Справа № 461/11584/15-а
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2016-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 року № 461/11584/15-а

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

представника позивача та третьої особи Василишина І.Й.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Сагайдака Д.М., Клапчука Р.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до начальника Галицького районного відділу у м. Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Кусько Роксолани Василівни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про визнання дій протиправними,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до начальника Галицького районного відділу у м. Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Кусько Роксолани Василівни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 , та з врахуванням уточнень просить суд про визнання протиправними дій начальника Галицького районного відділу у м. Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Кусько Роксолани Василівни щодо не реєстрації ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .

Заявлені вимоги позивач мотивує безпідставною відмовою відповідача у проведенні реєстрації за спірною адресою попри подання належного, на його думку, пакету документів необхідного для здійснення такої реєстрації та наявності особистої згоди власника житла.

В судовому засіданні представник позивача та третя особа ОСОБА_3 позов підтримав, просив про задоволення заявлених позивачем вимог.

Відповідач в судовому засіданні позов ОСОБА_2 заперечила, зокрема зазначила, що рішення про реєстрацію позивача за адресою АДРЕСА_1 не прийнято з огляду на подання позивачем нечитабельного (обгорілого) документу, який посвідчує право власності на житло, що також попри прописану в поданій позивачем заяві на реєстрацію місця проживання згоду власника житла на реєстрацію позивача унеможливило можливість встановлення належності житла на праві приватної власності ОСОБА_3 . Зважаючи на таке, позивачу листом було роз`яснено та запропоновано подати належний документ, що підтверджує право власності на житло, для проведення його реєстрації, однак станом на час розгляду справи такий позивачем не надано.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, надали суду усні заперечення аналогічні за змістом запереченням відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Питання реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року за №1382-IV (з наступними змінами та доповненнями) та Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України 22.11.2012 року за № 1077 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за №2109/22421.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» визначено, що реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

У відповідності ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів.

Частиною 2 ст. 6 зазначеного Закону, передбачено вичерпний перелік документів для реєстрації місця проживання та/чи місця перебування фізичних осіб, а саме, для реєстрації особа або її законний представник подає:

- письмову заяву;

- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України;

- квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;

- талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не-подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання;

- документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

- військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі подачі заяви законним представником особи додатково подаються:

- документ, що посвідчує особу законного представника;

- документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).

Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України 22.11.2012 року за №1077 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за №2109/22421, передбачено, що право на проживання в житлі підтверджується такими документами, як ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документами. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання.

Судом встановлено, що 21.10.2015 року позивач звернувся до начальника Галицького районного відділу у м. Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про проведення його реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , та надав відповідачу для проведення реєстрації місця проживання наступні документи, а саме: письмову заяву, договір оренди частини квартири, реєстраційне посвідчення та договір купівлі-продажу квартири.

22.10.2015 року відповідач скерував позивачу повідомлення про те, що реєстрацію місця проживання позивача буде проведено за наслідками подання позивачем належного документу про право власності на житло, так як поданий документ є пошкоджений внаслідок горіння.

Як не заперечується сторонами, то документом, який підтверджує право власності на житло, поданий позивачем на реєстрацію, був обгорілий оригінал реєстраційного свідоцтва. Як це встановлено в судовому засіданні шляхом огляду оригіналу реєстраційного посвідчення, внаслідок горіння такий документ частково знижено, що унеможливлює ідентифікацію такого.

В судовому засіданні також встановлено, що у поданій позивачем на реєстрацію заяві міститься згода власника житла, котрим зазначено ОСОБА_3 .

В той же час суд зазначає, що зважаючи на обгоріле реєстраційне свідоцтво неможливо встановити право власності ОСОБА_3 на житло за адресою АДРЕСА_1 , як на момент розгляду заяви позивача про реєстрацію місця проживання, так і на момент розгляду зазначеної справи в суді.

Поряд з цим, представник позивача та третя особа в судовому засіданні зазначив, що разом із реєстраційним свідоцтвом позивачем було долучено до заяви про реєстрацію місця проживання договір купівлі-продажу квартири від 22.09.1998 року, який, на його думку, також підтверджує право власності на житло.

Однак суд зазначає, що договір купівлі-продажу квартири не є достатнім документом, що підтверджує право власності на житло, так як згідно з нормами ст. 334 Цивільного кодексу України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, такий договір є підставою реєстрації такого права власності.

Згідно з п. 2.7 Порядку №1077, у разі подання заяви до центру надання адміністративних послуг адміністратор центру перевіряє відповідність копій оригіналам наданих заявником документів, належним чином завіряє копії та повертає оригінали документів заявнику. Територіальний підрозділ ДМС приймає рішення на підставі належним чином завірених копій наданих документів. У випадках неналежного оформлення документів або неналежної якості копій територіальний підрозділ ДМС приймає рішення про повернення центру наданих документів для усунення недоліків.

Беручи до уваги подання позивачем до реєстрації неналежної якості документів та вимоги приписів п. 2.7 Порядку № 1077, то наслідком зазначеного мало бути рішення відповідача про повернення позивачем поданих на реєстрацію документів, чого як безспірно не заперечується самим відповідачем, прийнято не було.

Крім того, всупереч накладеній на заяві позивача про реєстрацію місця проживання резолюції відповідача "відмовити в реєстрації у зв`язку із нечитабельністю документа реєстраційного посвідчення", зазначене рішення відповідачем прийнято також не було, що підтверджено самим відповідачем у судовому засіданні, а лише скеровано позивачу повідомлення про те, що питання реєстрації його місця проживання буде вирішено після подачі належного документа, який посвідчує право власності на житло.

Виходячи з наведеного, суд дійшов до переконання, що рішення за результатами розгляду заяви позивача про реєстрацію його місця проживання фактично відповідачем не прийнято, подані документи для реєстрації позивачу для усунення недоліків не повернуті, а відтак, суд за таких обставин з метою гарантування дотримання і захисту прав, свобод, інтересів особи, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 11 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати дії відповідача щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви позивача про реєстрацію місця проживання та доданих до неї документів протиправними. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії начальника Галицького районного відділу у м. Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Кусько Роксолани Василівни щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 про реєстрацію місця проживання та доданих до неї документів, поданих та зареєстрованих 21.10.2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складений та підписаний 30.05.2016 року.

Суддя Сидор Н.Т.