Справа № 805/1751/15-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" травня 2016 р. м. Київ К/800/43276/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),

Амєліна С.Є.,

Головчук С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення коштів,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року,

встановив:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - Маріупольське міське управління), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (ГУМВС України в Донецькій області) та просив (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 01 липня 2015 року):

- визнати незаконними і скасувати накази від 30 березня 2015 року № 714 та від 10 квітня 2015 року № 114 о/с;

- поновити його на посаді оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Іллічівського МВ Маріупольського міського управління ГУМВС України в Донецькій області;

- стягнути з ГУМВС України в Донецькій області 100 відсотків щомісячного грошового забезпечення та заробітної плати за час вимушеного прогулу з 1 травня 2014 року по 10 квітня 2015 року (не менш 3000,00 грн із розрахунку на місяць) з урахуванням інфляції та 3 відсотків річних;

- стягнути з ГУМВС України в Донецькій області грошові кошти у розмірі 53750,74 грн, з яких: 26250,74 грн - відшкодування матеріальної шкоди, грошової винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції; 500,00 грн - витрати, понесені у зв'язку із явкою позивача до суду; 500,00 грн - витрати на юридичну допомогу; 26500,00 грн - моральна шкода.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що його звільнення з органів внутрішніх справ за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, є незаконним. Факт звільнення його від кримінальної відповідальності і закриття кримінальної справи стосовно нього свідчить про те, що ним не вчинявся проступок, який дискредитує звання працівника міліції.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, неправильну правову оцінку обставин справи, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та прийняте нове рішення про задоволення позову. Касаційну скаргу мотивує доводами, аналогічними викладеним у позові та в апеляційній скарзі. Додатково зазначає, що суди не надали правової оцінки тій обставині, що 11 місяців та 10 днів він проходив службу в зоні проведення антитерористичної операції, і відмова у поновленні його на посаді не може обмежувати право на отримання коштів за безпосередню участь в АТО згідно з чинним законодавством.

Справа розглядається у письмовому провадженні, оскільки сторони у судове засідання не з'явились, хоч були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

За правилами частини 2 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 19 лютого 2007 року по 14 квітня 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ. Остання займана ним перед звільнення посада - оперуповноважений сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Іллічівського МВ Маріупольського міського управління ГУМВС України в Донецькій області.

27 червня 2014 року Приморським районним судом м. Маріуполя у кримінальній справі № 1-81/11 винесено вирок щодо ОСОБА_4 і визнано його винним: за частиною 2 статті 365 Кримінального кодексу України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки; за частиною 2 статті 162 Кримінального кодексу України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки. На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України позивача звільнено з випробуванням від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, встановивши йому іспитовий строк 2 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області скасовано, виключено як зайву з обвинувачення кваліфікацію дій ОСОБА_4 за частиною 2 статті 365 Кримінального кодексу України, справу за його обвинуваченням за частиною 2 статті 162 Кримінального кодексу України закрито на підставі статті 6 Закону України «Про амністію у 2011 році», звільнивши його від кримінальної відповідальності.

Наказом Маріупольського міського управління від 16 лютого 2015 року призначено службове розслідування за фактом надходження ухвали Апеляційного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року стосовно позивача.

За результатами службового розслідування складено висновок від 13 березня 2015 року, яким встановлено, що дії ОСОБА_4, які виразилися у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 162 Кримінального кодексу України, кваліфіковані як такі, що дискредитують звання працівника органів внутрішніх справи України. Скоєння позивачем таких дій підтверджується результатами розгляду Апеляційним судом Донецької області кримінальної справи по звинуваченню ОСОБА_4 за цією нормою КК України. У письмових поясненнях позивач вказав, що скоєння даного злочину є не тяжким проступком та він може продовжити службу в органах внутрішніх справ.

13 березня 2015 року Маріупольським міським управлінням прийнято наказ № 219, яким вирішено клопотати перед керівництвом ГУМВС в Донецькій області про звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ.

Наказом ГУМВС в Донецькій області від 30 березня 2015 року № 714 за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, ігнорування вимог статей 2, 10, 20 Закону України «Про міліцію», Присяги працівника внутрішніх справ України, пункту 4.1 розділу ІІІ Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справи України від 22 лютого 2012 року № 155, оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Іллічівського РВ Маріупольського міського управління капітана міліції ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ.

Наказом ГУМВС в Донецькій області від 10 квітня 2015 року № 114 о/с позивача звільнено з посади з органів внутрішніх справ у запас (із постановкою на військовий облік) за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового та начальницького складу ОВС).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, виходив з того, що в ході службового розслідування встановлено факт перевищення позивачем як службовою особою наданих йому службових та владних повноважень із застосуванням насильства, незаконне проникнення у житло родини Киприянових і проведення там огляду приміщення. Ці дії кваліфікуються за частиною 2 статті 162 КК України та свідчать про те, що позивач дискредитував звання рядового і начальницького складу. Стосовно позовних вимог про відшкодування грошової винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, суди визнали їх похідними від позовних вимог про поновлення на посаді, у зв'язку з чим відмовили у їх задоволенні.

Згідно з пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення, тобто у запас Збройних Сил або у відставку.

Дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Притягнення до відповідальності має певні строки. Зазначене Положення таких строків не містить.

Водночас, до спеціального законодавства, яке регулює порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у тому числі звільнення таких осіб з органів внутрішніх справ, належить також і Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 червня 2006 року № 3460-IV.

Відповідно до статті 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, судами не враховано приписи частини третьої статті 16 Дисциплінарного статуту та не перевірено, коли позивач вчинив дисциплінарний проступок, за який його звільнено з органів внутрішніх справи, та чи таке звільнення відбулось з дотриманням відповідачем строків, визначених цією нормою.

Також, суди неправильно вважали похідними від цих вимог позовні вимоги про відшкодування грошової винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції та відмовили у її задоволенні з цих підстав.

Згідно із статтею 21 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» особи, які беруть участь у боротьбі з тероризмом, перебувають під захистом держави. Правовому і соціальному захисту підлягають, зокрема, військовослужбовці, працівники і службовці центральних та місцевих органів виконавчої влади, які беруть (брали) безпосередню участь в антитерористичних операціях. Соціальний захист осіб, які залучаються до боротьби з тероризмом, здійснюється у порядку, який визначається законом.

04 червня 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 158 «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету», пунктом 2 якої серед іншого установлено, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ починаючи з 1 травня 2014 року виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

У 2015 році винагорода за безпосередню участь в антитерористичних операціях виплачувалася на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року №24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій».

ОСОБА_4 посилався на те, що за період з 01 травня 2014 року по 10 квітня 2015 року він приймав участь в антитерористичній операції, а відповідач з цього приводу зазначив, що на підставі рапортів начальника Ілічівського РВ позивачу було нараховано і виплачено 5900,81 грн за безпосередню участь в АТО.

Тобто, вимога про виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичних операціях не пов'язана з вимогами про поновлення позивача в органах внутрішніх справ, а тому суди мали розглянути їх окремо.

Згідно з частиною 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи (частина друга статті 227 КАС України).

Зважаючи на те, що ухвалені у справі судові рішення не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, повно і всебічно встановлених обставинах справи, їх належній правовій оцінці, вони підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, так як порушення допущені обома судовими інстанціями.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.
Амєлін С.Є.
Головчук С.В