Справа № 495/2931/16-а
Суддя: Мишко В. В.
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/2931/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Корженко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії КМ № 331630 виданий 12.09.2005 року)

ОСОБА_2 (договір б/н від 15.03.2016 року)

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність № 524 від 29.03.2016 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу № 495/2931/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Білгород-Дністровського міського голови ОСОБА_4

про визнання протиправним, скасування розпорядження та поновлення на роботі

В С Т А Н О В И В :

19.04.2016 року ОСОБА_1(далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з адміністративним позовом (з урахуванням поданої 28.04.2016 року до суду заяви про уточнення позовних вимог) до Білгород-Дністровського міського голови ОСОБА_4(далі по тексту відповідач) про визнання протиправним, скасування розпорядження та поновлення на роботі(а.с.5-15, 42-48).

Так, позивач (з урахуванням уточнень) просив суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Білгород-Дністровського міського голови ОСОБА_4 від 17.03.2016 року № 92-к «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1О.»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління комунальної власності Білгород-Дністровської міської ради з 17.03.2016 року;

- допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління комунальної власності Білгород-Дністровської міської ради.

Такі уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що службове розслідування відносно ОСОБА_1 за фактом порушень трудової дисципліни (обовязків) не проводилося, письмові пояснення від ОСОБА_1 не відбиралися, надати їх не пропонувалося, оскаржуваним розпорядженням міського голови звільнено ОСОБА_1 з займаної посади за відсутності попередньої згоди професійної спілки, дане рішення на зборах трудового колективу не обговорювалося, міський голова з цього приводу до зборів не зверталася. Більш того, в порушення вимог чинного законодавства, незважаючи на факт законного перебування ОСОБА_1 17.03.2016 року на лікарняному у звязку з тимчасовою непрацездатністю, Білгород-Дністровським міським головою 17.03.2016 року приймається розпорядження про його звільнення.

В судовому засіданні 30.05.2016 року позивач ОСОБА_1, та його представник ОСОБА_2, заявлені (уточнені) позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

В судовому засіданні 30.05.2016 року представник відповідача (Білгород-Дністровського міського голови ОСОБА_4Ф.) ОСОБА_3, проти заявлених (уточнених) ОСОБА_1 позовних вимог заперечував та просив суд в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Зазначив, що факт порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни (обовязків) підтверджується матеріалами справи та оскаржуване розпорядження Білгород-Дністровського міського голови ОСОБА_4 від 17.03.2016 № 92-к «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1О.» прийнято у повній відповідності та з дотриманням вимог чинного законодавства. До зборів професійної спілки щодо оголошення догани ОСОБА_1 міський голова не звертався, оскільки офіційно відповідна спілка у міській раді відсутня. Крім того, даний адміністративний позов ОСОБА_1 взагалі слід залишити без розгляду, оскільки він поданий до суду з порушенням місячного строку без будь-яких поважних причин.

Розглянувши адміністративний позов, вивчивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, дослідивши надані докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши в судових засіданнях пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до наступників висновків.

Відповідно до ч.1 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк(ч.3 ст.99 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, оскаржуване розпорядження Білгород-Дністровського міського голови ОСОБА_4 від 17.03.2016 року № 92-к «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1О.» було винесено 17.03.2016 року (а.с.26).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи листка непрацездатності серії АГШ №342206 від 17.03.2016 року та листа КУ «Міська поліклініка № 6» № 185 від 01.04.2016 року, ОСОБА_1 17.03.2016 року знаходився у приміщенні КУ «Міська поліклініка № 6» у звязку із його зверненням за медичною допомогою (а.с.23, 120).

За цих обставин не може бути прийнятий судом до уваги та вважатися належним доказом складений 17.03.2016 року праціниками Білгород-Дністровської міської ради Акт, згідно з яким позивач 17.03.2016 року був ознайомлений зі спірним розпорядженням, але від підпису про ознайомлення відмовився (а.с.27).

Будь-які докази вручення або отримання ОСОБА_1 спірного розпорядження в матеріалах справи відсутні.

У свою чергу, згідно із представленою до суду представником позивача копією клопотання до керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури від 07.04.2016 року, розпорядження Білгород-Дністровського міського голови ОСОБА_4 від 17.03.2016 року № 92-к «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1О.»отримано адвокатом ОСОБА_1 ОСОБА_2, 18.04.2016 року (а.с.121).

Згідно із ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Наведені обставини, на думку суду, свідчать про поважність причин пропуску ОСОБА_1строку на звернення до адміністративного суду, у зв'язку з чим такий строк підлягає поновленню.

Відповідно до ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пунктами 1-2 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно із п.1 ч.1 ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією із сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушено або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав чи свобод.

Положеннями частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішеннях № 6-рп/1997 від 25.11.1997 року, № 9-рп/1997 від 25.12.1997 року щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55, статей 64, 124 Конституції України, статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

При цьому, на думку суду, право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України. Саме по собі звернення до адміністративного позову ще не означає, що суд зобовязаний надати такий захист. Адже для того, щоб був наданий судовий захист, слід встановити, що особа, яка звернулась з позовом, дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем саме у публічно-правових відносинах.

З наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушено його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність мають бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки саме у сфері публічно-правових відносин.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Білгород-Дністровського міського голови ОСОБА_4 про визнання протиправним, скасування розпорядження та поновлення на роботі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, розпорядженням Білгород-Дністровського міського голови від 20.12.2013 року № 242-к ОСОБА_1 з 23.12.2013 року призначено на посаду начальника управління комунальної власності Білгород-Дністровської міської ради (а.с.18).

12.03.2016 року ОСОБА_1 начальник управління комунальної власності з 08.00 год. до 10.00 год. та з 11.00 год. до 12.00 год. виїжджав на місцевість за трьома адресами на території м. Білгорода-Дністровського разом із землевпорядником ОСОБА_5 для розгляду заяв мешканців міста про відведення земельних ділянок, які надійшли до Білгород-Дністровської міської ради на імя міського голови, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит від 18.03.2016 року (а.с.21).

З 17.03.2016 року до 30.03.2016 року Комунальною установою Одеської міської ради «Міська поліклініка № 6» відкрито первинний листок непрацездатності серії АГШ №342206 відносно начальника управління комунальної власності Білгород-Дністровської міської ради ОСОБА_1 у звязку з його перебуванням на лікуванні (а.с.23).

Оригінал первинного листка непрацездатності серії АГШ № 342206 знаходиться в Білгород-Дністровській міській раді, що підтверджується заявою від 07.04.2016 року (а.с.24).

07.04.2016 року у звязку з поданням заяви до Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_1 стало відомо про складення посадовими особами Білгород-Дністровської міської ради відносно ОСОБА_1 актів від 12.03.2016 року, 17.03.2016 року та прийняття розпорядження міського голови від 17.03.2016 року № 92-к «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1О.» (а.с.121).

Відповідно до цих документів, 12.03.2016 року керуючим справами виконкому Білгород-Дністровської міської ради ОСОБА_6, начальником відділу кадрової роботи та нагород ОСОБА_7, головним спеціалістом відділу кадрової роботи та нагород ОСОБА_8 складено акт за результатами перевірки дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку працівниками управління комунальної власності міської ради (а.с.25).

Крім того, 12.03.2016 року начальником відділу кадрової роботи та нагород ОСОБА_7, начальником загального відділу ОСОБА_9, головним спеціалістом відділу кадрової роботи та нагород ОСОБА_8 складено акт про те, що «12.03.2016 року об 11 годині 55 хвилин ознайомити працівників управління комунальної власності з актом щодо запізнення їх на роботу 12.03.2016 року, а також начальника управління комунальної власності ОСОБА_1 з розпорядженням міського голови про дисциплінарне стягнення відносно нього не було можливості у звязку з тим, що двері до управління були зачинені і на телефонний дзвінок ОСОБА_1 не відповідав, під чим і підписуємось» (а.с.25).

На підставі зазначених актів 17.03.2016 року Білгород-Дністровським міським головою ОСОБА_4 було видано розпорядження № 92-к «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1О.» (а.с.26).

Між тим, на думку ОСОБА_1, Білгород-Дністровський міський голова ОСОБА_4, видавши розпорядження від 17.03.2016 року № 92-к «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1О.»порушила норми матеріального та процесуального права, що і стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із відповідним адміністративним позовом про визнання протиправним, скасування розпорядження та поновлення на роботі.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такий самий припис містить частина третя статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Як вбачається з матеріалів справи та було вище зазначено, у період з 17.03.2016 року до 30.03.2016 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному у звязку з тимчасовою непрацездатністю, про що Комунальною установою Одеської міської ради «Міська поліклініка № 6» було відкрито первинний листок непрацездатності серії АГШ № 342206, оригінал якого знаходиться у Білгород-Дністровській міській раді (а.с.23-24).

Частиною третьою статті 40 Кодексу законів про працю України встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Пунктом 5 ч.1 ст.16 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» гарантоване право застрахованих осіб на послуги професійної реабілітації, включаючи збереження робочого місця, навчання або перекваліфікацію, якщо загальна тривалість професійної реабілітації не перевищує двох років.

Між тим, в порушення вказаних вимог чинного законодавства, незважаючи на факт законного перебування ОСОБА_1 на лікарняному у звязку з тимчасовою непрацездатністю, Білгород-Дністровським міським головою 17.03.2016 року було видане розпорядження від 17.03.2016 року № 92-к «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1О.».

Відповідно до протоколу № 4 загальних зборів трудового колективу Білгород-Дністровської міської ради від 28.09.2015 року ОСОБА_1 обрано головою професійної спілки Білгород-Дністровської міської ради (а.с.19-20).

Згідно із ч.2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є.

Між тим, оскаржуваним розпорядженням Білгород-Дністровського міського голови ОСОБА_4 від 17.03.2016 року № 92-к «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1О.» ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади за відсутності попередньої згоди професійної спілки, дане рішення на зборах трудового колективу не обговорювалося, міський голова з цього приводу до зборів не звертався.

Даний факт також підтверджується поданим до суду 26.05.2016 року представником Білгород-Дністровського міського голови ОСОБА_4 ОСОБА_3, клопотанням про зупинення провадження по справі, в якому він просив звернутися до первинної профспілкової організації Білгород-Дністровської міської ради та Федерації професійних спілок Одеської області за одержанням згоди або відмови у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 (а.с.152-153). Крім того, в судовому засіданні на запитання суду представник відповідача зазначив, що запит до профспілкової організації Білгород-Дністровської міської ради щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1не надсилався.

Відповідно до ч.3 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.142 Кодексу законів про працю України, трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. У деяких галузях народного господарства для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну.

Трудова дисципліна працівників Білгород-Дністровської міської ради встановлена «Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників апарату Білгород-Дністровської міської ради та її виконавчих органів», які погоджені профспілковим комітетом та затверджені розпорядженням міського голови від 11.10.2011 року № 177-к (а.с.28-30).

Відповідно до оскаржуваного розпорядження Білгород-Дністровського міського голови ОСОБА_4 від 17.03.2016 року № 92-к «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1О.»підставою звільнення ОСОБА_1 з займаної посади є п.1 ст.41 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадк у одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Як вбачається з описової частини розпорядження «..ОСОБА_1 порушено трудовий розпорядок.. При спробі вручити акт.. ОСОБА_1 надав вказівку підлеглим зачинити двері та не отримувати жодних документів від представників виконавчого комітету міської ради. Поряд з цим ОСОБА_1 після проведених заходів з 12.03.2016 року по теперішній час відмовляється вчиняти дії по отриманню службової кореспонденції.. Окрім викладених порушень ОСОБА_1 у свій діяльності неодноразово допустив порушення порядку розгляду звернень громадян…». Аналогічні обставини зафіксовані в актах від 12 та 17 березня 2016 року.

З аналізу вказаних обставин виходить, що фактичними підставами для звільнення ОСОБА_1 з роботи стало декілька порушень вимог посадової інструкції, Правил внутрішнього трудового розпорядку, Закону України «Про звернення громадян», на протязі 12-17 березня 2016 року, тобто вчинення ним систематичних порушень, а не одноразового.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 передбачено, що вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Між тим, вказане розпорядження про звільнення не містить посилання на жодне грубе порушення ОСОБА_1 трудових обовязків, коли саме скоєне таке порушення та в чому воно виразилося не вказано, обставин його вчинення не зазначено, чи завдана реальна або ймовірна шкода не встановлено.

Таким чином, факт вчинення ОСОБА_1 одноразового грубого порушення трудових обовязків вказаним розпорядженням та складеними до цього актами не підтверджується.

Які саме положення (норми) Правил внутрішнього трудового розпорядку, Закону України «Про звернення громадян» мною порушено в розпорядженні не зазначено, у чому конкретно полягало порушення вимог посадової інструкції також не вказано.

Крім того, статтею 149 Кодексу законів про працю України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Аналогічні положення містяться у пунктах 4, 5 розділу VII Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників апарату Білгород-Дністровської міської ради та її виконавчих органів».

Між тим, вказана процедура Білгород-Дністровським міським головою ОСОБА_4 не додержана, письмові пояснення від ОСОБА_1 не відбиралися, надати їх не пропонувалося, стягнення не оголошено та не повідомлено.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про звернення громадян», особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.

Згідно із ст.19 Закону України «Про адміністративні послуги» посадові особи, уповноважені відповідно до закону надавати адміністративні послуги, адміністратори несуть дисциплінарну, цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законом, за порушення вимог законодавства у сфері надання адміністративних послуг.

Статтею 23 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що особи, винні у порушенні законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, притягуються до цивільної, адміністративної або кримінальної відповідальності згідно із законом.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим і ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції (ст.7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»).

Відповідно до ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

У разі недодержання посадовими особами законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування відносно них може бути проведено службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 року № 950. За результатами службового розслідування членами комісії підписується відповідний акт.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, службове розслідування відносно ОСОБА_1 за фактом порушень трудової дисципліни (обовязків), що було підставою для складання 12.03.2016 року атків і як наслідок винесення розпорядження про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади не проводилося.

Викладені обставини та норми чинного законодавства свідчать про той факт, що розпорядження Білгород-Дністровського міського голови ОСОБА_4 від 17.03.2016 року № 92-к «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1О.»видане з чисельними порушеннями вимог чинного законодавства, а саме:

- в порушення вимог ч.3 ст.40 Кодексу законів про працю України, п.5 ч.1 ст.16 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розпорядження видане Білгород-Дністровським міським головою 17.03.2016 року під час перебування ОСОБА_1 на лікарняному у звязку з тимчасовою непрацездатністю;

- в порушення вимог ч.2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» розпорядженням ОСОБА_1 було оголошено догану за відсутності попередньої згоди професійної спілки, дане рішення на зборах трудового колективу не обговорювалося, міський голова з цього приводу до зборів не звертався;

- в порушення вимог ст.ст. 41, 142 Кодексу законів про працю України та положень «Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників апарату Білгород-Дністровської міської ради та її виконавчих органів» у розпорядженні не зазначено, які саме положення (норми) Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників апарату Білгород-Дністровської міської ради та її виконавчих органів порушені саме ОСОБА_1, у чому конкретно полягало порушення трудової дисципліни також не зазначено. Не містить вказане розпорядження і посилань на жодне грубе порушення ОСОБА_1 трудових обовязків, коли саме скоєне таке порушення та в чому воно виразилося не вказано, обставин його вчинення не зазначено, чи завдана реальна або ймовірна шкода не встановлено;

- в порушення вимог ч.1 ст.149 Кодексу законів про працю України та пункті 4 розділу VIIположень «Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників апарату Білгород-Дністровської міської ради та її виконавчих органів» до видання Білгород-Дністровським міським головою ОСОБА_4 розпорядження письмові пояснення від ОСОБА_1 не відбиралися, надати їх не пропонувалося;

- в порушення положень Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування службове розслідування відносно ОСОБА_1 за фактом порушень трудової дисципліни (обовязків), що було підставою для складання 12.03.2016 року атків і як наслідок винесення розпорядження про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади не проводилося.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В свою чергу, відповідач Білгород-Дністровський міський голова ОСОБА_4, та її представник ОСОБА_3, не виконали, покладені ст.71 КАС України, як на суб'єкта владних повноважень, обов'язки по наданню суду доказів правомірності своїх дій, а саме видання розпорядження Білгород-Дністровського міського голови ОСОБА_4 від 17.03.2016 року № 92-к «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1О.», у звязку з чим та на підставі всього вище викладеного суд вважає, що таке оскаржуване розпорядження підлягає скасуванню.

Згідно із ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до приписів ст.ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно із ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міського голови ОСОБА_4 про визнання протиправним, скасування розпорядження та поновлення на роботі, у зв'язку з чим такий адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Керуючись ст.ст. 19, 55 Конституції України, ст.ст. 24, 59, 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», ст.41 Закону України «Про професійні спілки», ст.ст. 40-41, 147, 149, 232 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 1-2, 6, 9-11, 17-18, 41, 69-72, 99-100, 122, 158-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1строк для звернення до суду з адміністративним позовом до Білгород-Дністровського міського голови ОСОБА_4 про визнання протиправним, скасування розпорядження та поновлення на роботі.

Адміністративний позов ОСОБА_1до Білгород-Дністровського міського голови ОСОБА_4 про визнання протиправним, скасування розпорядження та поновлення на роботі задовольнити.

Розпорядження Білгород-Дністровського міського голови ОСОБА_4 від 17.03.2016 року № 92-к «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1О.» скасувати.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління комунальної власності Білгород-Дністровської міської ради з 17.03.2016 року.

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління комунальної власності Білгород-Дністровської міської ради.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Мишко