Справа № 804/2002/16
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 квітня 2016 р.Справа №804/2002/16

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Барановський Р.А., розглянувши клопотання представника позивача про вжиття заходів по забезпеченню адміністративного позову ОСОБА_1 до державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2; Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, скасування державної реєстрації, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2; Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_3 із позовними вимогами щодо визнання протиправним та скасування рішення, скасування державної реєстрації, зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.04.2016р. відкрито провадження в зазначеній адміністративній справі та призначено до розгляду у судовому засіданні.

18.04.2016р. до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_4 про вжиття заходів по забезпеченню адміністративного позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 5.200 га кадастровий номер :02:082:1209, розташовану на території Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, яка зареєстрована на ОСОБА_3, заборонивши будь-якій особі розпоряджатися будь-яким чином вказаним майном та використовувати його.

Окрім того у прохальній частині даного клопотання представник позивача також зазначила, що у разі задоволення вимог позивача надіслати до виконання відповідне рішення суду до реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області та управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області, а також іншим заінтересованим особам задля забезпечення захисту прав та інтересів позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі) та заборони будь-якій особі розпоряджатися будь-яким чином земельною ділянкою.

В обґрунтування поданого клопотання представник позивача зазначила, що у матеріалах адміністративного позову ОСОБА_1 надано відповідні документи щодо відсутності правових підстав та незаконної реєстрації права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 5.200 га (кадастровий номер :02:082:1209), розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, сільрада Вільненська, які, на думку заявника, підтверджують незаконну реєстрацію на підставі неіснуючої ухвали Новомосковського міськрайонного суду від 03.01.2008р. за справою №2-2527/07.

При цьому представник позивача у клопотанні зауважує, що рішення державного реєстратора Новомосковського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 не скасоване у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим ОСОБА_3 продовжує користуватись і розпоряджатись не належною їй земельною ділянкою та у будь-який час її відчужити.

Зважаючи на викладене, заявник вважає, що до ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди прав та інтересам ОСОБА_1, захист яких стане неможливим без вжиття заходів забезпечення адміністративного позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

При вирішенні даного клопотання, суд виходить з наступного.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано ст.117,118 Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання постанови адміністративного суду і спрямовані на забезпечення принципу обов'язковості судових рішень.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 117 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі;

2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів;

3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому;

4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, в певний період наявних в справі встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 р. «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень.

Обґрунтовуючи у клопотанні про забезпечення позову можливість настання негативних наслідків для себе у майбутньому, заявник не посилається на конкретні обставини, що свідчать про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам ОСОБА_1 до ухвалення рішення по адміністративній справі, або що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а зазначає лише про імовірність настання таких наслідків взагалі у вигляді відчуження ОСОБА_3 спірної земельної ділянки.

Суд зазначає, що клопотання про забезпечення позову розглядається судом за наявними на час його розгляду матеріалами, а тому посилання на імовірність вчинення відповідачем в майбутньому небажаних для позивача дій, не може братися до уваги при вирішенні питання про забезпечення позову.

З огляду на зазначене, суд вважає, що підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову відсутні, у зв'язку з чим клопотання про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.117, 118 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача про вжиття заходів по забезпеченню адміністративного позову- відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя ОСОБА_5