Справа № 815/709/16
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/709/16

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О. А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобовязання за платежем - транспортний податок з фізичних осіб, -

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Ізмаїльської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17 грудня 2015 року №32159-17/Б, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем - транспортний податок з фізичних осіб за 2015 рік в розмірі 25 000 грн.

Постановою від 03 березня 2016 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Одеський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою задовольнити адміністративний позов.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, а також не повно зясував обставини справи.

Зокрема, апелянт посилається на те, що застосування Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», прийнятого 28.12.2014р., яким з 01.01.2015р. запроваджено транспортний податок, в силу вимог ч.3 ст.27 Бюджетного кодексу України, може мати місце лише не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року. Транспортний податок відноситься до місцевих податків, рішення про встановлення яких офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування відповідних податків.

Апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано рішення Європейського суду з прав людини у справах «Серков проти України», «Щокін проти України», якими встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобовязань зі сплати податку.

Ізмаїльська обєднана Державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області надала письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову без змін.

Ухвалюючи постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО 007442 ОСОБА_1 є власником легкового автомобілю RANGE ROVER Універсал, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, обєм двигуна 4398 куб.см.

Суд першої інстанції встановив, що 17.12.2015р. Ізмаїльською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення №32159-17/Б, яким позивачу, згідно п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.п.267.6.2 п.267.6 ст.267 ПК України, визначено суму податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 25000 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення суд першої інстанції визнав правомірним, зазначивши, що транспортний податок, як новий податок з громадян України, запроваджений Законом України №71-VІІІ від 28.12.2014р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01 січня 2015 року і яким викладено в новій редакції статтю 267 ПК України.

З посиланням на положення п.п.267.1.1 п.267.1, п.п.267.2.1 п.267.2, п.267.4 ст.267 Податкового кодексу України, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 є платником транспортного податку, оскільки є власником автомобіля, який використовується до 5 років та має об'єм циліндра двигуна понад 3000 куб. см.

Суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивача, що ним сплачено ряд інших податків та зборів, зазначивши, що сплачені позивачем податки не стосуються транспортного податку, передбаченого ст.267 ПК України.

Також, суд першої інстанції відхилив доводи позивача про те, що місцева рада не приймала рішення про встановлення такого податку як транспортний податок, з посиланням на те, що вказаний податок чітко передбачений ПК України, а тому рішення органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обовязок платниками сплачувати податки та збори, які прямо закріплені законодавцем нормами ПК України.

З урахуванням того, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України, під критерії чого підпадає автомобіль ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність оскарженого податкового повідомлення-рішення та відсутність підстав для задоволення позову.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не зявились, у звязку з чим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Предметом позову є податкове повідомлення-рішення Ізмаїльської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області від 17 грудня 2015 року №32159-17/Б, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2015 рік в розмірі 25 000 грн.

Підставою для прийняття зазначеного податкового повідомлення-рішення є наявність у власності позивача легкового автомобілю RANGE ROVER Універсал, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, обєм двигуна 4398 куб.см., який, за висновками податкового органу, є обєктом оподаткування відповідно до п.п.267.2.1 п.267.1 ст.267 ПК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що автомобіль, власником якого є ОСОБА_1, є обєктом оподаткування транспортним податком, однак вважає, що визначення позивачу до сплати вказаного податку за 2015 рік є незаконним.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України N71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким, шляхом викладення в новій редакції ст.267 ПК України, введено новий податок - транспортний податок.

Об'єктом оподаткування, відповідно до п.п.267.2.1 п.267.1 ст.267 ПК України, є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.; ставка податку 25 000 грн. (п.267.4 ст. 267 ПК України)

Відповідно до п.п.267.5.1 п.267.1 ст.267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до п.п. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 ПК України обчислення суми податку з обєкта/обєктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Відповідно до п.п. 267.7.1. п. 267.7 ст. 267 ПК України податок сплачується за місцем реєстрації обєктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Відповідно до ст.4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу; стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року

Зазначеною статтею, також, встановлено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів. Установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідні повноваження, їх розмежування між Верховною Радою та місцевими радами, зокрема, щодо установлення місцевих податків, визначені ст.12 ПК України.

Згідно ст.8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Приписи п.п.10.1.1 п.10.1 та п.10.2 ст.10 ПК України відносять до місцевих податків податок на майно в частині транспортного податку.

Згідно п.12.3 ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (п.п.12.3.1 ПК України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (п.п.12.3.2 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (п.п.12.3.3 ПК України).

Згідно п.12.5 ст.12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених п.п.12.3.4 ст.12 ПК України.

Відповідно до п.п.12.3.4 ст.12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Разом з цим, пунктом 5 розділу XIX «Прикінцеві положення» ПК України органи місцевого самоврядування зобов'язано забезпечити у місячний термін з дня набрання чинності цим Кодексом прийняття рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Таким чином, безпосереднє встановлення місцевих податків, а отже і транспортного податку, віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п.24 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.143 Конституції України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків. Встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв, - це є компетенцією відповідних місцевих рад.

У звязку з цим, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що оскільки встановлення транспортного податку передбачено ПК України, тому місцева рада не приймає рішення про встановлення такого податку.

Зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому, опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», ухвалений 28.12.2014р., тобто після 15.07.2014р.

Належний апелянту автомобіль знаходиться на обліку в РЕВ-1 при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області в м. Одеса (а.с. 12).

Апеляційний суд встановив, що транспортний податок установлено в місті Одесі рішенням Одеської міської ради від 21 січня 2015 року № 6257-IV, у зв'язку з чим застосування контролюючим органом положень ПК України з урахуванням внесених Законом N71-VIII змін та рішення з метою оподаткування транспортним податком, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

За таких обставин, визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25 000 грн. у 2015 році не відповідає положенням Податкового кодексу України та є протиправним, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржене податкове повідомлення-рішення від 17 грудня 2015 року №32159-17/Б підлягає скасуванню.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставин, які мають значення для справи, що призвело до порушення норм матеріального і процесуального права та до неправильного вирішення справи, у звязку з чим, відповідно до п.4 ч. 1 ст. 202 КАС України, апеляційна скарга має бути задоволена, оскаржена постанова скасована та ухвалена нова постанова про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджені понесені ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 1157,52 грн. (а.с.4, 47), які, у звязку з задоволенням позову, на підставі ст. 94 КАС України, підлягають стягненню з Ізмаїльської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 69-72, 94, 195, п. 2 ч. 1 ст. 197, п. 3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.ст. 207, 211, 212, ч.5 ст.254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ізмаїльської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області від 17 грудня 2015 року №32159-17/Б.

Стягнути з Ізмаїльської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області (, місцезнаходження юридичної особи: 68609, Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця Кишинівська, будинок 3) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2; місце проживання: 68600, АДРЕСА_1) у відшкодування судових витрат 1157,52 грн. (одна тисяча сто пятдесят сім гривень 52 коп.) сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Ізмаїльської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець