Справа № 809/610/15
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" травня 2016 р. м. Київ К/800/27027/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
секретар Буденко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України про визнання незаконним та скасування наказу,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просив визнати незаконним і скасувати наказ № 7-ДС від 29 січня 2015 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 4 березня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову про задоволення позову. Визнано протиправним і скасовано наказ № 7-ДС від 29 січня 2015 року «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани до ОСОБА_4.».

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційної скарги, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 19 липня 2013 року працював на посаді начальника Державної податкової інспекції у Косовському районі Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області.

Наказом Державної фіскальної служби України від 29 січня 2015 року №7-ДС «Про застосування дисциплінарного стягнення» за неналежне виконання службових обов'язків, що призвело до порушення трудової дисципліни та недотримання вимог Кодексу законів про працю України, Конституції України, Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» ОСОБА_4 оголошено догану.

Підставою для винесення вказаного наказу став висновок службової перевірки від 29 грудня 2014 року № 09-1914-20-2/6, проведеної відповідно до розпорядження Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області від 23 грудня 2014 року № 35-р, в якому відображено допущені позивачем порушення під час звільнення працівниці Державної податкової інспекції у Косовському районі ОСОБА_5 Службовим розслідуванням встановлено, що після попередження про майбутнє вивільнення ОСОБА_5 у зв'язку з реорганізацією Державної податкової інспекції у Косовському районі, остання подала заяву про припинення трудового договору у зв'язку з переведенням в іншу установу (Державну податкову інспекцію у Снятинському районі) на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України. У зв'язку з тим, що її заява не була зареєстрована, ОСОБА_5 повторно направила заяву поштою. Проте, наказом відповідача від 22 грудня 2014 року № 59-о ОСОБА_5 була звільнена відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників, а не відповідно до її заяви та без врахування, що вона є інвалідом ІІ групи. Згодом ОСОБА_5 судовим рішенням було поновлено на роботі. Крім того, ОСОБА_5 у день звільнення не було видано трудову книжку, не проведено розрахунок у строк, передбачений ст. 116 КЗпП України, та не видано копії наказу про звільнення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту неналежного виконання позивачем службових обов'язків та що оголошуючи ОСОБА_4 догану, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани застосовано до позивача неправомірно, оскільки порушень трудової дисципліни, за які йому оголошено догану, він не допускав.

Проте погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищезазначених вимог висновки суду апеляційної інстанції зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, до того ж не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Статтею 147-1 КЗпП України визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (ст. 150 КЗпП України).

Згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України переведення працівника за його згодою на інше підприємство є підставою припинення трудового договору. При цьому ініціатором переведення може бути сам працівник.

Тобто, п. 5 ст. 36 КЗпП України передбачає можливість припинення трудового договору в порядку переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу чи організацію чи у зв'язку з переходом на виборну посаду. Для звільнення необхідне клопотання власника того підприємства, установи, організації, куди працівник переводиться. Працівник повинен подати заяву власникові підприємства (установи, організації), з якого він звільняється, оскільки закон вимагає згоди власника на припинення трудового договору в порядку переведення на інше підприємство, в іншу установу, організацію.

Вказуючи на неправомірність застосованого до позивача дисциплінарного стягнення, суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно змісту оспорюваного наказу єдиною підставою для притягнення ОСОБА_4 до відповідальності, слугувала відмова у прийнятті заяви про звільнення ОСОБА_5 у зв'язку з переведенням до Державної податкової інспекції у Снятинському районі, однак вказане, на думку суду, спростовується наявною на обох заявах резолюцією керівника, що свідчить про прийняття та належний розгляд вказаних заяв позивачем.

Погодитись з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна, оскільки судом першої інстанції встановлено, це вбачається також зі змісту оскаржуваного наказу та матеріалів справи, що позивачем, крім порушення, зазначеного судом апеляційної інстанції, при звільненні працівниці податкового органу ОСОБА_5 допущено й інші порушення, а саме: п. 5 ст. 36 , ст. 38, ст. 49-2, ст. 116 КЗпП України, ст. 43 Конституції України (не було видано належним чином оформлену трудову книжку, не проведено розрахунок у день звільнення, та не видано копію наказу про звільнення з роботи, не враховано, що ОСОБА_5 інвалід 2 групи).

За таких обставин, коли матеріалами справи підтверджено неналежне виконання ОСОБА_4 службових обов'язків, що призвело до порушення трудової дисципліни та недотримання вимог Кодексу законів про працю України, Конституції України, Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо законності застосування до позивача дисциплінарного стягнення шляхом оголошення останньому догани.

Проте суд апеляційної інстанції на ці обставини уваги не звернув та помилково скасував законне рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Оскільки суд апеляційної інстанції помилково скасував постанову суду першої інстанції, яка ухвалена відповідно до закону, то колегія суддів на підставі ст. 226 КАС України скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі постанову суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної фіскальної служби України задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року скасувати, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 4 березня 2015 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк