Справа № 826/23533/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 червня 2016 року письмове провадження № 826/23533/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Арсірія Р.О., суддів Огурцова О.П., Кузьменка В.А. вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомГромадської організації «Центр протидії корупції «Громадська ініціатива»
до Міністерства внутрішніх справу України, Головного управління національної гвардії України
провизнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Громадська організація «Центр протидії корупції «Громадська ініціатива» (надалі - позивач або ГО «ЦПК «Громадська ініціатива») з позовом до Міністерства внутрішніх справу України (надалі - відповідач 1 або МВС України), Головного управління національної гвардії України (надалі - відповідач 2 або ГУ Нацгвардії України), в якому просила суд:

1. Витребувати в МВС України та ГУ Нацгвардії України рішення, відповідно до яких ОСОБА_1 було зараховано в розпорядження Нацгвардії України.

2. Визнати протиправною бездіяльність МВС України та ГУ Нацгвардії України щодо зарахування ОСОБА_1 в розпорядження Нацгвардії України поза процедурою визначеною Законом України «Про очищення влади».

3. Визнати протиправними та скасувати рішення МВС України та ГУ Нацгвардії України, відповідно до яких ОСОБА_1 було зараховано в розпорядження Нацгвардії України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що при зарахуванні ОСОБА_1 до Нацгвардії України, відповідачами протиправно не була дотримана процедура перевірки, закріплена Законом України «Про очищення влади», та невраховані її результати при прийнятті рішення та видані відповідного наказу, що суперечить законодавству про утворення військових формувань та унеможливлює проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Представником відповідача 1 подані суду заперечення проти адміністративного позову, в яких він просив відмовити позивачу в його задоволенні з підстав відсутності з боку відповідача порушення будь-яких прав позивача.

Представником відповідача 2 також подані суду заперечення проти адміністративного позову, в яких він просив відмовити позивачу в його задоволенні з підстав законності наказу командувача Нацгвардії України про зарахування ОСОБА_1 в розпорядження Нацгвардії України.

Ухвалою суду від 03.11.2015 року судом залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідачів ОСОБА_1 (надалі - третя особа або ОСОБА_3.).

Керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи неприбуття у судове засідання представника позивача та третьої особи належним чином повідомлених про дату, час та місце судового розгляду, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позиції сторін, судом встановлено наступне.

Наказом МВС України від 05.06.2015 року № 1034 о/с ОСОБА_2 звільнено з посади начальника ГУ МВС України у м. Києві за особистим проханням , зарахувавши його у розпорядження МВС України за зазначеною посадою на термін до двох місяців.

Наказом МВС України від 06.06.2015 року № 1052 о/с ОСОБА_2 переведено з органів внутрішніх справ до Нацгвардії України у зв'язку з призначенням у персональному порядку на дійсну військову службу.

Указом Президента України від 03.07.2015 року № 388/2015 «Про незастосування заборони обіймати посади щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрації)» задоволено погоджене з Комітетом Верховної Ради України з питань національної безпеки і оборони клопотання щодо незастосування передбаченої частинами третьою, четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» заборони обіймати посади, щодо яких застосовуються заходи з очищення влади (люстрації), до генерал-майора міліції ОСОБА_1

Наказом МВС України від 04.07.2015 року № 1278 о/с ОСОБА_3 призначено начальником ГУ ВМС України в м. Києві.

Наказом командувача Нацгвардії України від 23.07.2015 року № 121 о/с ОСОБА_1 прийнято до Нацгвардії України та зараховано у розпорядження командувача Нацгвардії України з 06.06.2015 року.

Наказом командувача Нацгвардії України від 31.07.2015 року № 124 о/с ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Нацгвардії України та направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в м. Києві.

Вважаючи протиправною бездіяльність МВС України та ГУ Нацгвардії України щодо зарахування ОСОБА_1 в розпорядження Нацгвардії України поза процедурою визначеною Законом України «Про очищення влади», позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Дослідивши та надавши оцінку, за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, суд акцентує увагу, що за змістом наведених норм Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов'язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Таким чином, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами належним чином виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено обставин, які б свідчили про наявність порушеного права.

За правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Приймаючий до уваги викладене у сукупності, керуючись вимогами статей 69-71, 94,160-165,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Громадської організації «Центр протидії корупції «Громадська ініціатива» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя Р.О. Арсірій

Судді В.А. Кузьменко

О.П. Огурцов