.Парінов

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Оксененко О.М.

Парінов А.Б.