Справа № 817/396/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2016 р.Р і в н е 817/396/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів - Жуковської Л.А. (головуючий), суддів Гломба Ю.О. Шарапи В.М. , за участю секретаря судового засідання Леонтіюк І.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача 1, 2: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доМіністерства внутрішніх справ України Головного управління Національної поліції в Рівненській області
про визнання неправомірної відмови та зобов'язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_3П.) звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі МВС України), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області (далі УМВС України в Рівненській області) про визнання неправомірною відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги на підставі п.2 Постанова Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 та зобов'язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у відповідності з п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850.

В ході судового розгляду справи, керуючись ст.53 КАС України, судом замінено неналежного відповідача УМВС України в Рівненській області на належного Головне управління Національної поліції в Рівненській області (далі ГУ Національної поліції в Рівненській області).

Позивач в судових засіданнях позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. В обґрунтування позову зазначив, що в жовтні 1993 року був звільнений з органів внутрішніх справ. Пояснив, що за час служби отримав захворювання пов'язане з виконанням службових обов'язків, а в липні 2015 року йому визначено ІІ групу інвалідності. Вказав, що у зв'язку з цим звернувся про виплату йому одноразової грошової допомоги, однак МВС України йому було відмовлено. Вважає таку відмову протиправною та безпідставною, а тому просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідачів 1 - Міністерства внутрішніх справ України та 2 Головного управління Національної поліції в Рівненській області, в судовому засіданні позов не визнала, подала письмові заперечення на позов (а.с.35-39). В їх обґрунтування зазначила, що відсоток втрати працездатності позивачеві первинно було встановлено у 2001 році, вдруге у 2015 році, тобто після первинного огляду МСЕК пройшло понад 2 роки, а тому, на думку відповідачів, позивач не має права відповідно до норм діючого законодавства на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» в редакції від 12.03.2015 року. За таких обставин, просила в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів 1,2 та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.10.1993 року згідно з наказом №193о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України в запас Збройних Сил за п.64 в (через обмежений стан здоров'я) (а.с.11).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 з 18.05.1986 року по 12.06.1986 року виконував службові обов'язки по ліквідації наслідків аварії у 30-кілометровій зоні Чорнобильської АЕС (а.с.10,12).

25.02.2000 року Дубенською МСЕК позивачу видано довідку №023041, якою визначено відсоток втрати професійної працездатності у розмірі 10% (а.с.49), на підставі чого йому була виплачена страхова сума по державному обовязковому особистому страхуванню в сумі 370 грн., що підтверджується довідкою Рівненської обласної дирекції НАСК «Оранта» №03-12/552 від 11.06.2014 року (а.с.44).

Експертним висновком Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру №16073 від 20.05.2014 року встановлено, що захворювання ОСОБА_1 пов'язане з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.13).

10.06.2014 року Рівненською обласною МСЕК позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.14).

Згідно з висновком УМВС України від 10.07.2014 року ОСОБА_1 призначено одноразову грошову допомогу відповідно до п.1.2 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року №707, в розмірі 40716 грн. (а.с.43).

27.07.2015 року Рівненською обласною МСЕК ОСОБА_1 з 22.07.2015 року встановлено ІІ групу інвалідності у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.15).

На підставі цього, 30.10.2015 року позивач звернувся до УМВС України в Рівненській області з заявою про проведення йому виплати одноразової грошової допомоги (а.с.51).

В свою чергу, УМВС України направило до МВС України висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі п.2 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті, інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 в сумі 202884 грн. (а.с.21).

Однак, 06.11.2015 року МВС України відмовлено у затвердженні даного висновку та на підставі п.4 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті, інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 повернуто без права на виплату одноразової грошової допомоги матеріали ОСОБА_1 (а.с.20).

Не погоджуючись з правомірністю відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, повязаної з проходженням служби в ОВС України, позивач звернувся з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 4 Закону України Про міліцію (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Відповідно до частини 6 статті 23 Закону України Про міліцію від 20.12.1990 року №565-XII (далі Закон №565) (в редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обовязків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоровя здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України №707 від 12 травня 2007 року затверджено Порядок та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції (далі Порядок №707).

Так, згідно з п.1 Порядку №707 одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі: установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п'ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

Пунктом 5 Порядку №707 визначено, що для виплати грошової допомоги в разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи установлення групи інвалідності працівник міліції, податкової міліції подає органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби за місцем проходження служби: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги згідно з додатком; довідку медико-соціальної експертної комісії щодо визначення ступеня втрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) та (або) установлення групи інвалідності; довідку про грошове забезпечення; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові, видачу документа та місце реєстрації (довідку органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про місце реєстрації або місце перебування заявника); копію ідентифікаційного номера. Для виплати грошової допомоги обов'язково подається довідка від Національної акціонерної страхової компанії "ОРАНТА" про проведену або не проведену раніше виплату (п.6 Порядку).

Відповідно до п.7 Порядку №707 орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті).

МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати.

Виплата грошової допомоги працівнику міліції, податкової міліції проводиться шляхом перерахування суми виплати на рахунок, відкритий заявником в установі банку, або через касу органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у разі його загибелі (смерті) членам його сім'ї, а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям.

Грошова допомога виплачується не пізніше двох місяців з дня прийняття відповідного рішення у межах коштів, передбачених у державному бюджеті на такі цілі.

Суд також звертає увагу, що відповідно до ст.23 Закону України «Про міліцію» Кабінет Міністрів України постановою №850 від 21.10.2015 року затвердив Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті, інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції. Дана постанова набрала чинності 31.10.2015 року (далі Порядок №850).

Згідно з пп.2 п.2 цього Порядку днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата втрати працездатності, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Судом встановлено, представниками сторін не заперечувалося, що днем виникнення у ОСОБА_4 права на одноразову грошову допомогу є дата встановлення йому ІІ групи інвалідності, що вказана у довідці Рівненської обласної МСЕК від 27.07.2015 року (а.с.15). Такий факт також зазначений у висновку УМВС України в Рівненській області (а.с.21). А отже, позивач, отримавши право на одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, мав усі правові підстави для звернення до органу внутрішніх справ, в якому він проходив службу, про виплату такої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано всі необхідні документи для призначення одноразової грошової допомоги, тобто, вимоги ст.23 Закону №565 та Порядку №707, позивачем зі свого боку було виконано повною мірою. Стосовно переліку поданих документів з боку відповідачів будь-яких застережень чи зауважень не викладено.

При цьому, посилання відповідачів на п.4 Порядку №850 як на підставу для відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги суд оцінює критично, з огляду на таке.

Відповідно до п.4 Порядку №850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Однак, суд звертає увагу, що на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності (22.07.2015 року) вказаний Порядок ще не набрав чинності, а діяв Порядок №707, відповідно до п.1 якого у разі виникнення у працівника міліції, податкової міліції або членів його сім'ї права на отримання грошової допомоги в розмірі, більшому за раніше виплачену суму, виплата проводиться за вирахуванням такої суми.

Таким чином, оскільки право ОСОБА_1 на отримання грошової допомоги в розмірі, більшому за раніше виплачену суму виникло раніше, ніж набрав чинності Порядок №850 від 21.10.2015 року, то покликання відповідачів на п.4 цього Порядку як на підставу для відмови у виплаті зазначеної одноразової грошової допомоги є протиправним та таким, що суперечить нормам законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що МВС України, відмовляючи позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на зазначене, суд вважає, що відмова МВС України у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги не відповідає усім критеріям правомірності, а тому підлягає скасуванню.

Одночасно, суд зазначає, що в силу вимог частини другої ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Частиною другою ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про зобовязання відповідача вчинити певні дії.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що для повного захисту і відновлення порушеного права позивача, слід прийняти рішення про зобов'язання ГУ Національної поліції в Рівненській області повторно направити до Міністерства внутрішніх справи України висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку №707 та зобов'язання МВС України прийняти рішення щодо призначення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №707 та з урахуванням встановлених судом обставин.

Поряд з цим, позовна вимога про зобов'язання МВС України та УМВС України в Рівненській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності з п.2 Постанови №850, не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі як суб'єкти владних повноважень не надали суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення, і не довели правомірності вчинених дій.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Правові підстави для застосування судом вимог ст.94 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року №707.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Рівненській області повторно направити до Міністерства внутрішніх справи України висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року №707.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення щодо призначення виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року №707 та з урахуванням встановлених судом обставин.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий cуддя Жуковська Л.А.

Судді Гломб Ю.О.

ОСОБА_5