Справа № 805/5231/15-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смагар С.В.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року справа №805/5231/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, діючими за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року у справі № 805/5231/15-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мединський і К» до Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення від 16 липня 2015 року № на загальну суму 3 756 211,50 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

31 грудня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мединський і К» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області проскасування податкового повідомлення-рішення від 16 липня 2015 року № на загальну суму 3 756 211,50 грн. (а.с. 4-14 т.1).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року у справі № 805/5231/15-а адміністративний позов задоволено.Скасовано податкове повідомлення-рішення інспекції від 16 липня 2015 року № , яким збільшене грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 3 756 211,50 грн. (а.с. 16-18 т. 2).

Не погодившись з судовим рішенням, 23 березня 2016 року Державна податкова інспекція у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року у справі № 805/5231/15-а та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.44, 198,Податкового кодексу України.

Крім того,апелянтом зазначено, що платник податків при виборі контрагентів мають буду більш обережними, оскільки несприятливі наслідки недостатньої обережності при проведенні підприємницької діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань, при цьому покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов'язань, але і відносно норм податкового законодавства (а.с. 21-24 т. 2).

23 травня 2016 року від представника позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу в яких він наголошував на безпідставність обґрунтування апеляційної скарги в частині ненадання Товариством документів для проведення перевірки, що спростовується матеріалами справи.

Крім того, в запереченнях зазначено, що аргументи апелянта щодо наявності недоліків в оформленні первинних документів як підстави для позбавлення права Товариства на формування податкового кредиту з податку на додану вартість, оскільки ці недоліки мають оціночних характер та не є підставою для висновку про позбавлення їх юридичною сили та доказовості (а.с. 55-56, 83-85).

Представник апелянта у судовому засідання частково підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, зазначивши, що спірним залишається питання фактичного здійснення господарської операції щодо отримання позивачем бананів, оскільки факт постачання та використання позивачем у господарській діяльності бензину знайшов підтвердження у судовому засіданні наданими документами.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним у запереченнях на апеляційну скаргу та просив залишити рішення суду без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Мединський і К" (далі - Товариство) є юридичною особою (), обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за № 1 000458 (а.с. 17 т. 1). Є платником податку на додану вартість та перебуває на податковому обліку у відповідача з 5 травня 2003 року.

На підставі Наказу Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 26 червня 2015 року № 234 (а.с. 18 т. 1)з 01 липня 2015 року по 02 липня 2015 року відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначені податкових зобов'язань і податкового кредиту в деклараціях з податку на додану вартість за серпень і вересень 2014 року з урахуванням виявлених фактів, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового законодавства щодо відносин з ПП "Спецсервіс" за період з 01 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року, за результатами якої складено Акт від 03 липня 2015 року № 317/05-10-1530/32276975 (а.с. 19-45 т.1).

За результатами перевірки відповідачем встановлено допущення позивачем низки порушень податкового законодавства, а саме: відсутність об'єктів оподаткування по відображеним в обліку підприємства за період з 01 серпня 2014 по 30 вересня 2014 року операцій придбання товарів від контрагента ПП "Спецсервіс" за період з 01 серпня по 31 серпня 2014 року; порушення пунктів 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого позивачем завищено податковий кредит на суму 2504141 грн., у тому числі за серпень 2014 року у розмірі 1810012 грн., за вересень 2014 року у розмірі 694129 грн., з них завищення податкового кредиту за серпень 2014 року у розмірі 1810012 грн., за вересень 2014 року у сумі 694129 грн. внаслідок не підтвердження реальності здійснення операцій постачання товарів, робіт ПП "Спецсервіс" за період з 01 серпня по 31 серпня 2014 року по ланцюгам постачання, та відсутності документального підтвердження їх походження, транспортування і використання у власній господарській діяльності Товариства, в результаті чого встановлено заниження позивачем ПДВ всього у сумі 2504141 грн., у тому числі за серпень 2014 року у розмірі 1810012 грн., за вересень у сумі 694129 грн. (а.с. 44-45 т. 1).

За висновками акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рiшення вiд 16 липня 2015 року № , яким Товариству збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 3756 211,50 грн., з яких за основним платежем на суму 2504141 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 1252070,50 грн. за порушення пунктів 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (а.с. 15 т.1).

Зазначене повідомлення - рішення було предметом адміністративного оскарження.

07 жовтня 2015 року Головне управління ДФС у Донецькій області прийняло рішення про результати розгляду скарги позивача на спірне податкове повідомлення-рішення за № 9434/10/05-99-10-03-12-1, яким повідомлено Товариство, що податкове повідомлення-рішення є правомірними та такими, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства та залишається без змін (а.с. 19-57 т. 1).

11 грудня 2015 року Державна фіскальна служба України розглянула аналогічну скаргу, прийнявши рішення про залишення без змін спірного повідомлення-рішення та рішення відповідача від 07 жовтня 2015 року (а.с. 58-64 т. 1).

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено право формування Товариством податкового кредиту відповідно до норм Податкового кодексу України та спростовано посилання відповідача щодо відсутності реального характеру у спірних господарських операціях.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами

Відповідно до положень п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Дата збільшення податкових зобов'язань та податкового кредиту платників податку, що здійснюють постачання/отримання товарів/послуг у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів та без права власності на такі товари/послуги, визначається за правилами, встановленими статтями 187 і 198цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

При цьому,право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

В п. 201.1 ст. 201 ПК України( діючого на час виникнення спірних правовідносин), платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів:а) у паперовому вигляді;б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п. 201.8 статті 201 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що між Приватний підприємством «Спецсервіс» та позивачем укладено Договір поставки № 181/10 від 04 січня 2010 року про передання у власність покупця (товариства) дизельне пальне, бензин, технічний газ та газоподібну продукцію. Товар поставляється покупцю окремими партіями для використання у господарській діяльності останнього шляхом самовивозу з місця , що погоджується сторонами засобами телефонного зв'язку. (а.с.66т.1)

В матеріалах справи наявні Акт приймання-передачі паливних карток по договору № 181/10,на підставі яких паливо отримувалося водіями позивача

безпосередньо на автозаправних станціях для власних потреб для заправки автотранспорта (а.с. 67 т.1)

Окрім того, доводи позивача підтверджуються встановленими обставинами, які відображені відповідачем в акті перевірки відносно того, що позивач здійснює основний вид економічної діяльності: 49.41- вантажний автомобільний транспорт, має ліцензію та дозвіл на перевезення пасажирів автобусами, внутрішні перевезення небезпечних вантажів вантажними автомобілями.( а.с.17,22 т.1)

Знаходження в господарській діяльності позивача транспортних засобів підтверджується свідоцтвами про їх реєстрацію , договором оренди№0004/14А від 15.07.2014 року, укладеним між позивачем та ТОВ « ДИПИ ТРАНС»,та актом приймання-передачі 44 одиниць автотранспорту ( а.с.71-80 т.2)

Реальність здійснення зазначеної господарської операції знайшла підтвердження також видатковою та податковою( № 30) накладними від 31.08.2014 року щодо отримання 1027,600 літрів бензину А-95 на суму 17 183,98 ( а.с.68-69 т.1),оборотно-сальдовим рахунком 631 за серпень 2014 року( а.с.70 т.1), шляховими листами на вантажні автомобілі за номерами 99,01,08, з яких вбачається використання бензину марки А-95 в роботі автотранспорту позивача ( а.с.57-70 т.2)

Отже , суд апеляційної інстанції не приймає посилання апелянта на Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах и організаціях України від 20.05.2008 року № 281/171/578/155 та Закон України від 06.04.2000 року № 1644-111 « Про перевезення небезпечних вантажів», оскільки позивач отриманий бензин використовував у власних потребах, а тому є

безпідставними посилання апелянта на положення нормативно-правових актів, які

регулюють порядок перевезення нафтопродуктів.

З урахуванням того, що транспортною документацією підтверджується операція з

надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару,вимоги відповідача щодо надання товарно-транспортних накладних на придбання бензину на увагу суду апеляційної інстанції не заслуговують.

Що стосується господарської операції з поставки бананів, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до Договору поставки № ГО0000629 від 25 березня 2014 року передання позивачу, як покупцю від ПП«Спецсервіс»( продавця)окремими партіями фрукти - банани свіжі зелені сорту «Кавендиш» здійснювалось на умовах DDP (DeliveredDutyPaid) склад покупця -

приміщення, які суборендувалися позивачем, за адресою: м. Єнакієве, просп. Гірників,

буд. 42. (а.с. 71-74 т.1).

Складське приміщення площею 1153,95 кв.метрів за адресою м. Єнакієве, пр. Гірників, 42, орендоване позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю "Дари природи" на підставі договору від 01 квітня 2012 року № 3386-юр (а.с. 6-8 т. 2).

Відповідно до договору поставки за зазначеною адресою знаходиться і продавець ПП«Спецсервіс», у зв'язку з чим , згідно до п.2.4 договору, право власності на товар переходить до покупця з моменту отримання видаткової накладної.

Отримання позивачем бананів підтверджується видатковими накладними та актами прийому-передачі продукції до них відповідно до по договору № ГО0000629, а саме :

- видатковою накладною № ГОСП0000675 від 28 серпня 2014 року та актом до неї на суму 1 665 910,00 грн. у т.ч. ПДВ 277 651,57 грн. (а.с.75-76 т. 1);

- видатковою накладною № ГОСП0000677 від 28 серпня 2014 року та актом на суму 1 665 910,00 грн. у т.ч. ПДВ 277 651,57 грн. (а.с.77-78 т. 1);

- видатковою накладною № ГОСП0000678 від 28 серпня 2014 року на суму 1 665 910,00 грн. у т.ч. ПДВ 277 651,57 грн. (а.с.79-80 т. 1);

- видатковою накладною № ГОСП0000682 від 28 серпня 2014 року та актом на суму 2 498 865,00 грн. у т.ч. ПДВ 416 477,50 грн. (а.с.81-82 т. 1);

- видатковою накладною № ГОСП0000684 від 28 серпня 2014 року та актом на суму 1 665 910,00 грн. у т.ч. ПДВ 277 651,57 грн. (а.с. 84 т. 1);

- видатковою накладною № ГОСП0000686 від 29 серпня 2014 року та актом на суму 1 665 910,00 грн. у т.ч. ПДВ 277 651,57 грн. (а.с.85-86 т. 1);

- видатковою накладною № ГОСП0000688 від 29 серпня 2014 року та актом на суму 1 665 910,00 грн. у т.ч. ПДВ 277 651,57 грн. (а.с.87-88 т. 1);

- видатковою накладною № ГОСП0000689 від 29 серпня 2014 року та актом на суму 1 420 939,00 грн. у т.ч. ПДВ 236 823,22 грн. (а.с.89- 90 т. 1);

- видатковою накладною № ГОСП0000690 від 29 серпня 2014 року на суму 1 092 400,00 грн. у т.ч. ПДВ 182 066,67 грн. (а.с.91-92 т. 1).

На виконання вказаного договору контрагентом позивача видані податкові накладні:

- № 37 на суму 1 665 910,00 грн. (в т.ч. ПДВ 277 651,67 грн.) (а.с. 93 т.1);

- № 39на суму 1 665 910,00 грн. (в т.ч. ПДВ 277 651,67 грн.) (а.с. 94 т.1);

- № 40 на суму 1 665 910,00 грн. (в т.ч. ПДВ 277 651,67 грн.) (а.с. 95 т.1);

- № 42 на суму 2 498 865,00 грн. (в т.ч. ПДВ 416 477,50 грн.) (а.с. 96 т.1);

- № 43 на суму 1 665 910,00 грн. (в т.ч. ПДВ 277 651,67 грн.) (а.с. 97 т.1);

- № 45 на суму 1 665 910,00 грн. (в т.ч. ПДВ 277 651,67 грн.) (а.с. 98 т.1);

- № 46 на суму 1 420 939,30 грн. (в т.ч. ПДВ 236 823,22 грн.) (а.с. 99 т.1);

- № 47 на суму 1 092 400,00 грн. (в т.ч. ПДВ 182 066,67 грн.) (а.с. 100 т.1);

- № 48 на суму 1 665 910,00 грн. (в т.ч. ПДВ 277 651,67 грн.) (а.с. 101 т.1), які знайшли відображення в Реєстрі виданих та отриманих податкових( а.с.142-143,178 т.1).

Придбання товару відображено в бухгалтерському обліку на рахунку 631 "розрахунки з вітчизняними постачальниками", що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю( а.с.104 т.1).

Також факт реального виконання умов договору підтверджується інвентаризаційним описом від 31 серпня 2014 року № 2, відповідно до якого у складському приміщенні за адресою м. Єнакієве, пр. Гірників, 42 була проведена інвентаризація отриманого 54953 картонних коробів з бананами ( а.с.103 т.1) та карткою складського обліку матеріалів позивача(а.с.82 т.2) .

За позивачем рахується кредиторська заборгованість по розрахункам з Приватним підприємством "Спецсервіс", про що зазначено й в акті перевірки.

Мета придбання товару позивачем у Приватного підприємства "Спецсервіс", а саме подальша реалізація отриманого товару, підтверджується укладеним договором між позивачем та Спільним українсько-шведським підприємством у формі повного товариства "Скандик Юг" від 22 серпня 2014 року щодо поставки окремими партіями у строки з 15.09.2014 року по 20.09.2014 року бананів сорту "Кавендиш" в кількості 54953 короба вагою 1071,6 тонн (а.с. 105-106 т.1, а.с.11 т. 2).

Сертифікатом № 5813 від 09.02.2016 року засвідчені форс-мажорні обставини( обставини непереборної сили), які настали внаслідок незаконного зайняття невстановленими особами 09.09.2014 року орендованих позивачем складських приміщень, та які унеможливили їх виконання в зазначений термін.( а.с.2 т.2) , а також заявою позивача до правоохоронних органів та повідомлення про початок досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України( а.с.107-108 т.1).

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими аргументи апеляційної скарги про недоліки в оформленні

первинних документів як підставу для позбавлення права позивача на податковий кредит

з ПДВ тому, що незначні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний

характер та не є підставою для висновку про позбавленні їх юридичної сили і доказовості.

З матеріалів справи вбачається, що наявні договори та складені на їх виконання первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, в тому числі і податкові накладні, які є належними доказами правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарським операціям з його контрагентом з Приватним підприємством "Спецсервіс", який крім того , був зареєстрований як юридична особа та на момент проведення фінансово-господарських операцій був платником податків, а тому мав право здійснювати господарську діяльність шляхом укладення договорів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п. 1.2, 2.1, 2.2, 2.15 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи). Первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників.

Таким чином, позивачем надані усі необхідні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують його право на формування податкового кредиту.

Припущення апелянта щодо нереальності здійснення господарських операцій позивача з ПП « Спецсервіс» тільки з підстав неможливості проведення зустрічних перевірок інших контрагентів по ланцюгу їх постачання, судом апеляційної інстанції не приймаються з огляду на зазначене.

Діючий Податковий кодекс України не ставить в залежність право віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Відповідно до матеріалів справи, відповідачем під час перевірки фактично не були дослідженні первинні документи контрагентів. Включення до складу податкового кредиту сум ПДВ є правом окремо взятого платника податків і не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету або встановлено порушення податкового законодавства з боку контрагенту, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Відповідно до акту перевірки, відповідачем під час перевірки були дослідженні, первинні документи позивача та податковим органом не було встановлено порушень в їх складені, які б впливали на формування податкової звітності.

Колегія суддів зазначає, що в діях позивача як платника податку не вбачається порушень діючого законодавства, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю належним чином оформлених документів.

Аналогічної позиції дотримується Верховний суд України в своїй постанові від 31 січня 2011 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ВІК" до Державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень .

Верховний Суд України дійшов висновку, що у разі невиконання контрагентом зобов'язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, рішення касаційного суду узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії"" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 196, п.1 ч. 1ст. 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Дружківці Головного управління ДФС у Донецькій області - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року у справі № 805/5231/15-а - залишити без змін.

Вступну та резолютивну частини ухвали прийнято в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 25 травня 2016 року.

Повний текст ухвали виготовлено 30 травня 2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Судді Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко

Г.М. Міронова