Справа № 2а-1670/3034/12
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 р.Справа № 2а-1670/3034/12

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Ружинської К.О.

представник позивача Коломієць О.О.

представник відповідача Прокопчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2016р. по справі № 2а-1670/3034/12

за позовом Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області

треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінітекс" , Приватна виробничо-комерційна фірма "Пульсар"

за участю прокуратури Полтавської області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби в якому просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.03.2012 №/2 та №/1.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю висновків контролюючого органу щодо завищення платником податків від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 512758,00 грн., завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ, завищення суми залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, у сумі 1489465,00 грн, так як фактичне надання ТОВ "Ейч Ел Бі Юкрейн" аудиторських послуг на користь позивача документально підтверджується аудиторським висновком, актом приймання-передачі послуг, рахунком на оплату, платіжним дорученням. Також, за правилами Податкового кодексу України до складу податкового кредиту відноситься не сама накладна, а сума, яка в ній зазначена, тож ставлення Кременчуцької ОДПІ в залежність права ПАТ "Укртатнафта" на податковий кредит від фактичної наявності на дату такого віднесення оригіналу виписаної ПАТ "Укрнафта" податкової накладної, як документу, є протиправним та не підтверджується нормативно. Крім того, в процесі проведення перевірки працівникам Кременчуцької ОДПІ надавався оригінал виписаної ПАТ "Укрнафта" податкової накладної №15004 від 15.04.2011, який не був взятий останніми до уваги. Стосовно фінансово-господарських відносин між позивачем та його контрагентами ПВКФ "Пульсар" та ТОВ "Вінітекс", то їх реальність підтверджується долученими до матеріалів справи первинними бухгалтерськими документами.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.05.2012, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2012, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 01.03.2012 №/2 та №/1. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" витрати зі сплати судового збору в сумі 2146,00 грн.

07.06.2012 року прокуратура Полтавської області надала до суду заяву про вступ прокурора у справу для захисту інтересів держави в особі відповідача - Кременчуцької ОДПІ.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 вересня 2015 року здійснено заміну відповідача по справі - Кременчуцьку об'єднану державну податкову інспекцію Полтавської області Державної податкової служби її правонаступником - Кременчуцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Полтавській області. Касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області, до якої приєдналась Прокуратура Полтавської області задоволено частково. Скасовано постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 28.05.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2012, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

23.10.2015 дана справа надійшла до Полтавського окружного адміністративного суду, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

Ухвалою суду від 26.10.2015 справу прийнято до провадження.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.12.2015 р. залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінітекс" (ідентифікаційний код 35543974, місцезнаходження: проспект Петровського, 33, м. Дніпропетровськ, 49000), Приватну виробничо-комерційну фірму "Пульсар" (ідентифікаційний код 23091330, місцезнаходження: вул. Кубіївська, 1, кв. 80, м. Світловодськ, Кіровоградська область, 27500) до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 року адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. 129 Конституції України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 198.3 ст. 198, п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 201.1 ст. 201 ПК України, ст. 216 ЦК України, Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704, ст.ст. 7, 9, 86, 159 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на законності та обгрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання представники третіх осіб та представник прокуратури Полтавської області не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ПАТ "Укртатнафта" зареєстроване 22.12.1995 виконавчим комітетом Кременчуцької міської Ради народних депутатів Полтавської області, перебуває на обліку у Кременчуцькій ОДПІ та є платником податку на додану вартість.

У період з 21.11.2011 по 07.02.2012 працівниками Кременчуцької ОДПІ проведено позапланову виїзну перевірку ПАТ "Укртатнафта" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2011 по 30.09.2011, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 по 30.09.2011.

За результатами перевірки складено акт від 14.02.2012 №809/23-308/00152307 (том 1 а.с. 18-41), яким зафіксовано порушення позивачем:

- пп. 138.1.1 п.138.1, п.138.4 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 512758,00 грн, у томі числі 2 квартал 2011 року - 505258,00 грн, 3 квартал 2011 року - 7500,00 грн;

- п.198.3, п.198.4, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.4 ст.201 Податкового кодексу України в результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ у сумі 1489465,00 грн, в тому числі за квітень 2011 року - 1488413,00 грн, за червень 2011 року - 1052,00 грн;

- п.198.3, п.198.4, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.4 ст.201 Податкового кодексу України в результаті чого завищено суму залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного періоду, у сумі 1490965,00 грн, в тому числі за травень 2011 року - 1488413,00 грн, за липень 2011 року - 2552,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки від 14.02.2012 №809/23-308/00152307 Кременчуцькою ОДПІ 01.03.2012 прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №/1, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 512758,00 грн (том 1 а.с. 42-43);

- №/2, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 1489465,00 грн (том 1 а.с. 44-45).

З вимогою про визнання протиправними та скасування вищезазначених податкових повідомлень-рішень позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що надані ПАТ "Укртатнафта" належним чином оформлені первинні та інші документи в їх сукупності свідчать про реальність спірних господарських операцій між ним та його контрагентами - ТОВ "Вінітекс", ПВКФ "Пульсар" та як наслідок про правомірність формування позивачем сум витрат операційної діяльності та сум податкового кредиту відповідних періодів за рахунок сум витрат та сум ПДВ по даних господарських операціях. З огляду на викладене, доводи, якими відповідач вмотивував правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є неспроможними, а відображені в акті перевірки висновки перевіряючих не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам правових норм.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на формування податкового кредиту із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Правові відносини з приводу формування валових витрат унормовані розділом ІІІ Податкового кодексу України.

Згідно з приписами пункту 14.1.56 статті 14 Податкового кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Стаття 135 Податкового кодексу України містить у собі склад доходів та порядок їх визначення, так відповідно до п. 135.1 доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 135.4 статті 135 Податкового кодексу України дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає: дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу; дохід банківських установ.

Пунктом 135.2 статті 135 Податкового кодексу України встановлено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до приписів пункту 14.1.27 статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Поняття господарської діяльності визначено пунктом 14.1.36 статті 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Стаття 138 Податкового Кодексу України містить у собі склад витрат та порядок їх визнання, так, відповідно п.138.1 витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10-138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з підпунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із приписами абзаці 1 підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України до витрат не включаються витрати, які не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За змістом частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Судом встановлено, що 28.12.2009 між позивачем (замовник) та ТОВ "Ейч Ел Бі Юкрейн" (виконавець) укладено договір №426(3851/10/2104) про надання аудиторських послуг, за умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по щорічному наданню комплексу послуг: - проведення аудиту фінансової звітності замовника станом на кінець останнього дня відповідного календарного року, підготовленої згідно з національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку; - проведення аналізу податкової звітності замовника за відповідний календарний рік на предмет відповідності діючому податковому законодавству з наданням аудиторського висновку згідно вимог ДКЦПФР за відповідний календарний рік (том 1 а.с. 129-133).

05.02.2010 між позивачем (замовник) та ТОВ "Ейч Ел Бі Юкрейн" (виконавець) підписано додаткову угоду №1 до договору №426(3851/10/2104) від 28.12.2009, за умов якої замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов'язок по щорічному наданню наступного комплексу послуг: - послуг з проведення аудиту фінансової звітності замовника станом на кінець останнього дня відповідного календарного року, підготовленої згідно з національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку; - проведення аналізу податкової звітності замовника за відповідний календарний рік на предмет відповідності діючому податковому законодавству з наданням аудиторського висновку згідно вимог ДКЦПФР за відповідний календарний рік; - проведення аналізу фінансово-господарської діяльності замовника за відповідний календарний рік (том 1 а.с. 134-135).

На виконання вимог договору №426(3851/10/2104) від 28.12.2009 та додаткової угоди до нього ТОВ "Ейч Ел Бі Юкрейн" проведений аудит фінансової звітності ПАТ "Укртатнафта" за 2010 рік, що включає баланс станом на 31.12.2010, звіт про фінансові результати, звіт про рух коштів, звіт про власний капітал та примітки до річної звітності.

За результатами проведеного аудиту 01.04.2011 ТОВ "Ейч Ел Бі Юкрейн" складено аудиторський висновок, який відображає думки аудитора про фінансову звітність товариства (том 1 а.с. 145-153).

З метою підтвердження реальності надання ТОВ "Ейч Ел Бі Юкрейн" на користь позивача аудиторських послуг останнім до матеріалів справи залучені: - акт виконаних робіт, наданих послуг за договором №426(3851/10/2104) від 28.12.2009 №ОУ-0000056 від 06.04.2011; - рахунок-фактуру №СФ-0000053 від 14.03.2011; - платіжні доручення від 22.04.2011, від 11.04.2011, 06.04.2011, 19.04.2011 та від 27.04.2011 (том 1 а.с. 138-144).

Колегія суддів вважає хибними доводи апелянта про неправомірність включення до складу валових витрат вартість аудиторських послуг у сумі 500000,00 грн. у зв'язку з тим, що ПАТ "Укртатнафта" має у своєму штаті велику кількість бухгалтерського персоналу, який здійснює складання бухгалтерської звітності, що має відповідати стандартам і нормам чинного законодавства, з огляду на наступне.

Статтею 75 Закону України "Про акціонерні товариства" встановлено, що річна фінансова звітність публічного акціонерного товариства підлягає обов'язковій перевірці незалежним аудитором. Посадові особи товариства зобов'язані забезпечити доступ незалежного аудитора до всіх документів, необхідних для перевірки результатів фінансово-господарської діяльності товариства. Незалежним аудитором не може бути: 1) афілійована особа товариства; 2) афілійована особа посадової особи товариства; 3) особа, яка надає консультаційні послуги товариству.

У відповідності до положень Закону України "Про аудиторську діяльність" аудит здійснюється незалежними особами (аудиторами), аудиторськими фірмами, які уповноважені суб'єктами господарювання на його проведення. Право на здійснення аудиторської діяльності мають аудиторські фірми, включені до Реєстру аудиторських фірм та аудиторів.

Статтею 8 вказаного Закону передбачено, що проведення аудиту є обов'язковим, зокрема, для підтвердження достовірності та повноти річної фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності відкритих акціонерних товариств, підприємств - емітентів облігацій, професійних учасників ринку цінних паперів, фінансових установ та інших суб'єктів господарювання, звітність яких відповідно до законодавства України підлягає офіційному оприлюдненню, за винятком установ і організацій, що повністю утримуються за рахунок державного бюджету.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що проведення аудиту фінансової звітності є обов'язком публічного акціонерного товариства. Аудит не може бути проведений штатними працівниками товариства, а здійснюється виключно аудиторськими фірмами (аудиторами) включеними до Реєстру аудиторів та аудиторських фірм.

Аудиторська компанія ТОВ "Ейч Ел Бі Юкрейн" є досить відомою на ринку аудиторських послуг, здійснює діяльність з 1994 року, а також входить в міжнародну мережу професійних бухгалтерських, аудиторських і консалтингових компаній НLB Internetional (роздруківка з сайту мається у матеріалах справи /том 2 а.с. 233/).

Крім того, як зазначив представник позивача ТОВ "Ейч Ел Бі Юкрейн" внесене до реєстру аудиторських фірм та аудиторів, реєстру Національної комісії з державного регулювання ринків фінансових послуг, реєстру Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, що надає йому право проводити аудит фінансової звітності публічних компаній.

Згідно розділу 5 рішення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 19.12.2006 №1591 "Про затвердження Положення про розкриття інформації емітентами цінних паперів" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) емітенти цінних паперів зобов'язані розкривати регулярну річну інформацію у повному обсязі відповідно до вимог цього розділу.

Розкриття річної інформації має здійснюватись шляхом розміщення в загальнодоступній інформаційній базі даних Комісії, опублікування у офіційному друкованому виданні та подання до Комісії.

До складу річної інформації, що подається до Комісії, додається аудиторський висновок у паперовій формі, зшитий та засвідчений підписом та відбитком печатки аудитора (аудиторської фірми).

Доказом подачі річної інформації ПАТ "Укртатнафта" до Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку є відмітка на титульному аркуші річної інформації із зазначенням вхідного номеру 03/1640 та дати подання - 30.05.2011 (том 2 а.с. 236-238).

Стосовно посилань апелянта щодо знаходження працівників аудиторської фірми на території ПАТ "Укртатнафта" колегія суддів зазначає, що згідно інформації управління безпеки публічного акціонерного товариства працівникам ТОВ "Ейч Ел Бі Юкрейн" ще у 2009 році були видані відповідні перепустки про допуск на територію публічного акціонерного товариства для здійснення аудиту (том 2 а.с. 234).

При цьому, відповідно до показів допитаного в ході судового розгляду справи свідка ОСОБА_4 під час проведення перевірки перепустки аудиторів від ПАТ "Укртатнафта" не вимагалися та відповідно не досліджувалися.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що представлені до суду позивачем документи у своїй сукупності підтверджують правомірність формування останнім витрат за рахунок витрат на оплату аудиторських послуг у сумі 500000,00 грн.

Крім того, 24.03.2011 між ПАТ "Укрнафта" (продавець) та ПАТ "Укртатнафта" (покупець) укладено договір купівлі-продажу нафти №151/5985-Н, за умовами якого покупець зобов'язується оплатити та прийняти нафту на умовах цього договору, а продавець зобов'язується передати покупцю нафту відповідно до графіка поставки, вказаного в додатку 1 до цього договору, загальною кількістю 1500 тонн (том 1 а.с. 154-158).

За результатами здійснення господарської операції між ПАТ "Укртатнафта" та ПАТ "Укрнафта" з купівлі-продажу нафти, товариствами підписано акт приймання-передачі нафти №6ппч-26/291 від 15.04.2011 (том 1 а.с. 159). ПАТ "Укрнафта" виписано податкову накладну №15004 від 15.04.2011 (том 1 а.с. 162). Оплату за придбаний товар позивачем здійснено платіжним дорученням від 29.04.2011 (том 1 а.с. 161).

У відповідності до умов пункту 3.1 договору купівлі-продажу нафти №151/5985-Н від 24.03.2011, укладеного між позивачем та ПАТ "Укрнафта", транспортування нафти по договору здійснюється трубопровідним транспортом через філію ВАТ "Укртранснафта" "ПМН" на умовах EXW - НГВУ "Полтаванафтогаз".

Для забезпечення транспортування нафти між ПАТ "Укртатнафта" та ВАТ "Укртранснафта" укладений договір про надання послуг з транспортування та зберігання нафти №НР 33-09К від 29.01.2009, з урахуванням додаткової угоди до нього (том 2 а.с. 157-164).

Як свідчать матеріали справи, на партію нафти в кількості 1500 тонн ВАТ "Укртранснафта" на підставі телефонограми ПАТ "Укртатнафта" було оформлене маршрутне доручення №214/УТН від 15.04.2011 (том 2 а.с. 227).

За приписами пункту 3.9 договору про надання послуг з транспортування та зберігання нафти №НР 33-09К від 29.01.2009 документом, що підтверджує виконання виконавцем обов'язків по транспортуванню нафти згідно даного договору перед замовником, є акт приймання-здавання нафти в кінцевому пункті призначення.

Представником позивача на підтвердження фактичної передачі транспортною організацією нафти на користь ПАТ "Укртатнафта" до матеріалів справи представлено належним чином завірену копію акту №87-1 від 19.04.2011 з вузла обліку №465, складеного у відповідності до форми 34-НП та підписаного представниками ПАТ "Укртатнафта" та ВАТ "Укртранснафта" (том 2 а.с. 156).

При з'ясуванні питання щодо місць зберігання нафти судом встановлено, що ПАТ "Укртатнафта" має на балансі резервуари для зберігання нафти та нафтопродуктів (у матеріалах справи маються бухгалтерська довідка ПАТ "Укртатнафта" та перелік резервуарів для зберігання нафти та нафтопродуктів /том 2 а.с. 169-173/).

Відсутність сертифікату якості та відповідності на поставлену нафту представник позивача пояснив тим, що у відповідності до наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 №28 "Про затвердження Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні" (в редакції, що діяла на момент спірних відносин) нафта не відносилися до продукції, що підлягала обов'язковій сертифікації, а відтак сертифікат відповідності (якості) на дану партію нафти не надавався.

Колегія суддів зазначає. що суд першої інстанції правомірно спростував посилання представника Кременчуцької ОДПІ на відсутність у матеріалах справи журналу реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою №7-НП, книги кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою №31-НП, журналу обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-НП, оскільки положеннями Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155 (далі Інструкція №281), не передбачено для нафто- та газопереробних заводів ведення кількісного обліку нафти та нафтопродуктів у товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою №31-НП та ведення обліку нафти і нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою №7-НП.

Згідно з приписами пп.5.2.7 Інструкції №281 журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-НП є обов'язковим для ведення лише при надходженні нафти в залізничних цистернах.

Окрім того, згідно п.14.4 Інструкції №281 журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою №7-НП ведуться для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів.

У випадку позивача ведення останнім таких журналів з метою посилення контролю не є доцільним, оскільки весь документообіг (в тому числі складський облік) ведеться в електронному вигляді за допомогою внутрішньозаводської електронної системи SАР R/3 (система прикладних модулів, за допомогою яких всі бізнес-процеси підприємства ведуться в режимі реального часу).

На підтвердження надходження та оприбуткування нафти ПАТ "Укртатнафта" надало до суду роздруківки з програми SАР R/3 (том 2 а.с. 151-153).

Як зазначив представник позивача, внесення даних до системи SАР R/3 ПАТ "Укртатнафта" здійснювало на підставі акту прийому-здачі нафти №87-1 від 19.04.2011 по формі №34-НП, в якому міститься уся інформація відносно маси прийнятої нафти та її якості (температури, тиску, густини, наявності баласту, сірки та інше).

Відповідно до інформації, викладеної у Довідці про вироблену власну готову продукцію у квітні 2011 року (том 2 а.с. 226), ПАТ "Укртатнафта" виробило з отриманої у квітні 2011 року нафти (в тому числі з нафти, поставленої згідно податкової накладної №15004 від 15.04.2011): газ зріджений СПБТ, газ зріджений БТ, бензин А-80, бензин А-92-Євро, бензин А-95-Євро, паливо ТС-1, дизпаливо Євро, мазут М-100, оливу 1-20А, оливу 1-50А, оливу М-10Г2К, оливу М-10В2, оливу М-14В2, оливу М-14Г2ЦС, оливу М-10ДМ, оливу ОБ-300, оливу ОБ-400, оливу ОБ-500, бензол, рафінат бензольного риформінгу, сольвент, толуол, розчинник С2-80/120А, сірку, гач дистилярний, фракцію дизельного палива, фракцію палива для реактивних двигунів, газ вуглеводний, воднемісний газ.

В акті перевірки Кременчуцька ОДПІ вказує на порушення позивачем п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.4. ст.201 Податкового кодексу України посилаючись на те, що під час перевірки реєстру отриманих податкових накладних та податкових накладних встановлено віднесення позивачем до податкового кредиту в квітні 2011 року копії податкової накладної №15004 від 15.04.2011 на загальну суму 8930475,00 грн, в тому числі ПДВ 1488412,50 грн, виписаної ПАТ "Укрнафта".

З цього приводу колегія суддів зазначає, що за приписами пункту 201.6 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом. Тобто, на відміну від Закону України "Про податок на додану вартість", де право платнику на податковий кредит гарантувала належним чином оформлена податкова накладна, Податковий кодекс України податковій накладній надає лише статус податкового документу, що визначає дату виникнення права власності на такий кредит.

Поряд з цим, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що під час проведення перевірки Кременчуцькій ОДПІ було надано оригінал податкової накладної №15004 від 15.04.2011. Вказана обставина підтверджується тим, що представником контролюючого органу до матеріалів справи було залучено копію вказаної податкової накладної з відміткою ГДПРІ Кисельова О.В. "з оригіналом згідно", яка проставляється лише у разі необхідності підтвердження відповідності копії документу його оригіналу.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про надання позивачем на перевірку оригіналу податкової накладної №15004 від 15.04.2011. Крім того, в матеріалах справи є наявним дублікат вказаної податкової накладної, який було надано ПАТ "Укрнафта" у відповідь на запит ПАТ "Укртатнафта" від 16.11.2015 (том 3 а.с. 39-40).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у відповідача на момент проведення перевірки оригіналу податкової накладної №15004 від 15.04.2011, що свідчить про правомірність віднесення позивачем суми ПДВ до складу податкового кредиту квітня 2011 року за вказаною накладною та про протиправність висновків зроблених контролюючим органом під час проведення перевірки.

Крім того, судовим розглядом встановлено, що 24.03.2011 між позивачем (замовник) та ТОВ "Вінітекс" (виконавець) укладено договір №150311, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання виконати роботи по перевірці маси, підготовці її до необхідного номіналу та здачі на повірку робочих еталонів ГО-IV-2000 в кількості 11 штук (том 1 а.с. 187-188).

Як пояснив представник позивача, необхідність періодичної повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, передбачалася ст.28 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" від 11.02.1998 №113/98-ВР (чинний на момент спірних взаємовідносин) та ДСТУ 2708:2006 "Повірка засобів вимірювальної техніки". Повірка засобів вимірювальної техніки полягає у встановленні придатності засобів вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, до застосування на підставі результатів контролю їх метрологічних характеристик. Повірка засобів вимірювальної техніки проводиться територіальними органами Державної метрологічної служби, уповноваженими на її проведення. В Дніпропетровській області таким територіальним органом є Дніпропетровський державний регіональний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації (далі - ДП "Дніпростандартметрологія").

04.05.2011 за вих.№04-33 ТОВ "Вінітекс" направило ДП "Дніпростандартметрологія" лист з проханням здійснити повірку робочих еталонів ГО-ІУ-2000 в кількості 11 штук (том 1 а.с. 213).

Підтвердженням виконання повірки робочих еталонів ГО-ІУ-2000 в кількості 11 штук є свідоцтво про повірку робочого еталону, видане ДП "Дніпростандартметрологія" та чинне до 16.05.2012 (том 1 а.с. 217).

Також ТОВ "Вінітекс" на підтвердження виконання робіт по договору №150311 від 24.03.2011 було надано ПАТ "Укртатнафта" податкову накладну №149 від 26.05.2011 на суму 6309,12 грн, в тому числі ПДВ - 1051,52 грн, рахунок на оплату №1005002 від 10.05.2011 на суму 6309,12 грн (том 1 а.с. 218, 221).

Сторонами згідно з п.3.1 договору після закінчення робіт було підписано акт здачі-прийомки виконаних робіт №100 від 19.05.2011 (том 1 а.с. 220).

Оплата виконаних робіт була проведена на підставі платіжного доручення від 26.05.2011 на суму 6309,12 грн (том 1 а.с. 219).

У відповідності до п.4.2 договору ПАТ "Укртатнафта" самостійно здійснювало доставку робочих еталонів на повірку за маршрутом м. Кременчук - м. Дніпропетровськ та з повірки у зворотньому напрямку, що підтверджується наявними у справі: - наказами ПАТ "Укртатнафта" про направлення інженера з метрології відділу головного прибориста до ТОВ "Вінітекс" (м. Дніпропетровськ) №6153 від 04.05.2011 для здачі гир в повірку та №6310 від 17.05.2011 для повернення гир з повірки; - подорожніми листами №754268 від 05.05.2011, №952316 від 18.05.2011; - талонами замовника №654774 від 05.05.2011, №281544 від 18.05.2011; - заправною відомістю за травень 2011 року №7235; - свідоцтвом про реєстрацію за ПАТ "Укртатнафта" транспортного засобу Камаз 5460 державний номерний знак ВІ7235ВІ (том 1 а.с. 207-212, 222, том 2 а.с. 228-231).

Згідно наданих представником позивача пояснень робочі еталони ГО-ІУ-2000 в кількості 11 штук використовуються ПАТ "Укртатнафта" для повірки автомобільних ваг вагою 80 тонн.

Матеріалами справи підтверджується, що 06.04.2011 позивачем на адресу ПВКФ "Пульсар" направлено договірний лист з проханням поставити на його адресу віники в кількості 2600 штук (том 1 а.с. 223-224).

ПВКФ "Пульсар" було прийнято пропозицію ПАТ "Укртатнафта", про що зазначено у листі (том 1 а.с. 225), та реалізовано на користь останнього віники у кількості 1300 штук на загальну суму 11700,00 грн, в тому числі ПДВ - 1950,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що перевіряючі в акті, не зважаючи на той факт, що поставка ПВКФ "Пульсар" на користь позивача товару - віників у кількості 1300 штук здійснювалася однією партією на загальну суму 11700,00 грн, в тому числі ПДВ - 1950,00 грн, посилаються на встановлення під час перевірки нереальності даної господарської операції лише в частині постачання товару на суму 9000,00 грн, в тому числі ПДВ - 1500,00 грн, при цьому, свої висновки щодо часткової нереальності господарської операції перевіряючі жодним чином не обґрунтовують.

На підтвердження реальності господарської операції з поставки віників позивачем до суду представлені податкова накладна №10 від 22.07.2011, видаткова накладна №187 від 21.07.2011 та рахунок-фактура №83 від 22.07.2011 (том 1 а.с. 232-234).

Оплата придбаного позивачем товару на користь ПАТ "Укртатнафта" підтверджується платіжним дорученням від 29.07.2011 (том 1 а.с. 235).

Доставка віників відповідно до умов договірного листа від 06.04.2011 №11/04-1457 (том 1 а.с. 223-224) здійснювалася власним транспортом ПВКФ "Пульсар" на склад ПАТ "Укртатнафта" за адресою м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3, на умовах DDP "Поставка зі сплатою мита" Інкотермс 2000.

Оприбуткування віників на складі позивача підтверджується роздруківками з програми SAP/R3, які маються у матеріалах справи (том 2 а.с. 154-155).

Про подальше розподілення віників між структурними підрозділами ПАТ "Укртатнафта" свідчать долучені до справи вимоги на внутрішнє переміщення матеріалів та накладні на сторону (том 1 а.с. 241-250, том 2 а.с. 1-5).

На підтвердження використання віників у господарській діяльності ПАТ "Укртатнафта" суду також надані акти використаних матеріалів (том 1 а.с. 236-240).

Колегія суддів вважає помилковими посилання апелянта, в обґрунтування висновку про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ТОВ "Вінітекс", ПВКФ "Пульсар", на висновки актів ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська від 04.08.2011 №1302/231-35543974 відносно ТОВ "Вінітекс" та Світловодської ОДПІ від 14.10.2011 №242/2300/23091330 відносно ПВКФ "Пульсар", згідно з якими встановлено відсутність у вказаних суб'єктів господарювання необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутність основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, з огляду на наступне.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не заборонено орендувати виробничі та складські приміщення, пристрої, устаткування, прилади, обладнання, транспортні засоби, інструмент, пристосування, тощо, а також використовувати залучені трудові ресурси.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому позивач, як покупець та платник податку на додану вартість, не повинен нести відповідальність за господарську діяльність його контрагентів-постачальників - ТОВ "Вінітекс", ПВКФ "Пульсар".

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України" звернуто увагу на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Таким чином, отримання контролюючим органом документів, які свідчать про відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правомірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що надані ПАТ "Укртатнафта" належним чином оформлені первинні та інші документи в їх сукупності свідчать про реальність спірних господарських операцій між ним та його контрагентами - ТОВ "Вінітекс", ПВКФ "Пульсар" та як наслідок про правомірність формування позивачем сум витрат операційної діяльності та сум податкового кредиту відповідних періодів за рахунок сум витрат та сум ПДВ по даних господарських операціях.

З огляду на викладене, доводи, якими відповідач вмотивував правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є неспроможними, а відображені в акті перевірки висновки перевіряючих не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам правових норм.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, в ході судового розгляду жодних доказів на підтвердження правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень відповідачем не надано, а тому позовні вимоги ПАТ "Укртатнафта" є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 року по справі № 2а-1670/3034/12 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2016р. по справі № 2а-1670/3034/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Філатов Ю.М.
Повний текст ухвали виготовлений 30.05.2016 р.