Справа № 817/545/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2016 р.Р і в н еСправа №817/545/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області

до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області
про визнання протиправними дій щодо прийняття постанови про накладення штрафу та скасування постанови про накладення штрафу ВП №50469180 від 28.03.2016,
В С Т А Н О В И В:

Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Рівненській області) звернулося до суду з позовом до державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3 про визнання протиправними дій щодо прийняття постанови від 28.03.2016 ВП№50469180 про накладання штрафу в сумі 680,00грн. та скасування вказаної постанови.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приймаючи постанову про накладення штрафу, державний виконавець діяв всупереч вимогам чинного законодавства.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та пояснив суду, що на виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 05.02.2016 у справі №817/3375/15 ГУ Держгеокадастру у Рівненській області повторно розглянуло заяву ОСОБА_4 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Новоукраїнської нільської ради Рівненського району Рівненської області у відповідності до вимог ст.118 Земельного кодексу України, за результатами розгляду якої було прийнято рішення, оформлене листом від 29.02.2016 №9-17-0.6-1838/2-16, про відмову у його задоволенні. Причиною відмови у наданні вищевказаного дозволу ОСОБА_4 було те, що згідно з вимогами Земельного Кодексу України, земельна ділянка, яку він вказав у своєму клопотанні включена до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або права на них, які виставлені на земельні торги, а тому не може відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися в користування до завершення торгів, про що неодноразово було проінформовано відповідача листами від 16.03.2016 №10-17-0.6-2428/2-16 та від 25.03.2016 №9-17-0.5-2932/2-16. Однак, державним виконавцем не було взято до уваги вказані факти та за невиконання у повному обсязі без поважних причин рішення суду прийнято постанову від 28.03.2016 ВП№50469180 про накладання штрафу в сумі 680,00грн. Вважає, що такі дії державного виконавця є протиправними, а вказана постанова - незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки позивачем рішення суду виконано повністю. Просив позов задовольнити повністю.

Під час розгляду справи, в силу вимог ч.3 ст.181 КАС України та за згодою представника позивача, судом допущено заміну первинного відповідача державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3, належним відповідачем - Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі УДВС ГТУЮ у Рівненській області).

Відповідач, УДВС ГТУЮ у Рівненській області, позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення, які повністю співпадають з позицією, яка викладена у письмових запереченнях, а зокрема пояснив, що державним виконавцем, з метою забезпечення виконання в повному обсязі рішення суду, на адресу позивача направлялася вимога державного виконавця від 22.03.2016 №914 щодо виконання такого рішення суду у строк до 27.03.2016, однак дана вимога зашилися поза увагою позивача. Зазначив, що рішення ГУ Держгеокадастру у Рівненській області, оформлене листом від 29.02.2016 №9-17-0.6-1838/2-16, не може свідчити про виконання постанови суду від 05.02.2016 у справі №817/3375/15, оскільки прийняте в супереч такій постанові. У звязку з невиконанням рішення суду у спосіб та порядок, що визначений виконавчим листом, та з метою забезпечення виконання боржником такого рішення в повному обсязі, державним виконавцем прийнято рішення про застосування санкцій шляхом накладення штрафу. Відтак, оспорювана постанова про накладення штрафу від 28.03.2016 у виконавчому провадженні №50469180, винесена в межах повноважень та на підставі чинного законодавства. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 28.03.2016, в ході здійснення виконавчого провадження №50469180 з виконання виконавчого листа, виданого Рівненським окружним адміністративним судом 04.03.2013 у справі №817/3375/15, державним виконавцем відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Рівненській області ОСОБА_3 винесено постанову, якою на ГУ Держгеокадастру у Рівненській області, за невиконання у повному обсязі без поважних причин рішення суду, накладено штраф в сумі 680,00грн. (а.с.14).

Надаючи правову оцінку спірному рішенню, суд зазначає наступне.

Законом України "Про державну виконавчу службу" від 24.03.1998 №202/98-ВР (далі Закон №202/98-ВР) та Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV) визначено, що примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) покладене на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Положення ст.4 Закону №202/98-ВР визначають, що державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону №606-XIV, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч.2 ст.11 Закону №606-XIV).

Як встановлено судом, у провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала справа №817/3375/15 за позовом ОСОБА_4 до ГУ Держгеокадастру у Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. Постановою суду від 05.02.2016, яка набрала законної сили 01.03.2016, адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправними дії ГУ Держгеокадастру у Рівненській області щодо відмови ОСОБА_4 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000га на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства, яка оформлена листом від 28.10.2015 №31-17-77.53-2036/22-15; зобов'язано ГУ Держгеокадастру у Рівненській області повторно розглянути в установленому ст.118 Земельного кодексу України клопотання ОСОБА_4 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000га на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства та прийняти рішення за результатами розгляду вказаного клопотання відповідно до вимог чинного законодавства (а.а.с.6-8).

У даному рішенні суд, зокрема зазначає, що така підстава для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, як включення тієї чи іншої земельної ділянки до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги у формі аукціону - безпосередньо не передбачена ст.118 Земельного кодексу України.

За даним судовим рішенням 04.03.2016 було видано виконавчий лист, на підставі якого 14.03.2016 державним виконавцем відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Рівненській області ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження №50469180 та надано боржнику строк для добровільного виконання рішення суду до 21.03.2016 (а.а.с.50-51).

На виконання рішення суду від 05.02.2016 у справа №817/3375/15 відповідачем повторно розглянуло заяву ОСОБА_4 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області, та прийнято рішення, яке оформлене листом від 29.02.2016 №9-17-0.6-1838/2-16, про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_4 (а.с.9), про що відповідача повідомлено листами від 16.03.2016 №10-17-0.6-2428/2-16 та від 25.03.2016 № 9-17-0.5-2932/2-16 (а.а.с.12-13).

Причиною відмови у наданні вищевказаного дозволу ОСОБА_4 було те, що згідно з вимогами Земельного Кодексу України, земельна ділянка, яку він вказав у своєму клопотанні, включена до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або права на них, які виставлені на земельні торги, а тому не може відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися в користування до завершення торгів.

Таким чином, позивачем фактично прийнято рішення, яке дублює раніше прийняте (від 28.10.2015 №31-17-77.53-2036/22-15) та яке скасоване судом постановою від 05.02.2016 у справі №817/3375/15, оскільки зазначена підстава для відмови у наданні такого дозволу безпосередньо не передбачена ст.118 Земельного Кодексу України.

Оскільки ГУ Держгеокадастру у Рівненській області у наданий строк добровільно не виконало рішення суду від 05.02.2016 у справа №817/3375/15, то державним виконавцем відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Рівненській області ОСОБА_3 на адресу позивача направлено вимогу від 22.03.2016 №914, якою його зобовязано в строк до 27.03.2016 надати документи, що підтверджують повторний, в межах ст.118 Земельного кодексу України, розгляд клопотання ОСОБА_4, які не були додані до листа від 16.03.2016 №10-17-0.6-2428/2-16, а також повідомити про прийняте рішення (а.с.52).

Відповідно до п.1.5 розділу І Iнструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 №489/20802 (далі Інструкція №512/5), під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями ч.1 ст.5 Закону №606-XIV та п.п. 1.7 та 1.8 розділу І Iнструкції №512/5 визначено, що вимога державного виконавця щодо виконання рішень є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обовязковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами, фізичними і юридичними особами на території України.

Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом (ч.3 ст.5 Закону №606-XIV).

Частиною 1 статті 75 Закону №606-XIV передбачено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону (ч.2 ст.75 Закону №606-XIV), про що виносить постанову про накладення штрафу на боржника та встановлює новий строк виконання, у якій зазначає норму Закону, якою передбачена відповідальність боржника, зміст вчинених боржником дій, суму штрафу, та яка не пізніше наступного робочого дня після її винесення направляється боржнику (пп.14.3.5 розділу XІV Iнструкції №512/5).

Відповідно до ч.1 ст.89 Закону №606-XIV, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Таким чином, положення Закону №606-XIV та Iнструкції №512/5 передбачають відповідальність боржника за невиконання рішень, що підлягають примусовому виконанню, а також за невиконання законних вимог державного виконавця, яка полягає у застосуванні до таких осіб певних санкцій.

Згідно з п.13 ч.3 ст.11 Закону №606-XIV, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Постанови державного виконавця, зокрема, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу підлягають виконанню державною виконавчою службою (п.7 ч.2 ст.17 Закону №606-XIV).

Так, в результаті невиконання позивачем вимоги державного виконавця від 22.03.2016 №914 у встановлений у ній строк, державним виконавцем винесено оспорювану постанову від 28.03.2016 ВП№50469180 про накладання штрафу в сумі 680,00грн. та повторну вимогу від 28.03.2016 №990, якою ГУ Держгеокадастру у Рівненській області зобовязано в строк до 02.04.2016 надати документи, що підтверджують повторний, в межах ст.118 Земельного кодексу України, розгляд клопотання ОСОБА_4, які не були додані до листа від 16.03.2016 №10-17-0.6-2428/2-16, а також повідомити про прийняте рішення (а.с.53).

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відтак, суд приходить до висновку, що держаний виконавець відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Рівненській області при винесені оспорюваної постанови про накладання штрафу діяв на підставі чинного законодавства України та в межах наданих йому повноважень, оскільки підставою винесення такої постанови передувало свідоме ігнорування ГУ Держгеокадастру у Рівненській області вимоги державного виконавця від 22.03.2016 №914, винесеної в межах виконавчого провадження №50469180 з виконання виконавчого листа, виданого Рівненським окружним адміністративним судом 04.03.2016 у справі №817/3375/15.

Пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи та інтереси.

Проте, саме по собі звернення до адміністративного суду не означає, що суд зобовязаний надати такий захист.

Для того, щоб було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Тобто, право на судовий захист повязане виключно з порушенням субєктивного права позивача. Суд може захистити лише порушене право позивача, при цьому таке порушення повинно бути зумовлене рішеннями, діями чи бездіяльністю субєкта владних повноважень.

Під час судового розгляду справи представником позивача не доведено суду, яке саме субєктивне право позивача порушено відповідачем.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, суд розглядаючи дану справу, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі „Шмалько проти України від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обовязкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні (ст.86 КАС України).

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому адміністративний позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ст.94 КАС України, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову, - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.