Справа № 804/867/16
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2016 р. Справа № 804/867/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді суддівОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4
представника позивача представника відповідача-1 представник відповідача-2 ОСОБА_5 ОСОБА_6 не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, -
ОСОБА_7 звернувся до суду із адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції в Київській області в якому, з урахуванням уточнень просить:
- визнати протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 20.07.2015 №2219/к в частині встановлення для ОСОБА_7 строку випробування тривалістю шість місяців при призначенні на посаду начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області;
- визнати протиправним і скасувати Наказ Міністерства юстиції України № 286/к від 18.01.2016 року про звільнення ОСОБА_7 з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області;
- поновити ОСОБА_7 на державній службі на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області;
- стягнути з Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_7 середній заробіток за час вимушеного прогулу;
- стягнути з Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у сумі 5 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з урахуванням того, що перевірка професійних та ділових якостей позивача при призначенні на посаду начальником Головного територіального управління юстиції у Київській області здійснювалася шляхом проведення стажування в порядку ст.19 Закону України «Про державну службу», яке було пройденим успішно, а заміщення вказаної посади здійснено в порядку переведення, були відсутніми законні підстави для повторного встановлення строку випробування і Наказ Міністерства юстиції України № 2219/к від 20.07.2015 року в цій частині є незаконним. З урахуванням незаконності повторного встановлення строку випробування при переведенні позивача на посаду начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області, а також закінчення на дату звільнення строку випробування, встановленого для ОСОБА_7 при прийнятті на державну службу згідно Наказу Міністерства юстиції України № 1996/к, не допускалося звільнення позивача за ст. 28 КЗпП України, як такого, що не пройшов випробування, що свідчить про незаконність наказу Міністерства юстиції України № 286/к від 18.01.2016 року. Крім того, позивач зазначає обовязковою умовою призначення чи звільнення з посад керівників установ, віднесених до сфери управління міністерств чи інших центральних органів виконавчої влади є їх попереднє погодження з головою відповідної місцевої державної адміністрації. Київська ОДА дійсно погоджувала призначення позивача на посаду начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області, як такого, що успішно пройшов стажування, при цьому, ніяких подань від Міністерства юстиції України щодо погодження звільнення ОСОБА_7 з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області взагалі не надходило Київської обласної державної адміністрації.
Від відповідача-1 надійшло заперечення в яких він посилається на те, що ОСОБА_7 було саме призначено, а не переведено на посаду начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області. Відтак, Наказ Міністерством юстиції України «Про призначення ОСОБА_7С.» № 2219/к від 20.07.2015 року відповідає його правовому змісту та створює дійсні юридичні наслідки з моменту його оголошення. Встановивши, що позивач не пройшов випробування через його невідповідність роботі, на яку його прийнято, було прийнято рішення про розірвання укладеного трудового договору з ОСОБА_7, при цьому при прийнятті на роботу позивач знав про встановлений йому випробувальний термін та про його наслідки. Враховуючи викладене роботодавець Міністерство юстиції правомірно видало оскаржуваний наказ від 18.01.2016 №286/к про звільнення ОСОБА_7 з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області. Також, відповідач зазначає, що в питаннях прийняття та звільнення начальників Головних територіальних управлінь юстиції, вбачається, що погодження голови Київської обласної державної адміністрації є обов'язковою вимогою під час призначення особи на посаду начальника Управління, а звільнення з зазначеної посади, є виключною компетенцією Міністра юстиції, та не потребує жодних погоджень.
Від відповідача-2 надійшло заперечення в яких він посилається на те, що Наказом Міністерства юстиції України «Про призначення ОСОБА_7С.» № 2219/к від 20.07.2015 року позивач був саме «призначений», а не «переведений» на посаду начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області, з випробувальним терміном шість місяців. У звязку з тим, що позивач не пройшов випробування через його невідповідність роботі, на яку його прийнято, Наказом Міністерства юстиції України від 18.01.2016 №286/к було звільнено ОСОБА_7 з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області. Також, відповідач зазначає, що в питаннях прийняття та звільнення начальників Головних територіальних управлінь юстиції, вбачається, що погодження голови Київської обласної державної адміністрації є обов'язковою вимогою під час призначення особи на посаду начальника Управління, а звільнення з зазначеної посади, є виключною компетенцією Міністра юстиції, та не потребує жодних погоджень.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві та доповненнях.
Представник відповідача-1 у судовому засіданні позов не визнав, у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на доводи викладені в запереченнях.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2016р. позовну заяву ОСОБА_7 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, в частині позовних вимог про визнання протиправним і скасування наказу Міністерства юстиції України від 20.07.2015 №2219/к "Про призначення ОСОБА_7С.", в частині встановлення для ОСОБА_7 строку випробування тривалістю шість місяців при призначенні на посаду начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області - залишено без розгляду.
Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Як вбачається з Додатку до особової картки ОСОБА_7 (т.2 а.с.2-84), на підставі рішення конкурсної комісії, довідки про результати спеціальної перевірки, 24.06.2015 Наказом Міністерства юстиції України І996/к, копія якого наявна в матеріалах справи, ОСОБА_7 призначено на посаду першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, як такого, що успішно пройшов конкурсний відбір, з випробувальним терміном шість місяців. Відповідно до розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» присвоєно ОСОБА_7 11 ранг державного службовця.
Зазначений Наказ оголошено Наказом Головного територіального управління юстиції у Київській області № 888/3 від 24.06.2015, за яким вказано вважати ОСОБА_7 таким, що з 24.06.2015 приступив до виконання обов'язків першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області.
Згідно наказу Міністерства юстиції України № 2219/к від 20.07.2015 ОСОБА_7, першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції в Київській області, було призначено на посаду начальника Головного територіального управління юстиції в Київській області, з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, із збереженням 11 рангу державного службовця, як такого, що успішно пройшов стажування, з випробувальним терміном шість місяців. Підстава : заява ОСОБА_7, матеріали стажування.
Вказаний Наказ оголошено Наказом Головного територіального управління юстиції у Київській області від 20.07.2015 № 1135/3, підписаний ОСОБА_7, згідно якого ОСОБА_7 слід вважати таким, що з 20.07.2015 приступив до виконання обов'язків начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області.
Згідно доповідної записки Департаменту кадрової роботи та державної служби від 14.01.2016 стосовно результатів проходження випробування на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_7 та з урахуванням результатів аудиту діяльності Головного територіального управління юстиції у Київській області, пропонується: - визнати діяльність Головного територіального управління юстиції у Київській області такою, що організована на неналежному рівні; - вважати ОСОБА_7 таким, що не витримав випробування; - розглянути питання про звільнення ОСОБА_7 з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області на підставі ст. 28 Кодексу законів про працю України як такого, що не витримав випробування.
Зі змісту вказаної доповідної записки вбачається, що протягом випробувального терміну позивач неналежно виконував покладені на нього обов'язки і завдання, встановлено ряд порушень, діяльність Головного територіального управління юстиції у Київській області є такою, що організована на неналежному рівні.
Наказом Міністерства юстиції України від 18.01.2016 № 286/к «Про звільнення ОСОБА_7С.», копія якого наявна в матеріалах справи, ОСОБА_7 звільнено з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області як такого, що не витримав випробування, стаття 28 Кодексу законів про працю України.
Підстава: доповідна записка Департаменту кадрової роботи та державної служби від 14.01.2016 про результати проходження випробування.
Згідно ст.26 Кодексу законів про працю України, при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.
В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.
Випробування не встановлюється при прийнятті на роботу: осіб, які не досягли вісімнадцяти років; молодих робітників після закінчення професійних навчально-виховних закладів; молодих спеціалістів після закінчення вищих навчальних закладів; осіб, звільнених у запас з військової чи альтернативної (невійськової) служби; інвалідів, направлених на роботу відповідно до рекомендації медико-соціальної експертизи. Випробування не встановлюється також при прийнятті на роботу в іншу місцевість і при переведенні на роботу на інше підприємство, в установу, організацію, а також в інших випадках, якщо це передбачено законодавством.
Відповідно до ч.2 ст.28 Кодексу законів про працю України, якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.
Статтею 32 Кодексу законів про працю України передбачено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.
Згідно ст.18 Закону України «Про державну службу» при прийнятті на державну службу може встановлюватися випробування терміном до шести місяців.
Відповідно до ст.19 вказаного Закону, з метою набуття практичного досвіду, перевірки професійного рівня і ділових якостей особи, яка претендує на посаду державного службовця, може проводитися стажування у відповідному державному органі терміном до двох місяців із збереженням заробітної плати за основним місцем роботи.
За приписами статті 30 вказаного Закону, державна служба може припинятись з підстав, визначених Кодексом законів про працю України.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до повноважень голів місцевих державних адміністрацій віднесено в тому числі, питання погодження у встановленому порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників не підпорядкованих підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління органів виконавчої влади вищого рівня, крім керівників установ, підприємств і організацій Збройних Сил та інших військових формувань України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції.
Згідно підпункту 15 пункту 12 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228, міністр юстиції призначає на посаду за погодженням із головами відповідних місцевих державних адміністрацій, звільняє з посади керівників територіальних органів Мін'юсту, призначає на посаду та звільняє з посади заступників керівників його територіальних органів.
Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.
Щодо посилання позивача на те, що обовязковою умовою як призначення так і звільнення з посад керівників установ, віднесених до сфери управління міністерств чи інших центральних органів виконавчої влади є їх попереднє погодження з головою відповідної місцевої державної адміністрації, суд зазначає наступне.
Згідно підпункту 15 пункту 12 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228, Міністр юстиції призначає на посаду за погодженням із головами відповідних місцевих державних адміністрацій, звільняє з посади керівників територіальних органів Мін'юсту, призначає на посаду та звільняє з посади заступників керівників його територіальних органів.
Аналогічні норми містить пункт 10 Положення «Про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі», затверджене наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 № 1707/5.
Разом з тим, суд звертає увагу, що ст.39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» регулює питання саме повноважень голів місцевих державних адміністрацій, до яких зокрема крім інших належить питання погодження у встановленому порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників не підпорядкованих підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління органів виконавчої влади вищого рівня.
При цьому на думку суду в розумінні вказаної статті «встановленим порядком», тобто спеціальним нормативним актом в процесі призначення та звільнення начальників Головних територіальних управлінь юстиції є вищевказаний Порядок № 339/5.
Положенням пункт 2 Порядку № 339/5 визначено, що Начальники головних територіальних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі лише призначаються на посади Міністром юстиції України за погодженням з головами відповідних місцевих державних адміністрацій, що і було вчинено Міністром юстиції у даному випадку.
Таким чином з наведених нормативно-правових актів, які є спеціальними в питаннях прийняття та звільнення начальників Головних територіальних управлінь юстиції, вбачається, що погодження голови Київської обласної державної адміністрації є обов'язковою вимогою лише під час призначення особи на посаду начальника головного територіального правління юстиції.
Таким чином, доводи позивача в цій частині судом не приймаються.
Щодо наданих позивачем характеристик районних управлінь юстиції Київської області, суд зазначає наступне.
Частиною першою та четвертою статті 70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Саме роботодавцем враховується якість виконання доручень керівництва; дотримання термінів виконання завдань; виконання загального обсягу запропонованої роботи; відповідність працівника професійно-кваліфікаційним вимогам.
Посада ОСОБА_7 відносилась до номенклатури Міністерства юстиції України, та саме цей орган вправі вирішувати питання відповідності працівника займаній посаді та приймати рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування.
Таким чином характеристики окремих посадових осіб територіальних управлінь юстиції у Київській області, які були підлеглими позивача не можуть бути підставою для висновку щодо протиправності оскаржуваних позивачем наказів.
Наданий представником позивача правовий висновок Київського національного університету імені ОСОБА_8 за адвокатським запитом № 24-cd/16 від 17.03.2016 та Лист з Університету митної справи та фінансів «Про розяснення правової позиції» №16-37/01/463 від 11.04.2016р., судом оцінюється критично з огляду на наступне.
Так представник позивача звернувся до Київського національного університету імені ОСОБА_8 щодо надання роз'яснень законодавства та консультації з правових питань.
При цьому як встановлено судом, згідно листа Університету митної справи та фінансів «Про розяснення правової позиції» №16-37/01/463 від 11.04.2016р, зазначено що на Ваше звернення щодо розяснення правових норм та висвітленням правових позицій, пропонується власна інтерпретація тлумачення норм в запропонованому системному взаємозвязку положень ст.26 КЗпП України, ст.15,18,24 Закону України «Про державну службу».
Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних, знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд може призначити експертизу (частина перша статті 81 КАС України).
Статтею 67 КАС України встановлено поняття спеціаліста, як особи, що володіє спеціальними знаннями та навичками застосування технічних засобів і може надавати консультації під час вчинення процесуальних дій з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок.
Частиною четвертою статті 67 КАС України передбачено, що допомога спеціаліста не може стосуватися правових питань.
Таким чином вказані особи у встановленому процесуальному порядку до участі у розгляді вказаної справи порядку не залучались, а надання оцінки оскаржуваним позивачем рішенням з врахуванням вимог, в тому числі ст.ст.2,7 КАС України, віднесено законом до компетенції саме адміністративного суду, відповідно власна інтерпретація тлумачення норм в запропонованому системному взаємозвязку не може бути прийнята судом в якості належного доказу на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.
Щодо змісту позовних вимог з посилання позивача на те, що його було призначено на посаду в порядку переведення, суд звертає увагу на наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, Наказом Міністерства юстиції Україні вії 20.07.2015 № 2219/к, ОСОБА_7 - першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області, призначено на посаду начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області, як такого, що успішно пройшов стажування, з випробувальним терміном шість місяців.
Вказаний Наказ оголошено Наказом Головного територіального управління юстиції у Київській області від 20.07.2015 № 1135/3, згідно якого ОСОБА_7 слід вважати таким, що з 20.07.2015 приступив до виконання обов'язків начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області; встановлено ОСОБА_7 посадовий оклад згідно зі штатним розписом та доплату за збережений 11 ранг державного службовця. Цей наказ підписано позивачем особисто, що ним не заперечується.
Аналізуючи положення ст. 32 Кодексу законів про працю України, суд зазначає що переведення - це доручення працівникові виконувати роботу, не передбачену трудовим договором, тобто таку, яка не відповідає чи його спеціальності, чи кваліфікації, чи посаді, або роботу, під час виконання якої змінюється обсяг чи характер обов'язків, розмір заробітної плати, місце роботи та інші істотні умови.
Переведення працівника може бути зумовлене потребою перерозподілу персоналу, змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників, звільненням у зв'язку з поновленням працівника, який виконував цю роботу раніше (п.п. 1, 2, 6 ст. 40 КЗпП України), у зв'язку з обмеженням спільної роботи родичів, в інших випадках, коли роботодавець, перед тим як звільнити працівника, зобов'язаний запропонувати йому іншу роботу.
Крім того, підставами для переведення можуть бути отримання нової спеціальності, кваліфікації у зв'язку з успішним закінченням виробничого навчання, переведення на більш високу посаду тощо.
При цьому, переведення оформляється саме наказом про переведення, а не наказом про призначення.
Таким чином, з огляду на фактичні обставини справи та вищенаведені норми чинного трудового законодавства України, суд звертає увагу, що ОСОБА_7 було саме призначено, а не переведено на посаду начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області.
Разом з тим, у Наказі Міністерства юстиції України № 2219/к від 20.07.2015 зазначено про призначення позивача на посаду начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області як такого, що успішно пройшов стажування, з випробувальним терміном шість місяців.
При цьому, позивач посилається на те, що оскільки ним було успішно пройдено стажування, то призначення випробувального терміну є незаконним, у звязку з чим, суд вважає, за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про державну службу» стажування у відповідному державному органі може проводитися терміном до двох місяців із збереженням заробітної плати за основним місцем роботи з метою набуття практичного досвіду, перевірки професійного рівня і ділових якостей особи, яка претендує на посаду державного службовця.
Згідно зі статтею 26 Кодексу законів про працю України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається.
Пунктом 7 Порядку розгляду питань, пов'язаних з призначенням на посади начальників та перших заступників начальників головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції 11.03.2015 року № 339/5, передбачено, що при призначенні на посаду Міністерством юстиції може встановлюватись випробувальний термін з метою перевірки відповідності кандидата роботі на посаді начальника або першого заступника начальника головного територіального управління юстиції.
Таким чином, згідно приписів ст.19 Закону України «Про державну службу» вбачається, що стажування проводиться з метою набуття практичного досвіду, перевірки професійного рівня і ділових якостей особи, а з приписів ст.26 КЗпП вбачається, що випробувальний термін обумовлюється угодою сторін з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому поручається.
Отже, проходження стажування та встановлення випробування мають різні цілі та процедури, окреме правове регулювання. Отже предметом та метою стажування не є встановлення відповідності працівника (державного службовця) дорученій роботі.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що призначення позивача на посаду начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області із встановленням іспитового строку не суперечить вимогам, ані Закону України «Про державну службу», ані вимогам ст.26 КЗпП України, а відтак його проходження при призначенні на посаду є цілком законним.
Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не оскаржувався наказ про призначення на посаду із випробувальним строком до прийняття наказу про звільнення, відповідно, ОСОБА_7 погоджувався із зазначеним наказом.
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що при випробуванні працівник вважається прийнятим на роботу, але з умовою, що укладений з ним трудовий договір буде розірвано, якщо він не витримає випробування. Тому розірвання відповідно до статті 28 Кодексу законів про працю України трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник, при прийнятті на роботу та даючи згоду на випробування, фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято.
Також, судом встановлено, згідно доповідної записки Департаменту кадрової роботи та державної служби від 14.01.2016 стосовно результатів проходження випробування на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_7 та з урахуванням результатів аудиту діяльності Головного територіального управління юстиції у Київській області, пропонується: - визнати діяльність Головного територіального управління юстиції у Київській області такою, що організована на неналежному рівні; - вважати ОСОБА_7 таким, що не витримав випробування; - розглянути питання про звільнення ОСОБА_7 з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області на підставі ст. 28 Кодексу законів про працю України як такого, що не витримав випробування.
Зі змісту вказаної доповідної записки вбачається, що протягом випробувального терміну позивач неналежно виконував покладені на нього обов'язки і завдання, встановлено ряд порушень, діяльність Головного територіального управління юстиції у Київській області є такою, що організована на неналежному рівні.
Наказом Міністерства юстиції України від 18.01.2016 № 286/к «Про звільнення ОСОБА_7С.», копія якого наявна в матеріалах справи, ОСОБА_7 звільнено з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області як такого, що не витримав випробування, стаття 28 Кодексу законів про працю України.
Підстава: доповідна записка Департаменту кадрової роботи та державної служби від 14.01.2016 про результати проходження випробування.
За викладених вище обставин та відповідних доказів, суд вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваного наказу від 18.01.2016 № 286/к «Про звільнення ОСОБА_7С.», діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, правомірність своїх дій ним доведена,
Таким чином, позовні вимоги щодо визнання протиправним і скасування Наказу Міністерства юстиції України № 286/к від 18.01.2016 року про звільнення ОСОБА_7 з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області є необґрунтованими, у звязку з чим не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про поновлення ОСОБА_7 на державній службі на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу моральної шкоди у сумі 5 000 грн., суд зазначає, що вони є похідними від первісних, у звязку з чим не підлягають задоволенню.
Враховуючи вищевикладене, докази наявні в матеріалах справи станом на час розгляду справи, обґрунтування позову в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а в задоволенні поданого адміністративного позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_7 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Судді ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3