Справа № 820/1611/16
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26 травня 2016 р. № 820/1611/16

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Самойлової В.В.

за участю секретаря судового засідання - Таранової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСПЕКТПЛЮС" до Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Східної обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 22.03.2016 № НОМЕР_1 та від 22.03.2016 № НОМЕР_2, прийнятих щодо нього.

Позивач обґрунтовує свої вимоги наступним чином.

Так, він посилається на те, що при проведенні перевірки податковим органом та при оформленні її результатів мало місце недотримання вимог податкового законодавства, висновки акту перевірки базуються на припущеннях і не підтверджуються об'єктивними даними, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для їх скасування.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 проти позову заперечував, посилаючись на те, що під час проведення вказаної перевірки та складанню акту перевірки фахівці відповідного податкового органу діяли згідно до вимог чинного податкового законодавства, а прийняті за результатами перевірки рішення є законними, у зв'язку з тим, що у складеному за результатами перевірки акті були зафіксовані порушення вимог податкового законодавства, за що згідно до Податкового кодексу України позивачу були визначені відповідні податкові зобов'язання.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Встановлено, що Східною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «РЕСПЕКТПЛЮС», податковий номер 38158682, з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "ГРАНД ДИСТРИБЮШН СХІД" (п.н. 36094643) за квітень 2015 року, з ТОВ «ДЖАМП» (п.н. 31152349) за лютий 2015 року, з ТОВ «АТЛАНТІС» (п.н. 30012937) за травень 2015 року та ТОВ «СПЕЦОПТ ЛТД» (п.н. 39768582) за червень 2015 року.

За результатами перевірки складено акт перевірки № 625/20-38-22-02-04/38158682 від 29.02.2016 р., згідно висновків якого було встановлено з боку позивача наступні порушення:

- п. 44.6 ст.44, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України № 2755-VI від 2 грудня 2010 року (зі змінами та доповненнями), в результаті чого у червні 2015 року завищено відємне значення податку на додану вартість у сумі 21 645,00 грн.;

- п. 11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", схвалене Методологічною радою з бухгалтерського обліку при Міністерстві фінансів України, ст.135 Податкового кодексу України № 2755-VI від 2 грудня 2010 року (зі змінами та доповненнями), встановлено заниження до сплати в бюджет суми податку на прибуток по декларації за 2015 рік на загальну суму 19 481,00 грн.

На підставі зазначених висновків, відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 22.03.2016, яким збільшено суму грошового зобовязання за податковими зобовязаннями на суму у розмірі 19 481,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 9 740,50 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 22.03.2016, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) на суму 21 645,00 грн.

Із зазначеними рішеннями суб'єкта владних повноважень суд не погоджується, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, де передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач не надав належних доказів правомірності оскаржуваних рішень, оскільки, як вбачається з наявних письмових доказів факти вказаних порушень позивачем вимог податкового законодавства не знайшли свого підтвердження при судовому розгляді та спростовуються наступним.

Так, при судовому розгляді встановлено, що основним видом діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «РЕСПЕКТПЛЮС», податковий номер 38158682, є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Зазначена діяльність знаходить своє відображення в організації позивачем торгівлі продуктами харчування, напоями, тютюновими виробами, готовими стравами тощо.

У своїй діяльності позивач використовує офісні, виробничі (торгівельні, складські приміщення тощо), що підтверджується, у тому числі і Договором суборенди № 500/Ж/14 від 01.07.2014 р. та актом прийому-передачі в орендне користування нежитлового приміщення від 01.07.2014 р.

Згідно зі штатним розкладом ТОВ «РЕСПЕКТПЛЮС» на 2015 рік № 55 від 31.12.2014 р., на 2015 рік № б/н від 22.06.2015, на 2016 рік у позивача працює великий штат персоналу (касири, продавці, прибиральники, вантажники, гардеробники та ін.).

Наказом «Про затвердження «Норм безоплатної видачі форменого (фірмового) спецодягу та інших засобів індивідуального захисту в ТОВ «РЕСПЕКТПЛЮС» № 16 від 09.07.2012 року позивачем затверджено порядок видачі працівникам ТОВ «РЕСПЕКТПЛЮС» форменого (фірмового) одягу.

Нормами безкоштовної видачі форменого (фірмового) спецодягу ТОВ «РЕСПЕКТПЛЮС» на 2012-2015 роки від 01.07.2012 р. позивачем визначено та встановлено відповідну кількість та строк служби форменого (фірмового) спецодягу за певними видами посад та професій.

З доказів справи вбачається, що 02.06.2015 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «СПЕЦОПТ ЛТД» (Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «РЕСПЕКТПЛЮС» (Покупець) було укладено Договір поставки № 0206-1 від 02.06.2015 р.

Пунктом 1.1. Договору поставки № 0206-1 від 02.06.2015 р. передбачено, що на умовах даного Договору Продавець зобовязується передати у власність Покупцеві товари, визначені у п. 1.2. цього Договору (надалі іменується «товар»), а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей товар.

Найменування, одиниці виміру та загальна кількість товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура і ін.) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, ціна товару, що підлягає поставці за цим Договором, визначаються видатковими накладними (закріплено п. 1.2, п. 3.1, п. 4.1. Договору поставки № 0206-1 від 02.06.2015 р.).

На виконання умов вказаного Договору поставки № 0206-1 від 02.06.2015 р. позивач отримав від товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦОПТ ЛТД» товар, а саме куртки у кількості 585 штук по ціні 185,00 грн. за одну штуку на загальну суму у розмірі 129 870,00 (у т.ч. ПДВ), про що свідчить видаткова накладна № 12 від 02.06.2015 р.

Як свідчить товарно-транспортна накладна № 1202 від 02.06.2015 р. товар, а саме: куртки поставлено на склад позивача, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 142-А у м. Харків.

За результатом господарської операції на підставі Договору поставки № 0206-1 від 02.06.2015 р. складено податкову накладну № 12 від 02.06.2015 р.

Суд звертає увагу, що у матеріалах справи є докази, а саме: «Особисті картки обліку спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту» (у кількості 91 шт.), які підтверджують, що вказані куртки були передані працівникам ТОВ «РЕСПЕКТПЛЮС», про що в картках наявні власні підписи осіб.

Згідно інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей станом на 01.12.2015 р. із 585 шт. поставлених курток (згідно видаткової накладної № 12 від 02.06.2015 р.) на складі ТОВ «РЕСПЕКТПЛЮС» залишилось 384 шт., відповідно 201 шт. видано працівникам.

Таким чином, зазначене вище вочевидь є свідченням того, що господарські відносини між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «СПЕЦОПТ ЛТЗ» мали реальний характер, а тому вони правомірно відображені позивачем у податковому обліку.

Як свідчить акт перевірки та визнано представником відповідача у судовому засіданні, єдиною фактичною підставою для висновку про відсутність реального характеру господарської операції було твердження контролюючого органу про те, що контрагент позивача ТОВ «СПЕЦОПТ ЛТЗ» у червні 2015 року не придбавав куртки, які 02 червня 2015 року були поставлені позивачеві.

Однак, суд не може погодитися з таким висновком субєкта владних повноважень, з огляду на наступне.

Представник відповідача у судовому засіданні визнав, що Східною ОДПІ м. Харкова не перевірялося, не досліджувалося та не вивчалося питання можливості придбання курток, в подальшому поставлених на адресу позивача, у травні, квітні або інших місяцях, можливість самостійного виготовлення таких курток ТОВ «СПЕЦОПТ ЛТЗ».

Суд звертає увагу на те, що поставка вказаних курток відбулася 02 червня 2015 року, а відповідачем досліджено питання про поставку таких курток на адресу ТОВ «СПЕЦОПТ ЛТЗ» (аркуш 77 акту перевірки) лише та виключно у червні 2015 року, тобто фактично протягом одного дня 01 червня 2015 року. Зазначене свідчить про формальне ставлення контролюючого органу до висновків акту перевірки, не відповідає вимогам закону та суперечить судовій практиці.

Так, Верховним Судом України, у постанові від 26 січня 2016 року висловлена правова позиція про те, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Податковий орган, всупереч ч. 2 ст. 71 КАС України, не встановив та не довів, що не придбання контрагентом позивача протягом 01 червня 2015 року курток виключало їх придбання у інший час, не навів будь-яких причин не дослідження можливості придбання контрагентом такого товару в інший час, оскільки саме це необхідно для достовірного та обґрунтованого висновку про реальність або відсутність реального характеру господарської операції.

При вирішенні даного спору, суд враховує наступні нормативні положення.

Так, у п. 198.1 ст. 198. Податкового кодексу України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Також, відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Під час судового розгляду встановлено, що укладені між позивачем та вищевказаними контрагентами правочини є дійсними, виконаними сторонами в повному обсязі, без претензій та зауважень, ні ким не оскарженими та у судовому порядку не визнані не дійсними.

Виконання умов договорів підтверджується наданими до матеріалів справи первинними документами, бухгалтерської та податкової звітності, які виписані відповідно до п. 9.2. ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні» і п. 2.4. ст. 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку».

Статтею 1 розділу 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» дається поняття первинного документу - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо-безпосередньо після її закінчення.

В даному випадку позивачем такі документи в повному обсязі були надані до суду, до яких відповідач жодних зауважень не мав. А тому, у суду відсутні підстави піддівати сумніву реальність господарської діяльності позивача у перевіряємому періоді, у зв"язку з чим, суд не може погодитися, що оскаржувані рішення є законними та обгрунтованими.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку відповідна сторона не дотримала вимоги закону про захист охороняємих прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому її оскаржувані рішення, як суб'єкта владних повноважень, є неправомірними, що дає суду підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст. 94 КАСУ позивачу підлягають поверненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 94, 159, 160, 162 КАСУ, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 22.03.2016 р. № та №, прийняті щодо товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСПЕКТПЛЮС".

Стягнути з Державного бюджету України (УДКСУ в Червонозаводському районі міста Харкова, код: 37999628, р/р 4011, МФО 851011) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСПЕКТПЛЮС" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 18, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378,00 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 31.05.2016 року.

Суддя Самойлова В.В.