Справа № 812/135/16
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 червня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/135/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Смішливої Т.В.,

суддів: Чиркіна С.М., Борзаниці С.В.,

при секретарі: Кравцовій Т.О.,

за участю

представника позивача Українського А.Б., дов. № 21 від 04.01.2016

представника відповідача Іпатенко Г.О., дов. № 99-99-10-17/12/10 від 17.06.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» до Державної фіскальної служби України про визнання недійсним та скасування рішення про залишення скарги без розгляду,

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2016 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» до Державної фіскальної служби України, у якому позивачем заявлено такі вимоги:

- визнати недійсним та скасувати рішення ДФС України про залишення скарги без розгляду від 05.02.2016 № 2450/6/99-99-10-01-07-25 у повному обсязі;

- зобов'язати ДФС України розглянути скаргу на рішення від 29.12.2015 № 000840/1704 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, прийняте ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області, та за результатами розгляду прийняти рішення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідачем в оскаржуваному рішенні безпідставно зазначено про порушення заявником вимог п. 2.1., п. 3.1. Порядку розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплату недоїмки із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міндоходів України від 09.09.2013 № 452 (далі - Порядок), оскільки згідно п. 1.7. Порядку не розглядаються повторні скарги одним і тим самим органом доходів і зборів від одного і того самого скаржника з одного і того самого питання, якщо перше вирішено по суті, а заявник станом на 06.01.2016 вже оскаржував до ГУ ДФС України у Луганській області рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 01.07.2013 по 31.10.2015, за результатами оскарження якого вже було прийнято рішення по суті.

Крім того, Порядком визначено виключні випадки винесення рішення про залишення скарги без розгляду, до яких порушення п. 2.1. Порядку не відноситься.

Також, ДФС України при розгляді скарги ПАТ «Лисичанськвугілля» не взято до уваги, що згідно п.3.5. Порядку, якщо в повторній скарзі, отриманій Міністерством доходів і зборів України, порушуються питання, що не розглядалися в рішенні, винесеному за первинною скаргою, скарга направляється на новий розгляд до відповідного головного управління Міндоходів в АРК, області, містах Києві та Севастополі, рішення якого оскаржується.

На підставі викладеного позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача подав письмові заперечення проти позову (а.с. 43-45), у яких зазначив, що згідно п. 4.3. Порядку скарга, подана з порушенням порядку і строків, визначених п. 2.3. та п. 3.1. цього Порядку, а також у разі її відкликання відповідно до цього Порядку, не підлягає розгляду органами доходів і зборів, про що виноситься рішення про залишення скарги без розгляду. Відповідно, представник відповідача вважає, що ДФС України при розгляді скарги позивача діяло правомірно, в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством.

У судовому засіданні представник відповідача надав суду пояснення, відповідно до раніше наданих заперечень, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

Публічне акціонерне товариство «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та перебуває на обліку в ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області.

06 листопада 2015 року ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області прийнято рішення за № 000575/1704 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, згідно з яким до позивача застосований штраф у розмірі 5379751,55 грн. за період з 01.07.2013 до 31.12.2014, 4054932,38 грн. за період з 01.01.2015 до 31.10.2015 та нарахована пеня у розмірі 6188288,51 грн. (а.с. 7).

ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» 19.11.2015 в порядку адміністративного узгодження оскаржило до ГУ ДФС у Луганській області рішення ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області від 06.11.2015 № 000575/1704.

Рішенням ГУ ДФС у Луганській області від 17.12.2015 № 390/10/12-32-10-04-22 скасовано рішення ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області від 06.11.2015 № 000575/1704, а скаргу ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля» від 19.11.2015 № 1122 - задоволено частково, зобов'язано ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області прийняте нове рішення, згідно вимог чинного законодавства (а.с. 8-10).

На виконання рішення ГУ ДФС у Луганській області № 390/10/12-32-10-04-22 від 17.12.2015 ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області прийнято рішення від 29.12.2015 № 000840/1704 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, згідно з яким до позивача застосований штраф у розмірі 5379751,55 грн. за період з 01.07.2013 до 31.12.2014, 4054667,31 грн. за період з 01.01.2015 до 31.10.2015 та нарахована пеня у розмірі 6248693,87 грн. (а.с. 11).

ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» 30.12.2015 оскаржило до ДФС України рішення ГУ ДФС у Луганській області від 17.12.2015 № 390/10/12-32-10-04-22.

Рішенням ДФС України від 29.01.2016 № 1802/6/99-99-10-01-07-25 рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 06.11.2015 № 000575/1704 ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області та рішення за результатами розгляду первинної скарги від 17.12.2015 № 390/10/12-32-10-04-22 ГУ ДФС у Луганській області вирішено залишити без змін, скаргу ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля» від 30.12.2015 № 1323 - без задоволення (а.с.12-13).

Крім того, ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» 06.01.2016 оскаржило до ДФС України рішення ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області прийняте рішення від 29.12.2015 № 000840/1704 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску (а.с. 15-18).

Рішенням ДФС України від 05.02.2016 № 2450/6/99-99-10-01-07-25 вирішено залишити без розгляду скаргу ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля» від 06.01.2016 № 10, з підстав порушення скаржником встановлених вимог п. 2.1., п. 3.1. Порядку (а.с. 14).

Вирішуючи адміністративну по суті заявлених позовних вимог, оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464).

Частиною 2 статті 6 Закону № 2464 встановлено обов'язок платника єдиного внеску своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати такий внесок.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом (ч. 11 ст. 9 Закону № 2464).

Частиною 14 статті 25 Закону № 2464 визначено таке:

- про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску;

- суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення;

- порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів.

На час виникнення спірних правовідносин процедуру подання та розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - вимога) та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, передбачених частинами десятою, одинадцятою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон); скарг банків на рішення про накладення фінансових санкцій, передбачених частиною дванадцятою зазначеної статті було визначено Порядком розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплату недоїмки із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 452, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16.09.2013 за № 1593/24125 (далі - Порядок), відповідно до якого:

- у разі якщо скаржник вважає, що орган доходів і зборів у районі, місті (крім міст Києва та Севастополя), районі у місті, об'єднаний чи спеціалізований, неправильно визначив суму недоїмки або прийняв рішення про накладення штрафу та нарахування пені, що суперечить законодавству про загальнообов'язкове державне соціальне страхування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, він має право оскаржити таке рішення у відповідному головному управлінні Міндоходів в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі (п. 2.1. Порядку);

- первинна скарга повинна бути подана до відповідного головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання скаржником вимоги або рішення територіальних органів доходів і зборів про нарахування пені та накладення штрафу (п. 2.3. Порядку);

- у разі незгоди платника єдиного внеску з рішенням органу доходів і зборів, прийнятого в межах процедури узгодження вимоги, подальше його оскарження здійснюється відповідно до вимог цього Порядку щодо розгляду скарг на рішення органів доходів і зборів або в судовому порядку (п. 2.6. Порядку);

- у разі коли головні управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі надсилають скаржнику рішення про повне або часткове незадоволення його скарги, такий скаржник має право звернутися протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання відповіді, з повторною скаргою до Міністерства доходів і зборів України (п. 3.1. Порядку);

- якщо в повторній скарзі, отриманій Міністерством доходів і зборів України, порушуються питання, що не розглядалися в рішенні, винесеному за первинною скаргою, скарга направляється на новий розгляд до відповідного головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі, рішення якого оскаржується. При цьому перебіг строків розгляду скарги, встановлених цим Порядком, починається з дня одержання таким територіальним органом доходів і зборів рішення про направлення скарги на новий розгляд (п. 3.5. Порядку);

- рішення Міністерства доходів і зборів України, прийняте за розглядом скарги, може бути оскаржене в судовому порядку (п. 3.6. Порядку);

- орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску (п. 4.1. Порядку);

- скарга, подана з порушенням порядку і строків, визначених пунктом 2.3 розділу II та пунктом 3.1 розділу IІІ цього Порядку, а також у разі її відкликання відповідно до цього Порядку не підлягає розгляду органами доходів і зборів, про що виноситься рішення про залишення скарги без розгляду та робиться відмітка в журналі реєстрації скарг (п. 4.3. Порядку).

Отже, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що чинним законодавством визначено порядок оскарження рішень про нарахування пені та накладення штрафу виключно шляхом подання первинної скарги до головного управління Міндоходів в області та повторної скарг на таке рішення до Міністерства доходів і зборів України (нині - ДФС України).

Натомість, позивач всупереч вимог Порядку здійснив первинне оскарження рішення ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області від 29.12.2015 № 000840/1704 безпосередньо до ДФС України, тобто з порушенням встановлено прядку.

Відповідно, з огляду на положення п. 4.3. Порядку, відповідач мав правові підстави для залишення такої скарги позивача без розгляду.

Посилання позивача на положення п. 1.7. Порядку, що, на його думку, унеможливили оскарження рішення ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області № 000840/1704 від 29.12.2015 до ГУ ДФС у Луганській області, суд вважає безпідставними.

Так, п.1.7. Порядку визначено, що не розглядаються повторні скарги одним і тим самим органом доходів і зборів від одного і того самого скаржника з одного і того самого питання, якщо перше вирішено по суті.

Разом з тим, скарга позивача від 06.01.2016 на рішення ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області від 29.12.2015 № 000840/1704 не є повторною, у розумінні п. 1.7. Порядку, оскільки предметом оскарження стало інше рішення органу доходів і зборів, ніж те, за результатами оскарження якого було прийнято рішення ГУ ДФС у Луганській області від 17.12.2015 № 390/10/12-32-10-04-22 та рішенням ДФС України № 1802/6/99-99-10-01-07-25 від 29.01.2016.

Також, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як вже вищевказано, відповідно до п. 3.6. Порядку рішення Міністерства доходів і зборів України, прийняте за розглядом скарги, може бути оскаржене в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 8 частини 1 статті 3 КАС України визначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, за змістом цих норм предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Таким чином, можна дійти висновку, що рішення суб'єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, таке рішення прийнято суб'єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюване рішення є юридично значимим, тобто таким, що має безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

У даному випадку, оскаржене позивачем рішення суб'єкта владних повноважень - рішення ДФС України від 05.02.2016 № 2450/6/99-99-10-01-07-25 про залишення скарги без розгляду, не має безпосереднього впливу на права та обов'язки позивача, не покладає на нього будь-яких додаткових обов'язків, що виключає передумови для здійснення захисту права або законного інтересу позивача шляхом скасування такого рішення. Юридично значимим для позивача є рішення ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області від 29.12.2015 № 000840/1704 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яке, у свою чергу, позивач має право оскаржити не тільки в адміністративному, а й у судовому порядку.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 94 КАС України у випадку відмови у задоволенні позову судові витрати позивачу, який не є субєктом владних повноважень, у справі не повертаються.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України у судовому засіданні 02 червня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено до 03 червня 2016 року, про що згідно вимог ч. 2 ст. 167 КАС України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст., 2, 3, 6, 17, 69-72, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» до Державної фіскальної служби України про визнання недійсним та скасування рішення від 05.02.2016 про залишення скарги без розгляду, відмовити за необґрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 03 червня 2016 року.

Головуючий суддя Т.В. Смішлива
Суддя Суддя С.М. Чиркін С.В. Борзаниця