Справа № 640/3733/16-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 р.Справа № 640/3733/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Калиновського В.А. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Харкова від 25.04.2016р. по справі №640/3733/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти №7 батальйону №4 УПП у м.Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_2

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора роти №7 батальйону №4 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови серії ПС2 № 824922 від 24.02.2016 року про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що приймаючи постанову про адміністративне правопорушення лейтенант поліції ОСОБА_2 дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства та відповідно безпідставно застосував до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Позивач зазначив, що постанова відносно нього була винесена з порушенням вимог чинного законодавства оскільки зупинка транспортного засобу була вимушеною внаслідок короткочасного розладу здоров'я, керування при якому загрожувало б його життю та життю інших громадян, що виключає адміністративну відповідальність за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Крім того зазначив, що зупинка транспортного засобу була здійснена за перехрестям, тобто поза зоною дії знаку «Зупинку заборонено». Тому оскільки позивачем ніяких порушень Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) допущено не було, застосування до нього штрафу є неправомірним, а оскаржувана постанова незаконною.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 25.04.2016 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського районного суду м. Харкова від 25.04.2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач вважає дії інспектора протиправними, а постанову про накладення адміністративного стягнення такою, що підлягає скасуванню. Вказує, що під час складання вказаної постанови інспектором було відмовлено позивачу у праві скористатися юридичною допомогою, а твердження про порушення позивачем правил зупинки є виключно його суб'єктивною думкою та припущенням, яке не може бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того вказує, що інспектором не надано до суду належних та допустимих доказів, а також ним не було здійснено вимірювання відстані від знаку 3.34 «Зупинку заборонено» до автомобіля, яке б доводило вину позивача.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що інспектором роти № 7 батальйону № 4 УПП в м. Харкові, лейтенантом поліції ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 824922 від 24.02.2016 року про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до вказаної постанови, 24.02.2016 р. позивач керуючи автомобілем «Чері Амулет», д.н.з. НОМЕР_1 по пр. Московському у м.Харкові, здійснив зупинку автомобіля біля правого краю проїзжої частини в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив п.8.4 ПДР України, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, в звязку з чим на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Позивач заперечує наявність порушень в його діях, не погодився із зазначеним рішенням, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при накладенні адміністративного стягнення відповідачем не були допущені порушення діючого законодавства, а тому підстав для визнання незаконною постанови у справі про адміністративне правопорушення немає. Відповідачем до суду було надано достатньо доказів, а доводи позивача стосовно відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення є такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за порушення ПДР України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно п. 15.1 ПДР України, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Відповідно до п. 15.10 «в» ПДР України, стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2м.

Як зазначено у ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач будь-яких заперечень з приводу вчинення ним вказаного правопорушення інспектору поліції при винесенні постанови не надавав, питання про необхідність перевірки відстані від знаку до автомобіля не порушував. Будь-яких доказів того, що під час стоянки автомобіля позивача в зоні дії знаку «Зупинку заборонено» в нього було погане самопочуття на момент складання постанови не надав.

Колегія суддів зазначає, що посилання позивача на відмову інспектора у реалізації права позивача скористатися юридичною допомогою, а також на те, що інспектором не зафіксовано в постанові відстань від знаку до його автомобіля та не зазначено про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис правопорушення, не спростовують факт вчинення позивачем правопорушення та не свідчать про відсутність в його діях складу правопорушення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 р. № 1395) постанова по справі про адміністративне правопорушення складається на спеціальному бланку, виготовленому друкарським способом згідно з технічним описом бланка постанови по справі про адміністративне правопорушення, на якому проставлено відповідні серію і номер.

Бланк постанови по справі про адміністративне правопорушення заповнюється розбірливим почерком. Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до постанови, а також внесення додаткових записів після того, як постанова підписана особою, щодо якої вона винесена. У разі допущення порушень при оформленні такої постанови її заповнений бланк вважається зіпсованим.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Колегія суддів зазначає, що вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення підтверджується постановою в якій зазначено обставини цього правопорушення. Жодних доказів, які б свідчили про його невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення позивач до суду не надав, а з фотографій які знаходяться в матеріалах справи чітко видно знак «Зупинку заборонено».

Доводи апеляційної скарги про те, що необхідність зупинки транспортного засобу була зумовлена раптовим погіршенням стану здоров'я, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки жодних доказів на підтвердження даного факту позивачем не надано. Крім того, позивач не посилався на вказану обставину безпосередньо під час складання оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на субєкта владних повноважень, тобто на відповідача, та саме відповідач зобовязаний довести правомірність свого рішення.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час апеляційного розгляду справи обставини та докази, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість винесеної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем під час розгляду справи було надано всі належні та допустимі докази на підтвердження правомірності власних дій.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, довів правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення.

Натомість позивач, не довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку щодо обґрунтованості винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням встановлених обставин у справі, колегія суддів вважає, що постанова Київського районного суду м. Харкова від 25.04.2016 року по справі № 640/3733/16-а відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача по справі.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 25.04.2016р. по справі № 640/3733/16-а за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №7 батальйону №4 УПП у м.Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5

Повний текст ухвали виготовлений 02.06.2016 р.