Справа № 824/2408/15-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/2408/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Спіжавка Г.Г.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

26 травня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Загороднюка А.Г.

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

Позивача: Ясінського О.О.

Представника відповідача: Яніцького С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі Автономного пункту спостереження на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі Автономного пункту спостереження про невиплату розрахункової суми,

В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі Автономного пункту спостереження про невиплату розрахункової суми.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на прийняття оскарженого рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції оскаржену постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог .

Представники відповідача в судовому засіданні суду доводи скарги підтримав у повному обсязі з підстав і мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи та підтвердилось при апеляційному розгляді, позивач перебував на військовій службі Національного космічного агентства України та займав посаду інженера групи оперативно-аналітичної відділу застосування засобів виявлення Автономного пункту спостереження Головного центру спеціального контролю Національного центру управління та випробувань космічних засобів.

Наказом Міністра оборони України від №203 від 25.10.2007 р. позивача звільнено з військової служби у запас за пунктом 63 підпункту "в" Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України.

Наказом від 29.10.2007 р. №34-ко Генерального директора Національного космічного агентства України позивача звільнено з військової служби в запас за пунктом 63 підпункту "в" Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, згідно змісту наказу вислуга років у ЗС: календарна 20 років 02 міс., пільгова - 20 років 11 міс.

Наказом від 19.12.2007 р. №27-ОС начальника Автономного пункту спостереження Головного центру спеціалізованого контролю Національного центру управління та випробувань космічних засобів позивача виключено із списків особового складу Автономного пункту спостереження. Наказано виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно - 4378,11 грн, грошову допомогу при звільненні - 29097,10 грн, допомогу на оздоровлення - 2909,71 грн..

На думку позивача, під час проходження військової служби грошове забезпечення виплачувалась йому не в повному обсязі і на момент звільнення повного розрахунку з ним проведено не було, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Частково задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування грошового забезпечення позивачу здійснено не в повному розмірі та визначено спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання здійснити відповідні виплати

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку публічно - правовому спору в межах апеляційної інстанції, зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2001 року № 104 "Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і установ виконання покарань, відряджених до органів виконавчої влади та інших цивільних установ" військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ та органів і установ виконання покарань, відрядженим до органів виконавчої влади та інших цивільних установ, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, особового складу органів внутрішніх справ та органів і установ виконання покарань.

Згідно з пунктом 4 статті 1 зазначеної Постанови, керівникам органів виконавчої влади та інших цивільних установ, до яких відряджені зазначені категорії осіб, надано право виплачувати додаткові види грошового забезпечення, встановленого законодавством, в межах асигнувань на утримання цих органів і установ.

Пунктом 34.2 Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 05 березня 2001 року № 75, передбачено, що преміювання здійснюється в межах фонду преміювання, створеного в розмірі чотиримісячного фонду грошового забезпечення, затвердженого для військової частини в кошторисі, без обмеження індивідуальних премій максимальними розмірами.

Таким чином, премія має виплачуватись лише при наявності коштів в межах асигнувань, які надходять з Державного бюджету України, затверджених відповідними кошторисами.

Указ Президента України від 05 травня 2003 року "Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу", передбачає право, а не обов`язок Міністра оборони України встановлювати військовослужбовцям Збройних Сил України щомісячні надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України у відсотках до грошового забезпечення, які мають високі результати у службовій діяльності, залежно від стажу служби.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 149 від 26 травня 2003 року виплата надбавки здійснюється в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисах військових частин, військових навчальних закладів, організацій, установ.

Крім того, наказ Міністра оборони України № 149 від 26 травня 2003 року передбачає, що розмір щомісячної надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України щорічно встановлюється, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, за рішенням Міністра оборони України.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачу виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно - 4378,11 грн, грошову допомогу при звільненні - 29097,10 грн, допомогу на оздоровлення - 2909,71 грн.

Власне, відповідно до постанови КМУ від 06.04.1998 р. №452 "Про упорядкування додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців" та постанови КМУ від 07.02.2001 р. №104 "Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань..." керівникам органів виконавчої влади та інших цивільних установ, до яких відряджені зазначені категорії осіб, надано право, а не обов`язок, виплачувати додаткові види грошового забезпечення, встановленого законодавством, лише в межах бюджетних асигнувань на утримання цих органів і установ.

Разом з тим, премія, надбавка та одноразова допомога за тривалу безперервну службу є додатковим видом грошового забезпечення, а в силу Положення про Автономний пункт спостереження та норм Бюджетного кодексу України, відповідач не мав права самостійно збільшувати розмір виплат понад виділених асигнувань, а вихідна допомога при звільненні позивачу нараховувалась з фактично отримуваного грошового забезпечення з дотриманням норм бюджетного законодавства.

Щодо виплати премії в розмірі 33,3% з грудня 2005 року, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до постанови КМУ від 22.05.2000р. №829 "Про грошове забезпечення військовослужбовців" керівникам установ та організацій надано право преміювати військовослужбовців відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат роботи у межах фонду преміювання, створеного в розмірі чотирьохмісячного фонду грошового забезпечення. Таке преміювання не є обов`язковим та є видом заохочення.

Крім того, вимоги позивача щодо невиплати йому у 2007 році винагороди за тривалу безперервну військову службу в розмірі 1,5 грошового забезпечення згідно Постанови КМУ №452 від 06.04.1998 року є безпідставними, адже, зазначеною постановою передбачено виплату окладів грошового утримання, а не грошового забезпечення, а відповідно до п.1.1 Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого Наказом МОУ №75 від 05.03.2001 р. ця винагорода передбачає за 20 років безперервної військової служби 1,5 окладів грошового утримання та являється одним з додаткових вдів грошового забезпечення військовослужбовців і виплачується в межах кошторису установи.

Також, як встановлено з матеріалів справи, на момент вибуття позивача у чергову відпустку, його грошове забезпечення складало 2909,71 грн, а відтак, вимоги позивача щодо виплати грошової допомоги на оздоровлення в повному обсязі є безпідставними, як і вимоги про ненадання допомоги на лікування, що призвело до погіршення стану здоров`я та моральних страждань та спростовується тим, що на придбання медичних препаратів позивачу було виділено коштів на суму 50 тис. грн.

Крім того, згідно висновку № 29/09-15 судово - економічної експертизи по справі № 824/115/14-а (а.с.211), дослідженням поданих документів встановлено, що документально підтверджується нарахування грошового забезпечення та додаткових видів, відповідно до наказів Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі Автономного пункту спостереження(м. Кам`янець - Подільський) військовослужбовцям ОСОБА_1 з травня 2003 по 19 травня 2007 року встановлено, що за умови встановлення надбавки у максимально можливому розмірі, за безперервну службу, відповідно до Указу Президента України від 5 травня 2003 року № 389/2003 та премії, відповідно до Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України затвердженого наказом Міністра оборони України 05.03.2001 року № 75 належало б донарахувати ОСОБА_1 -103367,65 грн.

Відтак відповідач діяв відповідно до вимог ч.2 ст.3 КАС України та ст.19 Конституції України, а тому відсутні підстави для задоволення заявленого позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апелянта дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення позовних вимог, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі Автономного пункту спостереження задовольнити повністю.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі Автономного пункту спостереження про невиплату розрахункової суми скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Національного центру управління та випробувань космічних засобів в особі Автономного пункту спостереження про невиплату розрахункової суми - відмовити .

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі протягом п`яти днів.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Загороднюк А.Г.