Справа № 809/569/14
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року м. Київ К/800/42518/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Л.І.,

Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргуОСОБА_4
на постановуІвано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2015 року
у справі№809/569/14
за позовомОСОБА_4
доДержавної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_4.) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області (далі по тексту - відповідач, ДПІ у м. Івано-Франківську), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 31 січня 2014 року №.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2015 року і постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач в письмових запереченнях на касаційну скаргу просив в її задоволенні відмовити.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 20 січня 2014 року працівниками ДПІ у м. Івано-Франківську проведено позапланову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року.

За результатами перевірки 20 січня 2014 року складено акт №240/09-15-17-2/НОМЕР_1.

За висновками названого акта встановлено порушення позивачем вимог норм пункту 49.2, підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49, підпункту «д» підпункта 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пунктів 177.5, 177.11 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого податковим органом донараховано податку на доходи фізичних осіб в розмірі 205893,37 грн.

На підставі Акта перевірки 31 січня 2014 року відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення №, згідно якого ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 257366,97 грн., з яких 205893,37 грн. за основним платежем і 51473,40 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сума прощеного боргу впливає на майновий стан боржника, оскільки обов'язковість повернення позичальником наданих банком кредитних коштів, обумовлені умовами самого договору, тобто є додатковим благом в розумінні податкового законодавства України.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судами, що згідно з договором про надання споживчого кредиту №0 від 05.06.2007 року АКБ «Укрисиббанк» надав ОСОБА_4 кредитні кошти в іноземній валюті в розмірі 75000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 378750,00 грн., строком до 03 червня 2022 року для придбання земельної ділянки площею 0,199 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

В подальшому АТ «Укрисиббанк» було прийнято рішення про анулювання (прощення) кредитної заборгованості, яка станом на 13 серпня 2012 року становила 62481,20 доларів США, що складає 499412,23грн., про що було повідомлено позивача листом №31-3-13/177 від 13 серпня 2012 року. Вказане підтверджується витягом з протоколу №18/12 засідання правління АТ «Укрисиббанк» та повідомленням про анулювання боргу з відміткою про отримання його примірника ОСОБА_4

Крім того, даним повідомленням роз'яснено позивачу, що анульована сума заборгованості являється його доходом, отриманим як додаткове благо, а тому йому необхідно самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб.

Судом також встановлено, що згідно з кредитним договором №ML-І00/002/2008 від 28 лютого 2008 року ЗАТ «ОТП БАНК» надав ОСОБА_4 кредит в іноземній валюті в розмірі 84400,00 доларів США для купівлі нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, загальною площею 0,1416 га, що знаходиться з адресою АДРЕСА_2, строком до 28 лютого 2028 року.

Додатковим договором №5 до кредитного договору №ML-І00/002/2008 від 28 лютого 2008 року, підписаним 12 червня 2012 року, сторони домовилися, що ОСОБА_4 зобов'язаний протягом 1 календарного дня з моменту укладення даного додаткового договору здійснити продаж третім особам предмету іпотеки, а саме: земельної ділянки, загальною площею 0,1416 га, що знаходиться з адресою АДРЕСА_2, за ціною не нижче 32000,00 доларів США, що складає 255760,00 грн. За умови належного виконання ним умов кредитного договору та додаткового договору банк здійснює анулювання (прощення) боргу (пені) в розмірі 59256,31 доларів США, що складає 473606,06грн. і позичальник (позивач) буде вважатися таким, що погасив свої боргові зобов'язання перед банком в повному обсязі. Також, застережено позичальника про його необхідність сплатити податок із суми прощеного боргу (п.п.2.1.3 додаткового договору №5 від 12 червня 2012 року).

Згідно з кредитним договором №ML-І00/003/2008 від 11 березня 2008 року ЗАТ «ОТП БАНК» надав ОСОБА_4 (позичальник) кредитні кошти в іноземній валюті в розмірі 38400,00 доларів США для купівлі нерухомого майна, а саме: земельної ділянки для ведення садівництва, загальною площею 0,0700 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3, строком до 13 березня 2028 року.

Додатковим договором №5 до кредитного договору №ML-І00/003/2008 від 11 березня 2008 року, підписаним 12 червня 2012 року, сторони домовилися, що ОСОБА_4 зобов'язаний протягом 1 календарного дня з моменту укладення даного додаткового договору здійснити продаж третім особам предмету іпотеки, а саме: земельної ділянки загальною площею 0,0700 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3, за ціною не нижче 10000,00 доларів США, що складає 79925,00грн. За умови належного виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору та додаткового договору банк здійснює анулювання (прощення) боргу (пені) позичальника в розмірі 29950,90 доларів США, що складає 239382,57грн. і він буде вважатися таким, що погасив свої боргові зобов'язання перед банком в повному обсязі.

Також, застережено позивача про необхідність сплатити податок із суми прощеного боргу (п.п.2.1.3 додаткового договору №5 від 12 червня 2012 року).

Поряд з цим, ЗАТ «ОТП БАНК» листом за вих. № І00-6/92 від 28 квітня 2012 року було повідомлено ОСОБА_4 про затвердження 24 квітня 2012 року Кредитним Комітетом Банку схеми щодо врегулювання діючої простроченої заборгованості по позивачальнику ОСОБА_4, на підставі чого і було підписано в подальшому згадані вище додаткові договори.

Під час розгляду справи судами позивач зазначав про здійснення прощення суми заборгованості, яка складалась не тільки з основної суми боргу, а й пені, що на його переконання не може бути визнана додатковим благом.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України) базою оподаткування податком з доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об'єктами оподаткування резидента є, серед іншого, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Підпунктом 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що доходи - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

В свою чергу, згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

При цьому вказане положення містить застереження, згідно з яким якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З аналізу наведених законодавчих положень у їх системному зв'язку, суди дійшли правильного висновку про те, що обов'язок щодо самостійної сплати податку на доходи фізичних осіб внаслідок анулювання кредитором суми боргу виникає у платника податку за наявності таких умов:

- отримання платником податку доходу у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням;

- надіслання (вручення) платнику податку кредитором повідомлення про анулювання боргу або укладення з платником відповідного договору;

- включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду.

При цьому, наведеними положеннями закріплено оподаткування саме суми боргу, яка анульована кредитором. Будь-яких застережень про те, які саме суми можуть входити до її складу, зокрема, основний борг, нараховані проценти або пеня, не має.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 210, 214, 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2015 року у справі №809/569/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна