Справа № 641/2901/16-а
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 р. Справа № 641/2901/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Курило Л.В. , Присяжнюк О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.04.2016р. по справі № 641/2901/16-а

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова

про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду першої інстанції з позовом в якому просила:

- визнати протиправним рішення ОСОБА_2 Пенсійного фонду України Комінтернівського району м. Харкова від 25.02.2016 року щодо відмови у перерахунку пенсії державного службовця з включенням у склад заробітку фактично нараховані та сплачені суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обовязків, що в загальній сумі складає 12207,33 грн., із збереженням 80% нарахування пенсії державного службовця;

- зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України Комінтернівського району м. Харкова провести перерахунок пенсії як державному службовцю з 25.02.2016 року, включивши до складу заробітної плати виплачені суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обовязків, що в загальній сумі складає 12207,33 грн., із збереженням 80% нарахування пенсії державного службовця та провести відповідні виплати.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.04.2016 року відмовлено в задоволенні позову.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Комінтернівського районного суду м.Харкова від 18.04.2016 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального права, зокрема ст.ст. 33, 37 Закону України "Про державну службу" , постанови КМУ від 31.05.2000 р. N 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії", п.5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р. № 213, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судове засідання сторони не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст.41, ст. 197 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України оскаржувана постанова переглянута в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, з 27.08.2007 року перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова, та отримує пенсію призначену згідно із Законом України Про державну службу за вислугою років.

При призначенні пенсії та визначенні її розміру позивачу ОСОБА_2 Пенсійного фонду в Комінтернівському районі м. Харкова не були включені суми індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення та грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обовязків.

25.02.2016 року позивач звернулася до управління ПФУ із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обовязків, зазначених в довідці про складові заробітної плати від 24.02.2016р. № 11-33/138 (а.с. 8).

25.02.2016 року управління ПФУ рішенням відмовило ОСОБА_1 в перерахунку пенсії, зазначивши, що постановою Кабінету Міністрів України Про деякі питання вдосконалення визначення розміру заробітку для обчислення пенсії від 31.05.2000р. № 865 не передбачено включення вищевказаних виплат при обчисленні розміру середньомісячної заробітної плати державним службовцям. Тобто, підстав для включення матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, сум індексації та грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обовязків не має. Також послалося на п. 5 прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015р. № 213 яким з 01 червня 2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії відповідно до законів України Про державну службу, Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, Про службу в органах місцевого самоврядування (а.с.9).

Вважаючи рішення ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м.Харкова неправомірним позивач звернулася з позовом до суду.

За наслідками розгляду справи в скороченому провадженні судом першої інстанції прийнято рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що судовим рішенням не встановлено жодних обставин, рішення суду не мотивовано та не містить обґрунтувань відмови в позові.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом п. 6 ч. 5ст.183-2 КАС України у постанові, прийнятій у скороченому провадженні зазначається висновок суду про повне або часткове задоволення чи відмову у задоволенні вимог адміністративного позову з посиланням на досліджені судом докази .

В мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

Згідно з ч.1 ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

Мотивувальна частина кожного рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права і у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права й обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на відповідні статті КАС України та інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановив обставини справи, права й обов'язки сторін; в мотивувальній частині рішення можуть також використовуватися посилання на рішення Конституційного Суду України, відповідні рішення Верховного Суду України (стаття 244-2 КАС України), а також посилання на рішення Європейського суду з прав людини; проте саме лише посилання в мотивувальній частині на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією .

Також в пункті 42 рішення "Бендерський проти України" від 15.11.2007р. Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (див. рішення "Руїз Торійа проти Іспанії" від 09.12.1994р.). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення "Артіко проти Італії" від 13.05.1980р.). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (cf. "Дюлоранс проти Франції", п. 34553/97, п. 33, від 21.03.2000р.; "Донадзе проти Грузії", n 74644/01, пп. 32 et 35, від 07.03.2006р.).

Крім того, Європейський суд з прав людини у пунктах 23 та 25 Рішення "Проніна проти України" від 18.07.2006р. вказав, що суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень за аргументами, які сторона може представити в суд, та проаналізувати позов з точки зору цих аргументів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (далі- Закон № 3723-XII) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 % від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 2 цього ж Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення входить до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі-Закон № 1788-XII) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій. Відповідно до ч. 1 цієї статті до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Таким чином, суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, зокрема матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, включаються до складу заробітної плати державного службовця та враховуються при обчисленні розміру його пенсії.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 14 та 28 травня 2013 року (справи №№ 21-125а13, 21-97а13).

Згідно з ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, зокрема матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати, грошова винагорода за державну сумлінну безперервну працю включаються в заробіток (дохід) державного службовця та враховуються при обчисленні розміру його пенсії.

Судом встановлено, що в період з серпня 2005р. по серпень 2007р. позивачу були нараховані та виплачені: матеріальна допомоги на оздоровлення в розмірі 6054, 72 грн.; матеріальна допомога на вирішення соціально побутових питань в розмірі 1398,67 грн.; індексація заробітної плати в розмірі 221,09 грн.; грошова винагорода згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року № 212 - 4532,85, що в загальній сумі складає 12207,33 грн. на які проводилися нарахування та виплачувалися страхові внески на загальнообов'язкове пенсійне страхування, що підтверджується довідкою про складові заробітної плати від 24.02.2016р. №11-33/138 (а.с.12).

В своїй апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що окрім матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань та індексація заробітної плати, які відносяться до фонду оплати праці, з якого відраховуються обовязкові страхові внески, включаються також заохочувальні виплати, а саме грошова винагорода за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обовязків.

Колегія судді погоджується з доводами апеляційної скарги та зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 34 Закону України Про державну службу, а сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обов'язків державним службовцям видається грошова винагорода в розмірі та порядку, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

З положень Порядку видачі грошової винагороди держаним службовцям за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обов'язків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року № 212, встановлено, що сума такої винагороди включається до фонду оплати праці та відповідно до діючого законодавства враховується під час призначення обєкта оподаткування для нарахування страхових внесків до фондів загальнообовязкового державного соціального страхування та збору до Пенсійного фонду.

Згідно до Закону України Про оплату праці до структури заробітної плати входять: основна та додаткова заробітні плати, заохочувальні та компенсаційні виплати.

Тобто, грошова винагорода за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обовязків виплачена позивачу в червні 2007 року є саме заохочувальною виплатою, входить, з урахуванням інших виплат, до структури заробітної плати та повинна враховуватися пенсійними органом при обчисленні пенсії державного службовцю.

Також слід зазначити про те, що приймаючи оскаржуване рішення орган ПФУ вважав відсутніми підстав для перерахунку пенсії позивачу, тому як з 01.06.2015р. скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії відповідно до закону України Про службу в органах місцевого самоврядування.

Колегія суддів вважає такі висновки пенсійного органу помилковими з огляду на наступне.

Так, 02.03.2015 року прийнято Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення № 213 - V-ІІІ відповідно до п. 5 Прикінцевих положень якого, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України Про державну службу, Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, Про статус народного депутата України, Про Кабінет Міністрів України, Про судову експертизу, Про Національний банк України, Про службу в органах місцевого самоврядування, Про дипломатичну службу, Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Відповідач виходив з того, що оскільки позивач звернувся до пенсійного органу в 2016р., право на призначення пенсії не передбачено, а тому підстави для перерахунку пенсії та виплати її відсутні.

Колегія судів зазначає, що Законом № 213 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України,Положення про помічника-консультанта народного депутата України (п.5 Прикінцевих положень), проте позивачу пенсія була призначена в 2007р., обмежень щодо перерахунку раніше призначеної пенсії зазначеним законом не встановлено.

Враховуючи ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено обов'язок відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірність прийняття рішення від 25.02.2016 року про відмову в перерахунку позивачу пенсії державного службовця.

З огляду на вищевказане позивач має право на перерахунок пенсії в розмірі 80%, з урахуванням (включенням) сум виплат, з яких було фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, зокрема: матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обовязків.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що за наслідками апеляційного розгляду задоволено позов ОСОБА_1 в повному обсязі, наявні підстави для присудження на її користь документально підтверджених судових витрат зі сплати судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 1102,40 грн., які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з ОСОБА_2 Пенсійного фонду України Комінтернівського району м. Харкова.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що судом першої інстанції рішення прийнято не обґрунтовано, з порушенням норм матеріального та процесуального права , а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 197, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.04.2016р. по справі № 641/2901/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним рішення ОСОБА_2 Пенсійного фонду України Комінтернівського району м. Харкова від 25.02.2016 року щодо відмови у перерахунку пенсії.

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України Комінтернівського району м. Харкова провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 як державному службовцю з 25.02.2016 року, включивши до складу заробітної плати виплачені суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обовязків, згідно довідки від 24.02.2016р. № 11-33/138 виданої Державною фінансовою інспекцією в Харківській області, із збереженням 80% нарахування пенсії державного службовця та провести відповідні виплати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 Пенсійного фонду України Комінтернівського району м. Харкова на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 1102,40 грн.(одна тисяча сто двадцять дві гривні 04 копійки).

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5