Справа № 323/1076/16-а
Суддя: Фісун Н. В.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 323/1076/16-а
ПОСТАНОВА

іменем України

31.05.2016 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі судді Фісун Н.В. при секретарі Слинько Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні

адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оріхівського відділення Пологівського ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що 28 грудня 2015 р. службовою особою відповідача - заступником начальника-начальник Оріхівського відділення Пологівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій області Щербаковою Т.Г., щодо нього винесено постанову серії АА № 609684, якою притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 510 грн.

Зазначену постанову винесено щодо нього ніби-то за те що несвоєчасно подав місячну звітність з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за найманих працівників за жовтень 2015 року по строку 20.11.2015 р.

Постанова не відповідає обставинам справи, вимогам закону та підлягає скасуванню з таких підстав.

Проте, що у відношенні нього складався якийсь протокол про адміністративне правопорушення йому взагалі нічого відомо не було.

Крім того, при ознайомленні з постановою серії АА № 609684 по справі про адміністративне правопорушення, про існування якої він дізнався лише від державного виконавця ВДВС Оріхівського РУЮ Запорізької області, не можливо встановити яку ж норму статті Кодексу України про адміністративні правопорушення він порушив, тобто з яких правових міркувань його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Так, в оскаржуваній постанові зазначене його місце роботи - голова Новоданилівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, однак з 12 листопада 2015 року він не працює сільським головою Новоданилівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, а тому вже ніяк не мав повноважень чи фізично подати будь-яку звітність до Оріхівського відділення Пологівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій області.

До того ж, якщо у відношенні нього складався протокол про адміністративне правопорушення, то при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, йому в порушення до вимог ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП не роз'яснили його права та обов'язки. За таких умов права позивача при такому розгляді справи грубо порушено.

Вказана постанова позивачем не отримувалася, а лише була надана для ознайомлення 19 лютого 2015 року у зв'язку з початком стягнення з нього штрафу, то не мав у відповідності до законодавства вчасно оскаржити її в судовому порядку. Прохає поновити строк для оскарження постанови серії АА № 609684 від 28.12.2015 року у справі про адміністративне правопорушення. Постанову серії АА № 609684 від 28.12.2015 року у справі про адміністративне правопорушення визнати недійсною та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити, за відсутністю у його діях складу такого правопорушення.

У судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_3 на позовних вимогах наполягали, прохали їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.04.2016 року заперечував проти задоволення позову, надавши письмові заперечення (а.с. 20-21), в подальшому до судового засідання не з'являвся з невідомих суду причин, належним чином повідомлявся про слухання справи .

З'ясувавши позицію сторін у справі, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

У ході розгляду справи постало питання про дотримання позивачем вимог ст.99 КАС України при зверненні до адміністративного суду.

Вирішуючи дане питання, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 104 КАС України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції. Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані, зокрема, ст.99 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 ст. 99 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судовим розглядом встановлено що позивач фактично звернувся до суду 29.02.2016р., тобто поза межами строку, визначеного ч.5 ст.99 КАС України.

Заявивши клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, позивач подав належні доводи та достатні докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення до адміністративного суду/а.с.9/.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці у період з 21.04.2006 по 11.11.2015 ОСОБА_1 перебував на посаді голови Новоданилівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області. 11.11.2015 його було звільнено з займаної посади згідно Рішення сесії №1 від 12.11.2015 року /а.с.2/.

При розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_1 28.12.2015 року притягнуто до адміністративної відповідальності за несвоєчасне подання місячної звітності з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за найманих працівників за жовтень 2015 року по строку 20.11.2015 року.

Представник відповідача суду пояснив, що на момент винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відповідно до даних єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відображався як голова Новоданилівської сільської ради.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 288 КУпАП постанову посадової особи про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

За змістом ст. 293 КУпАП під час розгляду позову про скасування постанови перевіряється законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймається одне з таких рішень: залишення постанови без зміни; скасування постанови і надсилання справи на новий розгляд; скасування постанови і закриття справи; зміна заходу стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність.

Згідно зі ст.. 251 КупАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши в сукупності всі надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що виносячи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, суб'єкт владних повноважень, в порушення вимог ст. 280 КУпАП не перевірив, чи працював ОСОБА_1 на посаді голови Новоданилівської сільської ради , чи був він належним чином повідомлений про розгляд справи та не враховано інші обставини, які слід враховувати при призначенні адміністративного стягнення відповідно до ст.3 КУпАП.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що про час і місце розгляду постанови про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не повідомляли, чим порушено право на захист, передбачене ст. 278 КУпАП. Розгляд справи без надання йому права на захист та надання часу для звернення за правовою допомогою, подання інших доказів по справі - порушує позивача права, передбачені ст.268 КУпАП.

Представником відповідача не надано суду доказів того, що дійсно ОСОБА_1 належним чином повідомляли про розгляд справи.

Відповідно до статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно ст. 64 Конституції України Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до Основного Закону України положення «кожен має право на правову допомогу» (частина перша статті 59) є нормою прямої дії (частина третя статті 8), і навіть за умови, якщо це право не передбачене відповідними законами України чи іншими правовими актами, особа не може бути обмежена у його реалізації.

Важливу роль у забезпеченні реалізації, захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина в Україні як демократичній, правовій державі відведено праву особи на правову допомогу, закріпленому у статті 59 Конституції України. Це право є одним із конституційних, невід'ємних прав людини і має загальний характер. У контексті частини першої цієї статті "кожен має право на правову допомогу" поняття "кожен" охоплює всіх без винятку осіб - громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають на території України. Здійснення права на правову допомогу засноване на дотриманні принципів рівності всіх перед законом та відсутності дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (стаття 21, частини перша, друга статті 24 Основного Закону України).

Крім того, реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб'єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у Рішенні від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника. Зокрема, в абзаці п'ятому пункту 5 мотивувальної частини цього Рішення зазначено, що "закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (частина перша статті 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин".

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.

Конституційний Суд України також зазначив, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов'язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов'язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

Крім того, гарантування кожному права на правову допомогу є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року тощо.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 17, 18, 71, 143, 158-163, 185, 186, 254 КАС України, ст.ст.59,64 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.165-1, 251,252,256,268,288,293,283,278,280 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_1 строк на право звернення до суду з адміністративним позовом.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АА № 609684 від 28 грудня 2015 року винесену начальником Оріхівського відділення Пологівського ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області Щербаковою Тетяною Георгіївною про притягнення ОСОБА_1до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у розмірі 510,00 гривень скасувати.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів в моменту її оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області: Н.В.Фісун