Справа № 813/1277/15
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року Справа № 876/215/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Курильця А.Р.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Львівської міської ради на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015р. по справі №813/1277/15 за позовом Першого заступника прокурора м.Львова до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

17.03.2015р. перший заступник прокурора м.Львова звернувся до суду з позовом, в якому просить поновити строк звернення до суду та визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 22.07.2011 року №692 "Про порядок встановлення вивісок в м.Львові" із змінами та доповненнями, внесеними рішеннями №333 від 17.05.2013 року та №536 від 05.07.2013 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення, яким затверджено Порядок встановлення вивісок у м.Львові, суперечить діючому законодавству, а саме Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності, Закону України "Про рекламу", Закону України "Про благоустрій населених пунктів", Закону України "Про охорону культурної спадщини", Типовим правилам розміщення зовнішньої реклами тощо.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015р. позов задоволено.

Відповідач оскаржив дану постанову з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права

В обґрунтування вимог посилається на те, що позивачу задовго до часу звернення до суду з позовом у березні 2015 року було відомо про оскаржувані рішення відповідача.

Вказаними рішеннями врегульовано порядок розміщення вивісок у межах історичного ареалу м.Львова.

Приписами п.12 ст.6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлено, що до повноважень органів охорони культурної спадщини місцевого самоврядування належить забезпечення в установленому законодавством порядку виготовлення, встановлення та утримання охоронних дощок, охоронних знаків, інших інформаційних написів, позначок на пам'ятках або в межах їх територій, популяризація справи охорони культурної спадщини на відповідній території.

Статтею 6.1. цього Закону визначено порядок надання дозволів, погоджень і висновків органами охорони культурної спадщини. Так, дозволи, погодження і висновки, передбачені цим Законом, надаються органами охорони культурної спадщини безоплатно. Рішення про надання або про відмову в наданні дозволу, погодження чи висновку приймається органом охорони культурної спадщини протягом одного місяця з дня подання фізичною чи юридичною особою відповідних документів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 6 ст.3 Закону встановлено, що розпорядження, дозволи, приписи, постанови органів охорони культурної спадщини, прийняті в межах їх компетенції, є обовязковими для виконання юридичними і фізичними особами.

Таким чином повноваження щодо погодження встановлення вивісок у м. Львові передбачені п. 6 ст. З Закону України «Про охорону культурної спадщини».

В центральній частині м.Львова знаходиться історичний ареал міста, який включено до списку історичних населених місць України, а також до Списку світової спадщини ЮНЕСКО, у звязку з чим органи місцевого самоврядування зобовязані забезпечувати збереження історичних та культурних памяток.

Ст.24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлено заборону змінювати призначення памятки, робити написи та позначки на ній без дозволу відповідного органу культурної спадщини.

Так, п.7.1. оскаржуваного Положення передбачено необхідність погодження проекту вивіски (у разі наміру встановлення її у межах історичного ареалу м.Львова) з управлінням охорони історичного середовища міської ради.

ОСОБА_1 від 07.06.2007 року №4089, на який покликається прокурор не є нормативно-правовим актом, відтак такий не є обовязковим до застосування, крім цього, у ньому висловлена лише думка комітету про відсутність необхідності отримання дозволу на встановлення вивісок. Поряд з цим, оскаржуваним Положенням не передбачено обовязку отримання дозволу на встановлення вивіски, а лише погодження самого проекту вивіски (матеріалу, форми і т. д.).

Погодження вивіски не є документом, без наявності якого субєкт господарювання не може провадити господарську діяльність а тому покликання прокурора на ст.1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» є безпідставним.

Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що виконавчим комітетом Львівської міської ради було прийнято рішення № 692 від 22.07.2011 року, яким затверджено Порядок встановлення вивісок у м.Львові, яким врегульовано процедуру їх встановлення фізичними та юридичними особами, вимоги до вивісок тощо.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.09.2012 року у справі №2а-1275/12/1370 рішення ВК ЛМР №692 від 22.07.2011 року "Про затвердження порядку встановлення вивісок у м.Львові в частині пунктів 1, 2, 3, 5, 6 визнано таким, що суперечить законодавству, водночас визнано протиправним та скасовано лише в частині п. п.3, 6 Порядку встановлення вивісок у м.Львові, оскільки перший заступник прокурора м.Львова звернувся до суду з позовом саме про визнання протиправними та скасування п.п.3, 6 вказаного Порядку.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2013 року, вказану постанову Львівського окружного адміністративного суду залишено без змін.

В подальшому, рішенням ВК ЛМР №333 від 17.05.2013 року внесено зміни до рішення ВК ЛМР №692 від 22.07.2011 року "Про порядок встановлення вивісок в м.Львові", а саме, із нього виключено розділи 3, 6, якими регламентувались питання погодження та демонтажу вивісок. Натомість, доповнено розділами 7 9, якими визначено порядок розміщення вивісок архітектурним вимогам та демонтажу самовільно встановлених вивісок та відповідальність за їх незадовільний зовнішній вид.

Крім того, до рішення ВК ЛМР №692 від 22.07.2011 року були внесені зміни рішенням №536 від 05.07.2013 року, а саме доповнено його додатком №2, яким визначено межі історичного ареалу м.Львова, на який поширюється дія оскаржуваного рішення.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем норм чинного законодавства України при прийнятті рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 22.07.2011 року №692 "Про порядок встановлення вивісок в м.Львові" із змінами та доповненнями, внесеними рішеннями №333 від 17.05.2013 року та №536 від 05.07.2013 року, оскільки виконавчий комітет Львівської міської ради вийшов за межі наданих йому законом повноважень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного:

Згідно із ст.4 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», виключно законами, які регулюють відносини, пов'язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюються: необхідність одержання документів дозвільного характеру та їх види; дозвільний орган, уповноважений видавати документ дозвільного характеру; платність або безоплатність видачі (переоформлення, видачі дубліката, анулювання) документа дозвільного характеру; строк видачі або надання письмового повідомлення про відмову у видачі документа дозвільного характеру; вичерпний перелік підстав для відмови у видачі, переоформленні, видачі дубліката, анулювання документа дозвільного характеру, строк дії документа дозвільного характеру або необмеженість строку дії такого документа. При цьому, згідно із ст.1 вказаного Закону, документом дозвільного характеру є дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ, який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та / або без наявності якого суб'єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Згідно із ст.ст.8, 9 Закону України «Про рекламу», для розміщення вивіски або інформаційної таблички, яка не є рекламою, особа повинна володіти приміщенням, на якому розміщено таку вивіску або інформаційну табличку на відповідній правовій підставі. Право володіння має бути підтверджено відповідними документами. Вивіска може бути розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення. На вивісці або інформаційній табличці без отримання дозволу особа може розмістити інформацію про найменування, знаки для товарів, вид діяльності та час роботи. Таким чином, у випадку, коли на фасаді будинку, приміщення, яке займає суб'єкт господарювання, розміщено вивіску з його назвою, така вивіска має інформаційний характер і не містить закликів до придбання товару чи послуги, отримання дозволу на її розміщення не потрібно.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.04.2015р. залишено без змін постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.09.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2013 року, визнано протиправним і скасовано рішення ВК ЛМР №692 від 22.07.2011 року "Про затвердження порядку встановлення вивісок у м. Львові" в частині п. п.3, 6 Порядку встановлення вивісок у м.Львові, де в мотивувальній частині вказаної постанови, судом зазначено, що законодавству суперечить не лише скасовані пункти 3 та 6, а й пункти 1, 2, 5 оскаржуваного рішення №692 від 22.07.2011 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що п.п.7, 9, якими рішенням ВК ЛМР №333 від 17.05.2013 року було доповнено рішення №692 від 22.07.2011 року, то такі є ідентичними за змістом скасованим пунктам 3, 6 рішення №692 від 22.07.2011 року та повністю дублюють їх.

Щодо п.4 оскаржуваного рішення відповідача, то судом першої інстанції вірно зазначено, що мовне питання в Україні врегульовано чинним законодавством і не потребує додаткового регулювання на місцевому рівні.

п.8 оскаржуваного рішення, встановлює контроль за відповідністю вивісок архітектурним вимогам, а тому колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що за своїм змістом він схожий з пунктом 5, який був визнаний протиправним та таким, що суперечить законодавству України, у справі №2а-1275/12/1370 від 07.09.2012 року.

Рішенням №536 від 05.07.2013 року рішення №692 від 22.07.2011 року було доповнено додатком №2, який визначає зону історичного ареалу м.Львова, в той час, як зона історичного ареалу м.Львова вже визначена рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №1311 від 09.12.2005 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року №318 «Про затвердження порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць».

Таким чином, здійснивши аналіз Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», Закону України «Про рекламу», Закону України «Про благоустрій населених пунктів», «Про охорону культурної спадщини», колегія суддів дійшла висновку, що чинне законодавство не передбачає для суб'єктів господарювання обов'язок отримувати у органів місцевого самоврядування погодження при розміщенні вивісок.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішення в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Щодо покликання апелянта на пропуск строку звернення до суду, то судом апеляційної інстанції досліджувалось дане питання і ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015р. скасовано ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 31.03.2015р. про залишення адміністративного позову без розгляду, в звязку з пропуском строку звернення до суду з даним позовом та встановлено, що причини пропуску строку на звернення до суду є поважними, оскільки у позивача - першого заступника прокурора м.Львова виникли підстави вважати, що оскаржуване рішення в цілому прийнято з порушення норм чинного законодавства України про рекламу, про захист прав споживачів, про дозвільну систему у сфері господарської діяльності лише після надходження інформації від спеціально уповноваженого органу державної виконавчої влади, який реалізовує державну регуляторну політику та політику з нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, з питань ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності - Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, а саме після 17.11.2014 року, коли до прокуратури м.Львова надійшла інформація Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва щодо численних порушень законодавчих норм при прийнятті оскаржуваного рішення виконавчого комітету.

Покликання апелянта про участь у засіданнях виконавчого комітету Львівської міської ради від 17.05.2013 року та від 05.07.2013 року представника прокуратури, матеріалами справи не стверджена.

З огляду на викладені обставини справи колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обгрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.160, 195 - 197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Львівської міської ради - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015р. по справі №813/1277/15 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: М.П.Кушнерик

Судді: О.І.Мікула

ОСОБА_2