Справа № 466/1171/16-а
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року № 466/1171/16-а

Львівський окружний адміністративний суд у складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Булавко О.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення заборгованості по виплаті вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Підставами позовних вимог є те, відповідачем було протиправно відмовлено у виплаті вихідної допомоги, передбаченої ст.44 КЗпП України, у розмірі не менше середньомісячного заробітку при припиненні трудового з підстав зазначених п.1 ст.40 КЗпП України. Також, продовжує позивач, відповідач неправомірно відмовився нараховувати йому заробітну плату в день звільнення, а тому з останнього підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідач у запереченні на позовну заяву зазначає, що відповідно до облікових записів та звітності перед ОСОБА_1 відсутня заборгованість по виплаті одноразової вихідної допомоги при звільненні. Така допомога була виплачена позивачу в порядку, передбаченому п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року за №393. Окрім того, жодний спеціальний нормативно-правовий акт не дає підстави для висновку, що законодавець визначає будь-які конкретні строки виплати одноразової грошової допомоги та інших виплат при звільненні працівників органів внутрішніх справ.

Розглянувши матеріали справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України від 05.11.2015 року за №788о/с (по особовому складу) підполковника міліції ОСОБА_1, начальника сектора боротьби з незаконним обігом наркотиків Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, з 06.11.2015 року звільнено з органів внутрішніх справ у запас збройних сил України за п.64 «г» (через скорочення штатів). Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби становить: 18 років 02 місяці 05 днів, у пільговому обчисленні: 23 роки 08 місці 23 днів.

07.12.2015 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України із заявою в якій просив нарахувати та виплатити вихідну допомогу з 07.11.2015 року по 07.12.2015 року згідно норм чинного законодавства.

При цьому, у своїй заяві позивач як на підставу для виплати вихідної допомоги посилається на ст.44 КЗпП України.

Відповідач листом від 24.12.2015 року за №261/зб повідомив заявника, що законних підстав для нарахування та виплати вихідної допомоги на підставі ст.44 КЗпП України, з 07.11.2015 року по 07.12.2015 року, не має.

Як вбачається з наведеної відповіді, підставою для такої відмови стало те, що виплата одноразової грошової допомоги при звільненні особам начальницького складу органів внутрішніх справ України регулюється пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року за №393. Така одноразова допомога була перерахована на картковий рахунок позивача в ЗГУ КБ «Приватбанк» 25.11.2015 року. Водночас, рішення про припинення трудового договору на підставі п.1 ст.40 КЗпП України щодо ОСОБА_1 не приймалось, відповідного розпорядчого документу (наказу) видано не було.

Не погодившись із вищенаведеною відмовою у виплаті вихідної допомоги, позивач звернувся з позовом до адміністративного суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Правовідносини щодо порядку проходження служби в органах внутрішніх справ регулюються Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 року за № 565-XII (чинного на момент звільнення позивача), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року за №114, Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 року за №499 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за №205/14896, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року за №393 (в редакції чинній на момент звільнення позивача) «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей».

Відповідно до п.3.4.8 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, особам рядового і начальницького складу, звільненим з посад у зв'язку з скороченням штатної посади, з дня, наступного за днем звільнення із займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке особа отримувала за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).

Як передбачено абзацом 3 п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року за №393, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою від 10.05.2016 року за №109, позивачу було виплачено належне йому грошове забезпечення при звільненні з органів внутрішніх справ, в тому числі одноразову грошову допомогу в розмірі 60222 грн. 43 коп.

Враховуючи те, що позивач проходив службу та був звільнений з органів внутрішніх справ за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, суд вважає, що відповідач в повній мірі виконав свої фінансові зобовязання перед останнім, які передбачені вищенаведеними спеціальними нормативно-правовими актами.

При цьому, норми згаданих спеціальних нормативно-правових актів є пріоритетними перед загальними нормами трудового законодавства.

Твердження про пріоритетність норм спеціального законодавства відображено в постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 року у справі №21-8а15.

З огляду на викладене, суд вважає, що правові підстави для стягнення з відповідача вихідної допомоги, передбаченої ст.44 КЗпП України, відсутні.

Щодо вимоги позивача виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку, передбачений ст.117 КЗпП України, то така також не підлягає задоволенню, оскільки нормами спеціального законодавства не передбачено такої виплати.

Окрім того, слід звернути увагу позивача на те, що виплата належного йому грошового забезпечення була здійснена у строк, передбачений п.3.4.8 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, особам рядового і начальницького складу.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі не належить стягувати зі сторін.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1 В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

3. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 30 травня 2016 року.

Суддя В.Я.Мартинюк