Справа № 812/711/14
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року м. Київ К/800/30374/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Мороза В.Ф.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Луганської митниці Міндоходів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17.03.2014 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.05.2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод» до Луганської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області про визнання протиправними та скасування рішення від 05.08.2013 року № 702020001/2013/000466/2, скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 05.08.2013 року № 702020001/2013/00091 та повернення на рахунок Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод» 561289,64 грн.,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство «Алчевський коксохімічний завод» звернулося до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Луганської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області про визнання протиправними та скасування рішення від 05.08.2013 року № 702020001/2013/000466/2, скасування картки відмови в прийнятті мит ної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 05.08.2013 року № 702020001/2013/00091 та повернення на рахунок Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод» 561289,64 грн..

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 17.03.2014 року адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод» було задоволено частково. Скасовано рішення Луганської митниці про визнання митної вартості товарів від 05.08.2013 року №702020001/2013/000466/2. Скасовано картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №702020001/2013/00091. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод» на користь Державного бюджету України решту судового збору у сумі 4311,72 грн. (чотири тисячі триста одинадцять гривень 72 коп.). В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.05.2014 року апеляційну скаргу Луганської митниці Міндоходів було залишено без задоволення, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод» задоволено частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17.03.2014 року змінено.

В абзаці четвертому резолютивної частини постанови Луганського окружного адміністративного суду від 17.06.2014 року по адміністративній справі № 812/711/14, замінено слова та цифри « 4 311,72 грн. (чотири тисячі триста одинадцять гривень 72 коп.)» словами та цифрами « 2 362 грн. 92 коп. (дві тисячі триста шістдесят дві гривні 92 коп.)»

В іншій частині постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17.03.2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Луганська митниця Міндоходів, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на допущені судоми порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 14.03.2014 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.05.2014 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга Луганської митниці Міндоходів задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду судів першої та апеляційної інстанцій постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не надають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судових рішень.

Судами встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Алчевський коксохімічний завод» та компанією «ТОППРОМ ТРАЙДИНГ ЛТД» (Кіпр) 01.10.2010 року було укладено контракт № 61-545, в межах якого на умовах DDU станція Комунарськ (згідно умовам ІНКОТЕРМС 2010) ввезено вантаж: вугільний концентрат марки «ОС», контрактна вартість товару складає 135 доларів США за одну тону.

Публічне акціонерне товариство «Алчевський коксохімічний завод» для митного оформлення товару згідно додатків до контракту № 61-545 надано МД № 702020001/2013/007540, разом з пакетом документів.

При здійсненні митного оформлення товарів у відповідача виникли сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей через те, що ідентичні та подібні товари, час експорту яких наближений до часу експорту вищезазначеного товару, оформлюється за рівнем митної вартості 150 доларів США за тону.

У зв'язку із зазначеним відповідачем у підприємства були витребувані наступні додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; виписку з бухгалтерської документації; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; інші додаткові наявні документи за власним бажанням відповідно до положень ч.6 ст.53 Митного кодексу України, зокрема: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Листом від 05.08.2013 року № 003-1891 позивач повідомив митний орган, що додаткові документи, окрім заявлених у декларації, підприємство надати не має можливості.

29.07.2013 року митним органом було прийняте рішення про коригування митної вартості товарів №702020001/2013/000466/2, згідно з яким визначення митної вартості товару за ціною угоди до товарів, які імпортуються неможливо в зв'язку з неподанням декларантом інших додатково витребуваних документів, згідно із переліком та відповідно до умов, зазначених у частині 3 статті 53 Митного кодексу України. Також зазначено, що між митним органом та декларантом проведена процедура консультації з метою обґрунтованого методу визначення митної вартості та визначення основи такої вартості. За результатами консультації було досягнуто згоди щодо застосування 2-го методу визначення митної вартості. На підставі викладеного митним органом було здійснено коригування митної вартості оцінюваних товарів за 2-м методом на підставі рівня митної вартості ідентичного товару «Вугілля кам'яне бітумінозне коксівне марки «ОС»» на однакових умовах поставки із розрахунку 150 дол. США/тн.

Карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05.08.2013 року № 702020001/2013/00091 повідомлено декларанта про відмову у митному оформленні (випуску) товарів.

Відповідно до статей 49, 50 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно із частиною 1 статті 51, частиною 1 статті 52 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно із частинами 1, 2 статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно із статтею 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 54 Митного кодексу України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 1 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до частин 2, 3 статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 59 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та компанією «ТОППРОМ ТРАЙДИНГ ЛТД» (Кипр) 01.10.2010 року було укладено зовнішньоекономічний контракт № 61-545, в межах якого позивачем на митну територію України в серпні 2013 року на умовах DDU станція Комунарськ (ІНКОТЕРМС 2010) було ввезено вантаж - вугільний концентрат марки «ОС».

У подальшому, між позивачем та компанією «ТОППРОМ ТРАЙДИНГ ЛТД» було укладено низку додаткових угод до контракту № 61-545 від 01.10.2010, які були надані митному органу.

У п.11.5 контракту № 61-545 від 01.10.2010 зазначено, що усі зміни та додатки до дійсного контракту оформлюються у письмовій формі ті завіряються підписами та печатками сторін.

Пунктом 11.7 контракту передбачено, що всі додатки та додаткові угоди до контракту складають його невід'ємну частину.

В додаткових угодах зазначено, що вони є невід'ємною частиною контракту № 61-545 від 01.10.2010. Додаткові угоди скріплені підписами та печатками сторін.

Таким чином, зі змісту додаткових угод до контракту вбачається, що відсутні будь-які умови чи застереження, які унеможливлюють визначення вартості імпортованого вугілля, або які встановлюють обмеження прав позивача на використання імпортованого вугілля.

Враховуючи, що позивачем надано митному органу для митного оформлення товару необхідні основні документи, які ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товару, суди дійшли до вірного висновку, визнавши протиправними та скасувавши рішення митного органу від 05.08.2013 року № 702020001/2013/000466/2 щодо застосування другого методу визначення митної вартості товару, та картку відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 702020001/2013/00091.

Щодо позовних вимог в частині повернення позивачу надмірно сплаченої суми податку на додану вартість в розмірі 561 289,64 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 7, 8 статті 301 Митного кодексу України, повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.

Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб митного органу, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

Повернення сплачених сум митних платежів здійснюється у валюті України. Якщо сплата або стягнення митних платежів здійснювалася в іноземній валюті, повернення сум митних платежів здійснюється за курсом Національного банку України, встановленим на день, коли відбулася їх сплата.

Повернення не здійснюється, якщо сума митних платежів, що підлягає поверненню, не перевищує 20 гривень; в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України .

Відповідно до частини 6 статті 264 Митного кодексу України, у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у місячний термін з дня прийняття рішення у порядку, передбаченому законодавством.

Наказом Державної митної служби України 20 липня 2007 року затверджено Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами № 618 (далі - Порядок повернення № 618).

Даний Порядок повернення № 618 визначає процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264 Митного кодексу України.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 1, пунктів 2, 3, 4 розділу ІІІ Порядку повернення № 618 для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до відділу митних платежів митного органу (далі - Відділ) для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України, Державного казначейства України від 20 липня 2007 року № 611/147 (далі - Порядок взаємодії № 611/147), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом Державної митної служби України.

Взаємовідносини митних органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, регламентувалися Порядком взаємодії № 611/147.

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку повернення № 618 помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів здійснюється на підставі висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації. Зазначений висновок оформляється відповідно до заяви платника, яка подається до митного органу, що здійснював оформлення митної декларації.

Частиною 2 статті 45 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що Державна казначейська служба України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Частиною 1 статті 25 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно із пунктом 7 Порядку взаємодії № 611/147 на підставі отриманого Висновку про повернення відповідний орган Державного казначейства України готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

Основною умовою повернення коштів є обов'язкова їх сплата та зарахування на рахунки відповідного бюджету.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу, що однієї із передумов повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів на підставі заяви декларанта про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, є прийняття митним органом, що здійснював оформлення митної декларації, рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом.

Оскільки митним органом після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно із митною вартістю товарів, визначеною митницею, рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, не приймалось, суди дійшли до вірного висновку відмовивши в частині позовних вимог щодо повернення позивачу надмірно сплаченої суми податку на додану вартість в розмірі 561289,64 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій, є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Луганської митниці Міндоходів - залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.05.2014 року та постанову Луганського окружного адміністративного суду від 14.03.2014 року змінену рішенням суду апеляційної інстанції, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод» до Луганської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області про визнання протиправними та скасування рішення від 05.08.2013 року № 702020001/2013/000466/2, скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 05.08.2013 року № 702020001/2013/00091 та повернення на рахунок Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод» 561289,64 грн. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

В.Ф. Мороз

С.Я. Чалий