Справа № 804/3044/15
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" травня 2016 р. м. Київ К/800/41308/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,
секретар судового засідання Малина Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Міністерства інфраструктури України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Міністерства інфраструктури України, в якому просив: визнати протиправними дії Міністерства інфраструктури України, які полягають у недопуску позивача до участі у конкурсі на посаду генерального директора Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - ДП «МА «Бориспіль»); визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства інфраструктури України про проведення пошуку кандидатів на посади генеральних директорів Державної адміністрації залізничного транспорту України - Укрзалізниці, ДП «МА «Бориспіль» та Міжнародний аеропорт «Львів імені Данила Галицького» (далі - ДП «МА «Львів»), оголошення про яке оприлюднене на офіційному сайті відповідача 31 грудня 2014 року; зобов'язати Міністерство інфраструктури України провести конкурс на посаду генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», оголошений 31 грудня 2014 року, відповідно до вимог Порядку проведення конкурсного відбору керівників державних суб'єктів господарювання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2008 року № 777 (далі - Порядок).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що недопуск його до участі в наступних етапах конкурсу на посаду генерального директора ДП «МА «Бориспіль» та встановлення додаткових вимог до документів кандидатів, є протиправним та свідчить про непрозорість конкурсу, що є порушенням Порядку та перешкоджає реалізації позивачем свого права бути обраним на посаду генерального директора ДП «МА «Бориспіль».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства інфраструктури України щодо пошуку кандидатів на посаду генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України - Укрзалізниці, ДП «МА «Бориспіль» та ДП «МА «Львів», як такі, що вчинені в порушення Порядку. Визнано протиправними дії Міністерства інфраструктури України щодо недопуску позивача до участі в конкурсі на посаду генерального директора ДП «МА «Бориспіль». Зобов'язано Міністерство інфраструктури України вирішити питання щодо призначення та проведення конкурсу на посаду генерального директора ДП «МА «Бориспіль» відповідно до вимог Порядку. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на офіційному сайті Міністерства інфраструктури України 31 грудня 2014 року оприлюднено оголошення щодо початку пошуку кандидатів на посади керівників Державної адміністрації залізничного транспорту України - Укрзалізниці, ДП «МА «Бориспіль» та ДП «МА «Львів».

Зі змісту вказаного оголошення вбачається, що Міністерство інфраструктури України спільно з експертами компаній Talent Advisors, ЕBS та Deloitte розпочало пошук кандидатів на посади генеральних директорів зазначених вище суб'єктів господарювання. Прийом даних від кандидатів (резюме), стартував 31 грудня 2014 року та тривав до 12 січня 2015 року включно (включаючи вихідні та святкові дні). У даному оголошенні наведені вимоги до резюме та інших документів (після оголошення за посиланнями). Зазначено, що відбір кандидатів відбуватиметься в кілька етапів та запропоновано особам, які бажають взяти участь у відборі, надіслати визначений пакет документів на електронну адресу.

17 січня 2015 року ОСОБА_4 з метою участі у відборі кандидатів на посаду генерального директора ДП «МА «Бориспіль» направив пакет документів у встановлений в оголошенні спосіб.

29 січня 2015 року член експертної групи, що проводив відбір, електронною поштою повідомив позивача, що за результатами кваліфікаційної оцінки він не пройшов до другого етапу конкурсу.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо недопущення до участі в конкурсному відборі позивача, як претендента на посаду генерального директора ДП «МА «Бориспіль», ОСОБА_4 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час підготовки до проведення конкурсного відбору Міністерством інфраструктури України порушено встановлений чинним законодавством порядок проведення конкурсного відбору керівників державних суб'єктів господарювання, оскільки рішення Міністерством інфраструктури України про проведення пошуку кандидатів на посади генеральних директорів Державної адміністрації залізничного транспорту України - Укрзалізниці, ДП «МА «Бориспіль» та ДП «МА «Львів», оголошення про яке було оприлюднене на офіційному сайті відповідача 31 грудня 2014 року, в письмовій формі не приймалось, хоча фактично конкурсний відбір кандидатів на посаду керівників державних підприємств стратегічного значення розпочато. При цьому, в порушення статей 3-5 Порядку постійно діюча комісія для проведення конкурсного відбору не утворена, а зазначений в оголошенні перелік документів, що додаються до заяви на участь у конкурсному відборі, не відповідає статті 10 Порядку.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем в оголошенні від 31 грудня 2014 року повідомлено про початок пошуку кандидатів на посади генеральних директорів суб'єктів господарювання, які входять до його сфери управління, а не про початок процедури конкурсного відбору, а тому у відповідача були відсутні підстави для видання наказу (прийняття рішення) із зазначенням строку приймання заяв і проведення конкурсного відбору. При цьому, оскільки Міністерством не приймалось рішення про проведення конкурсного відбору на посади керівників зазначених вище суб'єктів господарювання, тому необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про порушення відповідачем процедури конкурсного відбору та недопуску позивача до участі у конкурсі на посаду генерального директора ДП «МА «Бориспіль».

Проте повністю погодитись з висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може та вважає їх передчасними.

У відповідності до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Водночас, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, а тому, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Пунктом 21 частини 1 статті 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» визначено, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань організовують і проводять конкурси з визначення керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки.

Відповідно до пункту 4 зазначеної статті уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних підприємств, установ, організацій та господарських структур, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.

Згідно підпункту 4.1.55 підпункту 4.1 пункту 4 Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого Указом Президента України від 12 травня 2011 року № 581/2011, Мінінфраструктури утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи та організації, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, формує кадровий резерв на посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міністерства.

Як зазначає позивач у касаційній скарзі, судом апеляційної інстанції не було враховано обставини, на яких ґрунтувалась правова позиція позивача, зокрема, його посилання на протиправність дій відповідача щодо відбору кандидатів на посаду керівника ДП «МА «Бориспіль», які передували майбутньому укладенню контракту та призначенню на дану посаду.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «публічна служба» в розумінні пункту 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, при вирішенні даного спору, визначальним є з'ясування характеру виконуваних Міністерством інфраструктури України у спірних правовідносинах функцій, чи виступає відповідач у відносинах з позивачем суб'єктом владних повноважень у розумінні статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України та чи стосуються оскаржувані дії Міністерства інфраструктури України щодо пошуку кандидатів на посади керівників Державної адміністрації залізничного транспорту України - Укрзалізниці, ДП «МА «Бориспіль» та ДП «МА «Львів» публічно-правових відносин щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Проте, вирішуючи даний спір по суті, суди першої та апеляційної інстанцій не з'ясували характер спірних правовідносин та юридичну природу спору, що виник між сторонами, а відтак - і його юрисдикційну належність.

Не врахування судами попередніх інстанцій зазначених вище норм процесуального права та не встановлення в судовому процесі усіх обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, та відповідно до положень частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк В.В. Тракало