Справа № 127/4145/16-а
Суддя: Венгрин О. О.
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/4145/16-а
Провадження 2-а/127/196/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі судді Венгрин О.О.,

секретар - Чорна Т.П.,

за участі представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій протиправними, зобов"язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що з 1938 р. по 1999 р. вона проживала на території України, її трудовий стаж складає 40 років. З 03.08.1993 р. вона вийшла на пенсію, перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці. З 01.09.1999 р. у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю виплату пенсії їй було припинено. На початку 2016 р. вона дізналася про рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. №25-рп/2009, яким визнано неконституційними положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсій особам, які виїжджають на постійне місце проживання за межі України. 26.01.2016 р. її представник звернувся до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці з заявою про поновлення раніше призначеної позивачу пенсії. Відповідач відмовив у поновленні виплати пенсії, посилаючись на те, що під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, але такого договору з питань пенсійного забезпечення між Україною та Ізраїлем не укладено. Просить визнати відмову відповідача в поновленні виплати її пенсії протиправною, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці поновити виплату їй пенсії, починаючи з 07.10.2009 р. з урахуванням усіх перерахунків, індексацій, доплат та грошових допомог, з урахуванням вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Ухвалою суду від 23.05.2016 р. позивачу поновлено пропущений строк звернення до суду з адміністративним позовом.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_1 позов підтримали за викладених у позовній заяві обставин, просять його задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений, надав письмове заперечення на позов, в якому зазначено, що Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці не визнає вимог позову, оскільки заява для поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається пенсіонером особисто в орган, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації). Крім того, виникнення права на пенсію пов'язується з умовою постійного проживання заявника на території України або укладенням Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення - в разі проживання таких осіб в іншій країні. Такого договору з питань пенсійного забезпечення між Україною та Ізраїлем не укладено. Не надано доказу того, чи не отримує позивачпенсію чи щомісячне грошове утримання з інших джерел на території України чи Ізраїля, а тому відсутні правові підстави для поновлення пенсії позивачу. (а.с. 61-64)

Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач стояла на обліку і отримувала пенсію в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці, виплату пенсії в Україні позивачу ОСОБА_3 припинено з 01.09.1999 р. в зв"язку з її виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю. (а.с. 14)

26.01.2016 р. представник позивача звернувся до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці з письмовою заявою про поновлення раніше призначеної позивачу пенсії. (а.с. 11, 13)

У відповідь Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці направило на адресу представника позивача лист від 09.02.2016 р. за №5/П-2, в якому йдеться про те, що за матеріалами архівної пенсійної справи встановлено, що виплата пенсії в Україні ОСОБА_3 припинена з 01.09.1999 р. в зв'язку виїздом її на постійне місце проживання до Ізраїлю. Відповідно до п. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (друге речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»). Такий договір між Україною та Ізраїлем щодо пенсійного забезпечення громадян станом на даний час відсутній. (а.с. 14)

Відповідно до ст. 71 ч.ч. 1, 2 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання (ст. 72 ч. 3 КАС України).

Відповідно до ст. 49 ч. 1 п. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФ України або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням №25-рп/2009 від 07.10.2009 р. п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

В рішенні №25-рп/2009 зазначено, що оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 р., зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 цього рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та є обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом України у постановах від 12 та 19 травня 2015 р. (справи №№ 21-180а15, 21-168а15 відповідно), які відповідно до ст. 244-2 КАС України мають враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу має бути відновлено виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Отже, суд вважає, що є підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в поновленні виплати пенсії ОСОБА_3 і зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_3, починаючи з 07.10.2009 р. з урахуванням усіх перерахунків, індексацій, доплат та грошових допомог, з урахуванням вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Керуючись Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р.,

ст.ст. 71, 94, 138, 160-163, 167 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Позов задоволити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці протиправними щодо відмовив поновленні виплати пенсії ОСОБА_3.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці поновити виплату пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: 2806580, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, починаючи з 07.10.2009 р., яку виплачувати на особистий поточний рахунок НОМЕР_2 (рахунок установи уповноваженого банку №0001) у ТВБВ 10001/0184 філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк", МФО 302076, код 09302607, з урахуванням усіх перерахунків, індексацій, доплат та грошових допомог, з урахуванням вимог Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про статус веитеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці на користь ОСОБА_3 551,20 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом 10 днів з дня отримання копії постанови через Вінницький міський суд Вінницької області до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.О.Венгрин