Справа № П/811/319/15
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2016-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № П/811/319/15 Головуючий у 1-й інстанції: Бабич А.М. Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

31 травня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя : Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б., Гром Л.М.

При секретарі судового засідання: Кравченко Л.А.

За участі позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 21.03.16р. у справі №П/811/319/15 за позовом судді Кіровоградського окружного адміністративного суду Флоренка Олексія Юрійовича до Кіровоградського окружного адміністративного суду про визнання дій протиправними та стягнення коштів

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

визнати протиправними дії відповідача, які полягають у виплаті суддівської винагороди за січень 2015 року в обмеженому розмірі, який дорівнює одній мінімальній заробітній платі, без достатньої правової підстави, якою мав бути відповідний наказ голови суду; без завчасного повідомлення про зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення; без повідомлення про необхідні дані, що належать до періоду, за який проводиться оплата праці;

стягнути з відповідача недоплачену суддівську винагороду за січень 2015 року, яка включає посадовий оклад у розмірі дев'яти мінімальних заробітних плат, а також доплату за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 21.03.16р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову в редакції від 28.03.16р.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано, що дія норми Закону №76-VIII від 28.12.14р., яка обмежує розмір суддівської винагороди судді у період закінчення його повноважень та по день його звільнення, має розповсюджуватися лише на осіб, повноваження яких на посаді судді закінчились після 31.12.14р.; при зменшенні позивачу розміру суддівської винагороди відповідачем не було дотримано вимог КЗпП України, а також іншими порушеннями судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Указом Президента України від 11.04.08р. позивач призначений на посаду судді Кіровоградського окружного адміністративного суду.

10.04.13р. закінчився п'ятирічний строк перебування позивача на посаді судді Кіровоградського окружного адміністративного суду, у зв'язку з чим ОСОБА_2 звернувся до Вищої кваліфікаційної комісії України із заявою про рекомендування його на посаду судді безстроково.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 27.02.13р. позивачу відмовлено у рекомендуванні для обрання на посаду судді безстроково, а 15.10.13р. рішенням Вищої ради юстиції, прийнятим за результатами розгляду скарги позивача, рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про відмову у рекомендуванні для обрання на посаду судді безстроково залишено без змін.

05.11.13р. на засіданні секції з питань призначення суддів на посади та звільнення з посад Вищої ради юстиції розгляд питання про внесення подання Президентові України про звільнення позивача з посади судді Кіровоградського окружного адміністративного суду у зв'язку із закінченням строку, на який його було призначено, було відкладено з огляду на подання ним адміністративного позову про оскарження рішення Вищої ради юстиції від 15.10.13р.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.01.2014 року позов ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 27.02.13р. залишено без розгляду.

У подальшому, Указом Президента України від 14.07.15р. №419/2015 позивача звільнено з посади судді у зв'язку з закінченням строку, на який його призначено.

Таким чином, станом на січень 2015 року позивач не здійснював процесуальних повноважень судді Кіровоградського окружного адміністративного суду.

З виданої фінансово-господарським відділом Кіровоградського окружного адміністративного суду довідки від 14.07.15р. за вих. № 14/07 вбачається, що позивач отримав суддівську винагороду за січень 2015 року у сумі 1 247,45 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв відповідно до законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 112 цього Закону, Вища рада юстиції вносить подання Президентові України про звільнення судді з посади у разі закінчення строку, на який його призначено, якщо Вищою кваліфікаційною комісією суддів України прийнято рішення про відмову в рекомендуванні його для обрання на посаду судді безстроково.

У відповідності до п. 10 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 28.12.2014 р. № 76-VІІІ (в редакції, що діяла до 01.04.15р.) визначено, що у 2015 році максимальний місячний розмір заробітної плати (грошового забезпечення) народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, прокурорів, працівників державних органів (крім Національного антикорупційного бюро та Національного агентства з питань запобігання корупції) та інших бюджетних установ, працівників Національного банку України, суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати (виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата часу щорічної відпустки не враховується у зазначеному максимальному розмірі).

У той же час, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.14р., яким статтю 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» доповнено частиною 9 наступного змісту: судді з моменту закінчення його повноважень до моменту прийняття рішення про звільнення (відставку) здійснюється виплата суддівської винагороди у розмірі однієї мінімальної заробітної плати у розрахунку за повний календарний місяць.

Зазначені положення Закону діяли до 28.03.15р., а саме: до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.15р. № 192-VІІІ. З набранням законної сили зазначеним Законом від 12.02.15р. № 192-VІІІ, втратили чинність положення ч. 9 ст. 129 Закону.

Згідно ч. 1 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12.02.2015 р. № 192-VІІІ, виплата суддівської винагороди регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Отже, у період часу з 01.01.15р. по 28.03.15р. були чинними положення ч. 9 ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», які обмежували розмір суддівської винагороди судді.

Позивачу було обмежено розмір суддівської винагороди у січні 2015 року, тобто у період дії обмежень, передбачених вказаною нормою розміром однієї мінімальної заробітної плати. Доводи апелянта щодо невідповідності ч. 9 ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» положенням Конституції України не заслуговують на увагу, оскільки вказана норма не визнавалась неконституційною.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 29.12.2014 р. № 80-VIII, мінімальна заробітна плата з 1 січня встановлена на рівні 1 218 гривень, у зв'язку з чим позивачу обґрунтовано було нараховано суддівську винагороду у у сумі 1 218 грн.

Покликання апелянта на норми ст. 103 КЗпП України щодо обов'язку власника або уповноваженого ним органу повідомити працівника про запровадження нових або зміну діючих умов оплати праці, а також інші положення КЗпП України помилкові, з огляду на те, що пріоритетними у спірних правовідносинах публічної служби є положення спеціального Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Покликання апелянта на те, що обмеження щодо виплати суддівської винагороди позивачу у розмірі однієї мінімальної заробітної плати були запроваджені наказом голови суду лише з 01.02.2015року не заслуговують на увагу, з огляду на те, що такі доводи не можуть слугувати підставою для зміни розміру оплати праці, визначеного законом.

Покликання апелянта на процесуальні порушення суду першої інстанції під час вирішення питання про поновлення провадження у справі не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Покликання апелянта на не вручення йому повісток у судові засідання також не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції з огляду на те, що розгляд і вирішення справи здійснювався за участі позивача.

Необґрунтованими є також покликання апелянта на те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки позиції нової редакції адміністративного позову від 28.03.16р., що надійшла до суду та зареєстрована 11.04.16р., з огляду на те, що рішення у справі прийнято 21.03.16р. Поміж тим, за правилами ст. 51 КАС України, позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви до початку судового розгляду справи по суті.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про необґрунтованість відмови у задоволенні його заяв про відвід судді. Питання про відвід було вирішено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 27, 30 - 31 КАС України ухвалами суду від 21.03.16р. із зазначенням підстав та мотивів для відмови у задоволенні відводу (а/с 68-70, том ІІ).

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.195, 196, 200, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

у х в а л и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 21.03.16р. у справі №П/811/319/15 - залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 21.03.16р. у справі №П/811/319/15- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Глущенко Я.Б.

Гром Л.М.

Повний текст ухвали складений: 01.06.16р.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б.

Гром Л.М.