Справа № 812/8891/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2016-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року м. Київ К/800/9855/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Савченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12.12.2013 року

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.01.2014 року

у справі № 812/8891/13-а

за позовом Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» звернулось до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 12.12.2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.01.2014 року, позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «П» від 11.10.2013 року № 000022170 про зменшення розміру від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 490 091, 00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 03.03.2014 року відкрито касаційне провадження за касаційної скаргою Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів у справі № 812/8891/13-а та витребувано вказану справу з Луганського окружного адміністративного суду.

Листом від 26.11.2015 року №812/8891/13-а/20493/2015 Луганського окружного адміністративного суду повідомлено Вищий адміністративний суд України, що справа № 812/8891/13-а вважається втраченою.

Листом від 20.12.2015 року № 812/8891/13-а//65541/15 Вищого адміністративного суду України повідомлено Луганський окружний адміністративний суд направлення справи на адресу суду у разі відновленні втраченого провадження.

Ухвалою судді Луганського окружного адміністративного суду від 23.12.2015 року провадження в адміністративній справі № 812/8891/13-а відновлено в частині.

Для відновлення повністю втраченого провадження у справі № 812/8891/13-а Луганським окружним адміністративним судом використані відомості, що наявні у програмному забезпеченні «Діловодство спеціалізованого суду».

Крім того, окремі матеріали, що були предметом дослідження судами під час розгляду і вирішення по суті справи № 812/8891/13-додані позивачем до справи.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 року призначено судове засідання для вирішення питання щодо подальшого касаційного розгляду справи № 812/8891/13-а.

За результатами вивчення частково відновленого втраченого провадження, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду касаційної скарги з огляду на таке.

За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 23.02.2016 року у справі № 2а/1270/9383/2012, рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині приймається в порядку окремого особливого судового провадження, встановленого розділом VII КАС України. Прийняття цього рішення за підсудністю відноситься до повноважень суду, який ухвалив рішення по суті спору або постановив ухвалу про закриття провадження у справі. Відповідно до частини третьої статті 279 КАС України саме цей суд вправі закрити розгляд заяви про відновлення провадження у разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження та роз'яснити особам, які беруть участь у справі, право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

У судовому засіданні представник позивача проти касаційної скарги заперечував та просив у її задоволенні відмовити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» з питань правомірності формування від'ємного значення з податку на прибуток за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року по взаємовідносинам з ТОВ НВП «Промтехсинтез» відповідачем складено акт від 26.09.2013 року № 70/17-202/33270581, яким встановлено порушення пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, пп. 138.8.1 п. 138.8 ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення податку на прибуток за 2012 рік у сумі 490 091, 14 грн.

На підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення форми «П» від 11.10.2013 року № , яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 490 091, 00 грн.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що, як встановлено судами, підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення стало неправомірне, на думку податкового органу, віднесення суми 490 091, 14 грн. до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, внаслідок відсутності документів, які б підтверджували факт прийому/передачі товару від TOB НВП «Промтехсинтез».

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до висновку щодо відсутності порушень позивачем вимог податкового законодавства, реальності господарських операцій та неправомірного прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Обґрунтування касаційної скарги зводяться до порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, пп. 138.8.1 п. 138.8 ст.138 Податкового кодексу України та ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно із абз. 1 п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

В силу пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.

У статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами попередніх інстанцій вставлено, що висновок про умовне постачання товарно-матеріальних цінностей на адресу позивача спростовується первинними документами, а саме: договором поставки від 02.11.2011 року № 26сн/36-0211 разом із додатком № 1 до договору (специфікація), видатковою накладною від 15.12.2011 року № РН-00134, прибутковим ордером від 22.12.2011 року № 281, платіжними дорученнями від 03.11.2011 року № 17679 та від 20.12.2011 року № 20472, сертифікатами відповідності.

Подальше використання придбаного товару позивачем у власній господарській діяльності підтверджується накладними-вимогами на відпуск/внутрішнє переміщення/ матеріалів, актами приймання передачі, актами списання матеріалів, актами-звітами, залишками невикористаних матеріалів.

В свою чергу, судами встановлено, що акт перевірки був підписаний позивачем із запереченнями. Разом з запереченнями до акта перевірки позивачем до СДПІ були направлені засвідчені копії первинних документів, які підтверджують факт постачання товарів TOB НВП «Промтехсинтез» позивачеві, що не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні.

Однак СДПІ, при розгляді заперечень до акта перевірки та прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, не було прийнято до уваги документальне підтвердження первинними документами операцій поставки товарів TOB НВП «Промтехсинтез» позивачу.

Посилання податкового органу на інформацію, що міститься в акті про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача, правомірно не прийнято судами до уваги, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Крім того, за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та використання їх у власній господарській діяльності, ненадання такого документу як товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару, оскільки відповідною транспортною документацією обов'язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання товару.

Встановлено, що поставлений позивачу товар відповідає наданим в судовому засіданні сертифікатам якості.

У статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, судами попередніх інстанцій, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оцінка яким дана з дотриманням ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, зроблений правильний висновок про недоведеність відповідачем, на якого в силу норми частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається обов'язок доказування, правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено законні і обґрунтовані рішення, які постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 230 КАС України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12.12.2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.01.2014 року у справі № 812/8891/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук