Справа № 2а-12898/11/2670
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року м. Київ К/800/10883/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого: Штульман І.В. (доповідач),

суддів: Олексієнка М.М.,

Рецебуринського Ю.Й.,

при секретарі:Пасічніченко А.А.,
за участю: Шуліки М.О., - представника відповідача, -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку касаційного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу від 5 вересня 2011 року № 113, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 липня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2014 року, -

встановив:

У вересні 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Головного управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про: визнання протиправним і скасування наказу від 5 вересня 2011 року № 113; поновлення його на посаді головного спеціаліста відділу цивільного захисту та реалізації завдань особливого періоду з 5 вересня 2011 року з видачею відповідного наказу; зобов'язання відповідача внести в трудову книжку запис про визнання недійсним запису № 8 та про його поновлення на посаді головного спеціаліста відділу цивільного захисту та реалізації завдань особливого періоду. Крім того, просив допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення на роботі.

Позовні вимоги ОСОБА_4 мотивовані тим, що Головне управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації необґрунтовано звільнило його із займаної посади у зв'язку з виявленням невідповідності займаній посаді внаслідок стану здоров'я (пункт 2 статті 40 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України), тоді як він належним чином виконував покладені на нього посадові обов'язки і жодних зауважень з цього приводу у відповідача не було.

Відповідно до пункту 3.9 розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації № 560 від 21 грудня 2012 року «Про упорядкування структури Київської обласної державної адміністрації» Головне управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації перейменоване в Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2014 року, в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 липня 2013 року та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2014 року, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Касаційна скарга позивача задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частин 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були доведені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Пунктом 5 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що крім загальних підстав, передбачених КЗпП України, державна служба припиняється у разі виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі (стаття 12 цього Закону).

Згідно пункту 2 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

За змістом статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Пленум Верховного Суду України в абзаці 1 пункту 21 постанови № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами) роз'яснив, що при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом. Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда. Відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів.

З матеріалів справи вбачається, і це правильно встановлено судами попередніх інстанцій, що наказами начальника Управління з питань надзвичайних ситуацій Київської обласної державної адміністрації:

- № 108 від 27 жовтня 2008 року позивача ОСОБА_4 призначено на посаду провідного спеціаліста відділу планування заходів з запобігання виникнення НС, реалізації завдань особливого періоду та забезпечення роботи комісії ТЕБ та НС, як такого, який успішно пройшов випробувальний термін і йому присвоєно 12 ранг державного службовця;

- № 111 від 3 листопада 2008 року ОСОБА_4 переведено тимчасово за його згодою на посаду провідного спеціаліста відділу забезпечення нормальних умов життєдіяльності населення на період відпустки по догляду за дитиною до трьох років ОСОБА_5 з вказаної дати;

- № 3 від 11 січня 2010 року відділ забезпечення нормальних умов життєдіяльності населення було перейменовано у відділ цивільного захисту та реалізації завдань особливого періоду;

- № 5 від 11 січня 2010 року ОСОБА_4 було переведено на посаду головного спеціаліста вищезазначеного відділу.

В трудовій книжці ОСОБА_4 (серія НОМЕР_1) зазначено, що наказом відповідача № 5 від 11 січня 2010 року позивача призначено з резерву на посаду головного спеціаліста відділу цивільного захисту та реалізації завдань особливого періоду.

З акту № 1672 огляду МСЕК-2 від 27 жовтня 2009 року вбачається, що ступінь втрати професійної працездатності позивача ОСОБА_4 становить 70% (довідка серія КБ-2 № 000982).

З довідки до акта № 43 огляду МСЕК-2 (серія 10 ААА №133410 від 12 січня 2011 року) слідує, що позивач ОСОБА_4 з 11 січня 2011 року є інвалідом 2 групи (захворювання пов'язане з участю в бойових діях при виконанні обов'язків військової служби) і згідно висновку про умови та характер праці він не здатний до регулярної професійної діяльності.

З посвідчення серії НОМЕР_2, виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації 1 лютого 2011 року, вбачається, що позивач ОСОБА_4 є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Наказом Головного управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації № 20 від 29 червня 2011 року «Про внесення змін до структури Головного управління» скорочено з 31 серпня 2011 року ряд посад, в тому числі посаду головного спеціаліста відділу цивільного захисту та реалізації завдань особливого періоду. Додатком 1 до наказу № 20 від 29 червня 2011 року визначено перелік осіб, посади яких будуть скорочені, серед яких, зокрема (пункт 5), зазначено ОСОБА_4, який обіймав посаду головного спеціаліста. На поінформованість позивача про скорочення займаної ним посади вказує його підпис від 1 липня 2011 року. Разом з тим, ОСОБА_4 відмовився від ознайомлення з попередженням про звільнення, в зв'язку з чим 5 вересня 2011 року відповідач повторно намагався вручити позивачеві повідомлення про скорочення займаної ним посади.

Наказом в.о. начальника Головного управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації № 113 від 5 вересня 2011 року позивача ОСОБА_4, - головного спеціаліста відділу цивільного захисту та реалізації завдань особливого періоду, звільнено з займаної посади 5 вересня 2011 року на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України, у зв'язку з невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я (підстава: довідка до акта огляду МСЕК, попередження ОСОБА_4 щодо звільнення, лист-пропозиція про вакантну посаду, акт про відмову від підпису).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що державний службовець може бути звільнений з державної служби в тому числі за наявності підстав, передбачених пунктами 1 та 2 статті 40 КЗпП України, згідно яких трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а також у разі виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Враховуючи акт огляду МСЕК-2 серії 10 ААА № 133195 від 12 січня 2011 року, відповідач запропонував позивачеві посаду прибиральника службових приміщень, повідомивши при цьому, що в разі відмови він буде звільнений з роботи за пунктом 2 статті 40 КЗпП України. ОСОБА_4 відмовився від запропонованої посади, однак відмову не засвідчив підписом, у зв'язку з чим 5 вересня 2011 року складено відповідний акт.

При цьому судами першої та апеляційної інстанцій надано належну оцінку атестаційному листку позивача від 22 листопада 2010 року про відповідність ОСОБА_4 займаній посаді та протоколу засідання атестаційної комісії Головного управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 7 грудня 2010 року № 2, який містить застереження для позивача: «більш уважно відноситися до виконання поставлених завдань», встановивши, що останній не поінформував відповідача про свою нездатність за станом здоров'я до регуляторної професійної діяльності - 70% ступінь втрати професійної працездатності (довідка серії КБ-2 № 000982, що видана 27 жовтня 2009 року МСЕК-2).

Приймаючи оскаржувані позивачем рішення, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що виконувані ОСОБА_4 трудові обов'язки включали як роботу із документами в приміщенні, так і виїзди на об'єкти у зв'язку із надзвичайними ситуаціями.

Так, з наявної в матеріалах справи посадової інструкції ОСОБА_4, - головного спеціаліста відділу цивільного захисту та реалізації завдань особливого періоду управління цивільного захисту головного управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи облдержадміністрації, вбачається, що до кола його завдань і обов'язків відносяться також розслідування причин виникнення надзвичайних ситуацій, організація відновлювальних робіт з ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, участь в проведенні командно-штабних навчань та тренувань (пункти 2.3, 2.11).

Також встановлено, що на час звільнення позивача, у відповідача не було вакантних посад з числа нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Виходячи з наведених обставин, враховуючи функції і посадові обов'язки, здійснення яких вимагається від ОСОБА_4, що передбачають велике навантаження, наявність ризиків, викликаних надзвичайними ситуаціями і вимагають високого рівня відповідальності, беручи до уваги втрату ним на 70% професійної працездатності та його нездатність до регулярної професійної діяльності, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про правомірність звільнення позивача з посади головного спеціаліста відділу цивільного захисту та реалізації завдань особливого періоду на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України, в зв'язку з виявленням невідповідності займаній посаді внаслідок стану здоров'я.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують встановлених судами обставин справи та їх висновків.

Згідно частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 липня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу від 5 вересня 2011 року № 113 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та в порядку, визначеному статями 237 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.