Справа № 822/111/16
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/111/16

Головуючий у 1-й інстанції: Польовий О.Л.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

26 травня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С.

секретар судового засідання: Стаднік Л.В.,

за участю:

апелянта: ОСОБА_2,

представника апелянта: ОСОБА_3,

представника відповідачів: Шостацької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області, Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання дій протиправними, скасування наказу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області, Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання дій протиправними, скасування наказу та стягнення моральної шкоди.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2016 року в задоволенні вищенаведеного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

25 травня 2016 року на адресу суду надійшло заперечення (вх.6006/16) від представника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області щодо апеляційної скарги позивача, в якій просила суд скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Апелянт та представник апелянта в судовому засіданні 26травня 2016 року підтримали вимоги апеляційної скарги та просили колегію суддів задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила суд рішення суду першої інстанції залишити - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши в повному обсязі та належним чином матеріали по справі, доводи апеляційної скарги, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення даного адміністративного позову частково, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.12.2015 року позивач подав до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області рапорт про звільнення за станом здоров'я на підставі свідоцтва про хворобу ЦЛЕК ДСНС України від 29.12.2015 року № 2045, в якому зазначено, що ОСОБА_2 визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с.8,9).

Наказом Державної служби України з надзвичайних ситуацій (відповідач 1) №1 від 04.01.2016 року було звільнено зі служби цивільного захисту у відставку (із зняттям з військового обліку) полковника служби цивільного захисту ОСОБА_2, начальника Управління персоналу Головного управління ДСНС України у Хмельницькій області за п.173, 176 пп.3 (за станом здоров'я).

На виконання наказу ДСНС України від 04.01.2016 року - Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області (відповідач 2) достроково розірвав контракт та виключив з кадрів ДСНС України позивача п.173, 176 пп.3 (за станом здоров'я), виплатив компенсацію за 45 діб щорічної відпустки (а.с.11).

Вважаючи, що вказані накази прийнятті з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.03.2016 року у задоволенні вищенаведеного позову було відмовлено.

Колегія суддів апеляційної інстанції частково не погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Проходження служби цивільного захисту регламентується Кодексом цивільного захисту України, Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 11.07.2013 року №593 (далі - Положення № 593).

Відповідно до ст.101 Кодексу цивільного захисту України, служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Згідно п.58 Положення № 593 перелік посад, що підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, та перелік посад для призначення (звільнення) осіб рядового і начальницького складу (далі - номенклатура посад) визначаються ДСНС.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, позивач проходив службу цивільного захисту у званні полковник служби цивільного захисту, що є старшим начальницьким складом.

Відповідно до п.2 ст.129 Кодексу цивільного захисту України, особам рядового і начальницького складу цивільного захисту надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового і матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які мають вислугу років (у календарному вимірі), обчислену в порядку, передбаченому для призначення пенсій особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту до 10 років, становить 30 календарних днів, від 10 до 15 років - 35 календарних днів, від 15 до 20 років - 40 календарних днів, 20 і більше років - 45 календарних днів.

Пунктом 138 Положення № 593 передбачено, що тривалість щорічної основної відпустки для осіб рядового і начальницького складу, які мають вислугу років (у календарному вимірі), обчислену в порядку, передбаченому для призначення пенсій особам рядового і начальницького складу до 10 років, становить 30 календарних днів, від 10 до 15 років - 35 календарних днів, від 15 до 20 років - 40 календарних днів, 20 і більше років - 45 календарних днів.

Відповідно до змісту оскаржуваного наказу № 7 від 04.01.2016 року позивачу була визначена вислуга років - 23 року 03 місяці 04 дні.

Згідно п.24 ст.129 Кодексу цивільного захисту України, особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які звільняються із служби за віком, станом здоров'я та у зв'язку із скороченням штатів, щорічна основна відпустка надається за їх бажанням у році звільнення тривалістю, встановленою цим Кодексом.

Аналогічна правова норма викладена у п.156 Положення № 593.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що як вбачається з матеріалів даної адміністративної справи, відповідач 2 - Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області, наказом від 10.03.2016 року № 190 вніс до наказу ГУ ДСНС України у Хмельницькій області від 04.01.2016 року № 7 "Про звільнення із служби ОСОБА_2" такі зміни:

1) доповнити абзац перший після слів форменого одягу словами і цифрами "з 18 лютого 2016 року";

2) другий абзац викласти в наступній редакції: "Надати перед звільненням щорічну основну відпустку за 2016 рік. Матеріальну допомогу на оздоровлення за 2016 рік та для вирішення соціально-побутових питань не отримував.

3) третій абзац викласти в наступній редакції: "Дата народження: 15 лютого 1975 року. Вислуга років на службі станом на 18 лютого 2016 року: календарна - 23 року 4 місяці 18 днів; пільгова - не має. На виплату одноразової грошової допомоги - 23 роки 4 місяці 18 днів."

Зазначеним наказом внесені зміни до наказу ГУ ДСНС України у Хмельницькій області від 13.01.2016 року № 24 "Про преміювання" наступні зміни, а саме в параграфі третьому слова і цифри "04 січня 2016 року" замінити словами і цифрами "18 лютого 2016 року".

Отже, відповідач самостійно, до винесення судового рішення по справі, змінив дату звільнення ОСОБА_2 та надав останньому щорічну основну відпустку за 2016 рік, що в свою чергу надало йому право на отримання грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо відсутності у ОСОБА_2 права на виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік, з огляду на наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, наказом № 109 від 10.03.2016 року Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області було внесено зміни до наказу від 04.01.2016 року Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області (відповідач 2), які стосувались надання щорічної основної відпустки за 2016 рік, дати звільнення позивача з займаної посади, що в свою чергу надало право позивачу на отримання грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік.

З вищезазначеним наказом ОСОБА_2 був ознайомлений 10 березня 2016 року і в той самий же день надав відповідачу - Головному управлінню Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області рапорт про надання вищезазначеної допомоги за 2016 рік.

Також під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача - Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області підтвердила факт отримання вищезазначеного рапорту ОСОБА_2 15 березня 2016 року.

Отже, на підставі вищенаведеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла до висновку про неправомірність дій Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області в частині ненадання ОСОБА_2 грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік, у зв'язку з чим даний адміністративний позов підлягає задоволенню саме в цій частині.

Щодо вимоги апелянта про відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

У вимозі про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, підстави (причини) в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно особі, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Заявляючи вищезазначену вимогу щодо відшкодування моральної шкоди, апелянт жодним чином її не обґрунтовував та не надав будь-яких доказів в розумінні ст.ст. 69-70 КАС України, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість та безпідставність даної вимоги, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в цій частині позовних вимог.

Разом з тим, в судовому засіданні апелянтом та представником апелянта доведено обґрунтованість та законність вимоги в частині ненадання грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Також, у відповідності до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі належно дав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду всім обставинам справи призвели до помилкового висновку, у зв'язку з чим, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення даного адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області про визнання дій протиправними, скасування наказу та стягнення моральної шкоди скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області, Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання дій протиправними, скасування наказу та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області в частині не надання ОСОБА_2 грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік - неправомірними.

Зобов'язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області надати ОСОБА_5 грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік в розмірі місячного грошового забезпечення.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 травня 2016 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.