Справа № 521/1612/15-а
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 р. Справа № 521/1612/15-а

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Мирончук Н.В.

Колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі :

головуючого судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Косцової І.П.

за участю секретаря Худика С.А.

за участю представника апелянта - Дорогіна К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Одеської міської ради на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Одеської міської ради, за участю третьої особи -Управління капітального будівництва Одеської міської ради, про визнання рішення незаконним, зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися з позовом до Одеської міської ради, за участю третьої особи -Управління капітального будівництва Одеської міської ради, про визнання п. 3 рішення Одеської міської ради №4610-УІ, від 13 лютого 2014 року «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі», в частині відмови ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1; зобов'язання Одеську міську раду надати позивачам дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1; зобов'язання Одеську міську раду, передати позивачам у власність в порядку безоплатної приватизації земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1. Позивач також зазначив, що відмова відповідача мотивована відсутністю погодження землекористувача, з посиланням на рішення Одеської міської ради від 09.04.2009 року №4146-У «Про розірвання договорів оренди землі, які укладені між Одеською міською радою та управлінням капітального будівництва Одеської міської ради та передачу земельних ділянок у постійне користування».

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2016 року - позов задоволено частково.

Визнано незаконним та нечинним п. 3 рішення Одеської міської ради №4610-VI від 13 лютого 2014 року «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі» - в частині відмови ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1.

Зобов'язано відповідача, Одеську міську раду, розглянути питання про надання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі, Одеська міська рада, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить постанову суду від 19.02.2016 року - скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що що 04.05.1940 р., відповідно до договору на право забудови, громадянину ОСОБА_5 було передано земельну ділянку площею 792,0 м.кв., з метою забудови камяними спорудами для себе та членів своєї родини по АДРЕСА_1. (а.с.210-211).

Згідно договору дарування від 05 липня 1978 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрованого за №2-3657, ОСОБА_2 став власником 11/50 часток вищеназваного домоволодіння.(а.с. 14)

Відповідно до договору дарування від 25 березня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1035, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - згідно свідоцтва про шлюб), отримали в дар в рівних частках по 1/2 частки домоволодіння (житлового будинку з надвірними спорудами), розташованого по АДРЕСА_1

Згідно п. 3 рішення Одеської міської ради №4610-VІ від 13.02.2014р.: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у АДРЕСА_1 за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі ст. 118 Земельного кодексу України, а саме: надання погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб Рішення Одеської міської ради від 09.04.2009р. № 4146-V «Про розірвання договорів оренди землі, які укладені між Одеською міською радою та управлінням капітального будівництва Одеської міської ради, та передачу земельних ділянок у постійне користування» (а.с. 6).

Слід зазначити, що правомірність відведення земельної ділянки, де розташований будинок позивачів, управлінню капітального будівництва Одеської міської ради, було предметом розгляду у справі №2-а-7901/08/1570. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04.06.2015 року, адміністративний позов прокуратури м. Одеси задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської міської ради № 2271 від 22.01.2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання управлінню капітального будівництва Одеської міської ради в оренду земельних ділянок, загальною площею 2,3420 га, за адресою: АДРЕСА_2 для подальшого проектування та будівництва громадсько-житлового комплексу з підземним паркінгом».(а.с.230).

Задовольняючи позовні вимоги прокуратури м. Одеси, Одеський окружний адміністративний суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції вказав, що оскаржуване рішення № 2271 від 22.01.2008 року щодо відведення земельних ділянок та надання управлінню капітального будівництва Одеської міської ради в оренду земельних ділянок, загальною площею 2,3420 га, за адресою: АДРЕСА_2, було прийнято Одеською міською радою не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України.(а.с.231)

Також, суд, посилаючись на Висновок державної експертизи землевпорядної документації від 06.12.2007 року № А1406, вказав, що Одеською міською радою порушено п. 10 зазначеного висновку державної експертизи та до початку реалізації проектних рішень не було вирішено майнові питання з власниками житлових та нежитлових приміщень, що знаходяться на запроектованих та відведених земельних ділянках, загальною площею 2,3420 га., за адресою: АДРЕСА_2, де розташовані одно- та двоповерхові будинки житлової забудови, серед яких вказана і адреса позивачів та інших осіб.

Також, в ухвалі адміністративного суду другої інстанції було зазначено, що на момент прийняття Одеською міською радою спірного рішення від 22.01.2008 року № 2271 та до тепер повного відселення громадян за адресами, вказаними у рішенні Одеського міськвиконкому № 787 від 26.07.2007 року здійснено не було, що свідчить про те, що управлінням капітального будівництва Одеської міської ради до початку реалізації проектних рішень не були вирішені майнові питання з усіма власниками житлових та нежитлових приміщень, що знаходяться на запроектованих земельних ділянках, та не виконано п. 10 зауважень висновку державної експертизи землевпорядної документації Головного управління земельних ресурсів у Одеській області Держземагентства України, викладених у висновку від 06.12.2007 року № А1406, а тому проект землеустрою не може вважатись таким, що отримав позитивний висновок землевпорядної експертизи, що виключає можливість його затвердження органом місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеської міської ради від 9 квітня 2009 року № 4146-У, згідно якого, договір оренди було розірвано та, відповідно до додатку № 2 до рішення Одеської міської ради від 9 квітня 2009 року № 4146-У, надано земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, Управлінню капітального будівництва Одеської міської ради у постійне користування.(а.с. 59-60)

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що зміна підстав набуття управлінням капітального будівництва права користування земельною ділянкою ( з оренди на постійне користування ) не вплинули на вирішення питання та не є суттєвою обставиною для позивачів, оскільки не поновлює їх прав щодо набуття права власності на земельну ділянку.

Обставини, які були зазначені у вищевказаних рішеннях судів, і являлися підставою для визнання рішення міської ради від 22.01.2008 року № 2271 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання управлінню капітального будівництва Одеської міської ради в оренду земельних ділянок, загальною площею 2,3420 га, за адресою: АДРЕСА_2 для подальшого проектування та будівництва громадсько-житлового комплексу з підземним паркінгом» - незаконним, не усунуті міською радою і до теперішнього часу, що також не може свідчити про законність послідуючого рішення від 09.04 2009 року № 4146-У «Про розірвання договорів оренди землі, які укладені між Одеською міською радою та управлінням капітального будівництва Одеської міської ради та передачу земельних ділянок у постійне користування».

Як наслідок всього вищезазначеного, колегія суддів також вважає протиправним п. 3 рішення Одеської міської ради №4610-УІ, від 13 лютого 2014 року «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі», в частині відмови ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1;

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції у відповідності із вимогами частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України повинен перевірити чи оскаржувані дії вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, тобто з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо, та в залежності від встановленого - вирішити спір.

Статтею 116 Земельного кодексу України передбачені підстави набуття права на землю, згідно з якими, за позивачем зберігається право на безоплатну передачу земельної ділянки лише один раз по кожному виду використання.

Порядок надання земельних ділянок у користування громадянам передбачений статтею 12 Земельного кодексу України, якою встановлено, що їх надання можливе лише за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, які приймаються на підставі проекту землеустрою і особа, яка зацікавлена в одержанні в користування такої земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення повинна звернутися з клопотанням про надання такого дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради. Кабінету Міністрів України, Ради міністрів АР Крим, місцевої державної адміністрації.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк повинен розглянути клопотання цієї особи і дати дозвіл на розроблення такого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні.

Згідно із частинами першою, другою та одинадцятою статті 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, як громадяни України відповідно до статті 121 Земельного кодексу України мають право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд розміром не більше 0,25 га кожним.

За таких обставин, підставою для відмови у наданні такого дозволу відповідно до вимог статті 123 Земельного кодексу України може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Крім того, чинним Земельним кодексом України фактично забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Повторна відмова у наданні дозволу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування господарських будівель з підстав, зазначених у попередніх рішеннях ради з відповідного питання, у тому числі й і в оскарженому рішенні, за умов надання позивачем усіх документів відповідно до вимог Земельного кодексу України, не допускається.

В судовому засіданні встановлено, що позивачі 08 січня 2015 року отримали поштою лист Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 24 грудня 2014 року за вихідним номером 01-26/КО-36- 1721, з якого їм стало відомо, що на виконання Ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 22 січня 2013 року по справі №2а-684/10, відповідачем, Одеською міською радою, п. 3 рішення №4610-УІ від 13 лютого 2014 року «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі», було відмовлено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1.

Отже про вказане рішення Одеської міської ради позивачам стало відомо 08.01.2015 року.

Поновляючи позивачам строк звернення до суду з даним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Колегія суддів погоджується погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод, чи інтересів ( частина друга статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виходячи зі змісту даної норми, початок перебігу строку звернення до адміністративного суду законодавець пов'язує з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 102 Кодексу адміністративного судочинства України, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Позивачі з позовом до суду звернулись 04.02.2015 року, тобто у місячний термін, з дати, коли їм стало відомо про відмову в наданні їм дозволу.

Посилання відповідача на те, що ним вказане рішення було розміщено на сайті міської ради не свідчить про отримання позивачами зазначеного рішення.

Як встановлено судом, відсутні будь-які докази та фактичні дані про те, що Одеська міська рада повідомляла будь-яким чином позивачів про прийняття оскаржуваного рішення від 13 лютого 2014 року.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачами не пропущено строк звернення до адміністративного суду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обгрунтованності позовних вимог, але вважає за необхідне змінити рішення суду у зв'язку з невірно обраним способом захисту порушеного права позивачами з огляду на те, що вимога про визнання нечинним акта може стосуватися лише нормативно-правового акта, а про визнання протиправним - індивідуального акта.

Нечинним нормативно-правовий акт стає з дати набрання відповідним рішенням суду законної сили, а протиправність індивідуального акта виникає, у разі набрання рішенням суду про задоволення адміністративного позову законної сили, з моменту прийняття такого акта суб'єктом владних повноважень (вчинення дії або бездіяльності). Вимога про визнання протиправним (недійсним, незаконним, неправомірним, скасування) індивідуальних актів не містять різних способів захисту, а є одним і тим же способом, сформульованим у різних словесних формах.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд апеляційної інстанції змінює судове рішення суду першої інстанції в частині визнані нечинним рішення Одеської міської ради, оскільки у даному випадку, коли предметом спору є акт індивідуальної дії, то позовною вимогою за правилами Кодексу адміністративного судочинства України має бути визнання такого акта, протиправним (недійсним, незаконним).

Згідно ст. 159 КАС України, судове рішення повинно відповідати вимогам законності і обґрунтованості. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Це випливає з конституційного принципу законності. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив всі обставини справи, прийняв правильне по суті рішення, але із помилковим застосуванням норм матеріального права, тому постанова підлягає зміні.

Керуючись ч. 1 ст. 195, п.2 ч. 1 ст. 198, ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. 254 КАС

України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради - задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Одеської міської ради, за участю третьої особи -Управління капітального будівництва Одеської міської ради, про визнання рішення незаконним, зобов'язання вчинити певні дії - змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції :

«Визнати протиправним та скасувати п. 3 рішення Одеської міської ради №4610-VI від 13 лютого 2014 року «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі» - в частині відмови ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1».

В іншій частини постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно, однак може бути оскаржена

безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з моменту

виготовлення її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: