Справа № 804/246/16
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2016 рокусправа № 804/246/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2016 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати ,-

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати наказ прокурора Дніпропетровської області № 2813 від 14 грудня 2015 року та поновити його на роботі на посаду прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області; зарахувати до стажу роботи в органах прокуратури період вимушеного прогулу, починаючи з 14 грудня 2015 року та по час вирішення спору; стягнути з прокуратури Дніпропетровської області заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 14 грудня 2015 року та по час вирішення спору; зобовязати прокуратуру Дніпропетровської області відшкодувати моральну шкоду в розмірі 40 000 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2016 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне дослідження доказів та встановлення обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач на підставі наказу прокурора Дніпропетровської області № 2131 від 31.07.2013 року був призначений стажистом на посаду прокурора прокуратури м.Павлограда Дніпропетровської області на умовах строкового трудового договору з 02 серпня 2012 року по 02 серпня 2013 року.

Згідно наказу Генерального прокурора України №12м від 07.03.2013 року ОСОБА_1 був переведений стажистом на посаду прокурора Павлоградської міжрайонної прокуратури на умовах строкового трудового договору по 02 грудня 2013 року, у звязку зі зміною структури та штатного розпису прокуратури Дніпропетровської області.

Наказом прокурора Дніпропетровської області №1259 від 19.06.2013 року позивач був призначений прокурором Павлоградської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області.

Відповідно до наказу прокурора Дніпропетровської області №1404 від 20.06.2014 року ОСОБА_1 був призначений прокурором Новомосковської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області.

Наказом Генерального прокурора України від 23.09.2015 року №76ш, у звязку з утворенням з 15.12.2015 року місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, виключено зі штатного розпису прокуратури Дніпропетровської області ряд міських, районних, міжрайонних прокуратур та встановлено тринадцять місцевих прокуратур, у тому числі Новомосковську місцеву прокуратуру, під територіальну юрисдикцію якої підпадає м.Новомосковськ, Магдалинівський, Новомосковський, Петриківський та Царичанський райони.

24 вересня 2015 року ОСОБА_1 було вручено попередження про майбутнє звільнення у разі не проходження або не успішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14.12.2015 року. За результатами тестування ОСОБА_1 набрав 61,3 бали.

На підставі наказу прокурора Дніпропетровської області №2813 від 14 грудня 2015 року ОСОБА_1 було звільнено з посади прокурора Новомосковської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області та з органів прокуратури з 14 грудня 2015 року у звязку з реорганізацією органу прокуратури (п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру».

Такі дії відповідача є предметом цього позову, оскільки позивач вважає їх неправомірними.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваний наказ прокурора Дніпропетровської області про звільнення позивача прийнятий правомірно, у межах наданих повноважень, та у спосіб, передбачений законодавством України. Також суд першої інстанції дійшов висновку, що основною умовою призначення прокурора на посаду в реорганізовану прокуратуру є успішне проходження тестування. Оскільки така умова позивачем не виконана, відповідач був позбавлений правових підстав на переведення на іншу посаду в новоутвореній прокуратурі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції із наступних підстав.

Частиною другою статті 38 Конституції України передбачено, що громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

За приписами частини 6 статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон України №1697-VII).

Із прийняттям нового Закону України "Про прокуратуру" була змінена система органів прокуратури України.

Окрім зміни системи органів прокуратури України, Законом №1697-VII було запроваджено ряд принципово нових підходів до питань призначення на посади прокурорів прокуратури, основою якого є якісне оновлення керівного та кадрового складу.

Так, ст. 28 Закону №1697-VII встановлено, що добір кандидатів на посаду прокурора прокуратури здійснюється на конкурсних засадах із числа осіб, які відповідають вимогам, установленим ч. 1 та 5 ст. 27 цього Закону, за результатами кваліфікаційного іспиту, проведеного відповідно до вимог Закону.

Відповідно до положень ст. 12, п. 1-1 Перехідних положень та п. 1 Прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ від 14.10.2014 року з 15 грудня 2015 року припиняється функціонування прокуратур міст, районів, районів у містах і міжрайонних прокуратур та утворюються у системі органів прокуратури України місцеві прокуратури, перелік і територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону, а тому, наказом Генерального прокурора України від 23.09.2015 №76ш у зв'язку з утворенням з 15.12.2015 року місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, міжрайонних, прокуратур зі штатного розпису прокуратури Дніпропетровської області виключено штатний розпис Новомосковської міжрайонної прокуратури та встановлено у штатному розписі Новомосковської місцевої прокуратури 33 посади прокурорів, які заповнювалися відповідно до Порядку проведення тестування для зайняття займаної посади прокурора місцевої прокуратури.

Відповідно до п.п. "в" пп. 1, 2 ст. 5-1 Розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України. Призначення на адміністративні посади здійснюється за результатами чотирирівневого відкритого конкурсу, порядок проведення якого затверджується Генеральним прокурором України.

Наказом Генерального прокурора України № 98 від 20.07.2015 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.07.2015 року за № 929/27374, затверджені "Порядок проведення чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників" та "Порядок проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури".

Таким чином, аналіз наведених норм свідчить, що чинним законодавством України встановлено умови, зокрема, подальшого зайняття працівником прокуратури посади в органі місцевої прокуратури, яка буде сформована 15.12.2015 року шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює.

Фактично умови подальшого зайняття посади в органі місцевої прокуратури реалізуються цим працівником через результати тестування та формування рейтингових списків.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується позивачем, що згідно оголошення, розміщеного, відповідно до п.3.1 Порядку проведення тестування для зайняття займаної посади прокурора місцевої прокуратури, на сайті Генеральної прокуратури, встановлений час подачі документів для тестування на посади прокурора місцевої прокуратури.

Позивач 22.07.2015 року подав документи та прийняв участь в конкурсі на заміщення посади в Новомосковській місцевій прокуратурі та потрапив до рейтингового списку під номером 43 з підсумковим балом 61,3 за результатами тестування на знання законодавчої бази та на загальні здібності.

З огляду на кількість штатних посад у Новомосковській місцевій прокуратурі та двох осіб, які займали посади прокурорів та відповідно до наказів прокуратури Дніпропетровської області знаходилися у декретній відпустці рейтинговий бал, який дозволив претендувати на подальшу роботу у Новомосковській місцевій прокуратурі склав 84,3 бали (35 позиція у рейтинговому списку)

Отже, набраних позивачем балів за результатами тестування не вистачило для зайняття посади прокурора Новомосковської місцевої прокуратури.

Судом встановлено, що позивач результати такого тестування не оскаржував.

Відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. А згідно положенням ч. 3 цієї ж статті одночасно із попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Як зазначалося вище, 24.09.2015 року у відповідності до вимог ст. 49-2 КзПП України та п.5-1 Перехідних положень ЗУ "Про прокуратуру" позивача попереджено про звільнення з посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі.

Таким чином, враховуючи наявність лише 33 вакантних посад, а також низький підсумковий бал, позивача було звільнено з посади прокурора Новомосковської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури.

Наведене фактично свідчить про те, що позивачу була запропонована інша посада в новоутвореній місцевій прокуратурі, обійняти яку він мав можливість лише за результатами об'єктивного оцінювання, яке проводилось знову ж таки не відповідачем як роботодавцем, а незалежним органом, який із цією метою було утворено.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України №1697-VII прокурор звільняється з посади в разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

За наведених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки орган прокуратури, в якому працював позивач, реорганізований, усі штатні посади цієї прокуратури є ліквідованими, а можливість працевлаштування в новоутвореній прокуратурі виключається у зв'язку з неуспішним проходженням тестування, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення ОСОБА_1 із займаної посади ґрунтується на вимогах закону.

Крім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги доводи позивача про порушення відповідачем при його звільненні правил, закріплених в ст.ст. 40, 42, 42-1, 49-2 КЗпП України, а також дотримання гарантій працівника на подальше перебування на роботі, оскільки Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII, який закріплює порядок організації та діяльності прокуратур, є спеціальним по відношенню норм загального трудового законодавства, отже порядок і обставини звільнення позивача із займаної посади мають досліджуватись у сукупному аналізі норм спеціального законодавства, тобто Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII.

Судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції в частині дотримання відповідачем порядку звільнення, встановленого статтею 60 Закону "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII, оскільки відповідно до пп. 5-1 п. 4 Перехідних положень Закону до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" цього Закону (які набирають чинності 15.12.2015 року) прокурори призначаються на посади та звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів України чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів уповноваженими приймати такі рішення особами.

Вказані позивачем порушення правил заповнення трудової книжки, не впливають на правомірність звільнення позивача з посади.

Твердження позивача, що наказ про звільнення підписаний не керівником регіональної прокуратури, а прокурором області, спростовується положенням ч.2 ст.10 Закону України "Про прокуратуру", згідно якої регіональну прокуратуру очолює керівник регіональної прокуратури прокурор області.

Також, оскільки судом не встановлено неправомірності дій відповідача, то і вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін .

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2016 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала виготовлена 26.05.2016 року.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим